АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року

08 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Сахарову Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про визнання кредитного договору недійсним та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про визнання кредитного договору недійсним та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що між ним та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" (правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль") був укладений кредитний договір № 014/134790/3101/82 від 15.08.2007 року.

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит у сумі 205020,00 доларів США, в свою чергу Позичальник повинен відповідно до п.1.2. Кредитного договору виконати свої зобов'язання по поверненню в повному обсязі використаної суми за цим Договором не пізніше 15.08.2017 року.

Пунктом 1.4. Кредитним договором передбачено, що процентна ставка за користування кредитом складає 13,3 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань згідно цього кредитного договору було також укладено Договір іпотеки № 014/3101/134790 від 15.08.2007 року між ОСОБА_4 (Іпотекодавець) та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" (Іпотекодержатель), посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Віхровим О.В. за номером в реєстрі № 973,згідно якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: в житловому будинку літ. А-3 квартира АДРЕСА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності.

Проте, в процесі виконання вищезазначеної угоди, позивач вирішив зробити власний перерахунок заборгованості і вважає що Банк незаконно та не об'єктивно нараховує відсотки, які передбачалися незаконною угодою з моменту укладання кредитного договору.

За таких обставин, позивач просив суд визнати недійсним кредитний договір № 014/134790/3101/82 від 15.08.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"; припинити іпотеку за реєстровим номером 5491740 в Державному реєстрі іпотек, накладену на підставі договору іпотеки № 014/3101/134790 від 15.08.2007 року, укладений між ОСОБА_4. та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Віхровим О.В. за номером в реєстрі № 973 на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться в житловому будинку літ. А-3, яка складається з: 1 - коридор, 2,3 - гардероб, 4,9 - санвузол, 5,6 - житлові, 7 - вбиральна шафа, 8 - кухня-їдальня, І, ІІ, ІІІ - балкони, загальною площею 128,1 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м.; припинити заборону за реєстровим номером 5491998 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 15.08.2007, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Віхровим О.В. за номером в реєстрі № 973 на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться в житловому будинку літ. А-3, яка складається з: 1 -коридор, 2,3 - гардероб, 4,9 - санвузол, 5,6 - житлові, 7 - вбиральна шафа, 8 - кухня-їдальня, І, ІІ, ІІІ - балкони, загальною площею 128,1 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м. (а.с.1-6).

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2014 року позовні вимоги задоволено.

Суд визнав недійсним кредитний договір № 014/134790/3101/82 від 15.08.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль".

Суд припинив іпотеку за реєстровим номером 5491740 в Державному реєстрі іпотек, накладену на підставі договору іпотеки № 014/3101/134790 від 15.08.2007 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Віхровим О.В. за номером в реєстрі № 973 на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться в житловому будинку літ. А-3, яка складається з: 1 - коридор, 2,3 - гардероб, 4,9 - санвузол, 5,6 - житлові, 7 - вбиральна шафа, 8 - кухня-їдальня, І, ІІ, ІІІ - балкони, загальною площею 128,1 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м.

Суд припинив заборону за реєстровим номером 5491998 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15.08.2007, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Віхровим О.В. за номером в реєстрі № 973 на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться в житловому будинку літ. А-3, яка складається з: 1 - коридор, 2,3 - гардероб, 4,9 - санвузол, 5,6 - житлові, 7 - вбиральна шафа, 8 - кухня-їдальня, І, ІІ, ІІІ - балкони, загальною площею 128,1 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м.

Також суд стягнув з ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с.30-33)

З таким рішенням не погодилось ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та звернулось з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального законодавства (а.с.57-61).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду - скасувати, ухваливши нове рішення, в силу ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15.08.2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", було укладено кредитний договір № 014/134790/3101/82.

З метою забезпечення виконання зобов'язань згідно цього кредитного договору було також укладено Договір іпотеки № 014/3101/134790 від 15.08.2007 року між ОСОБА_4 та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Віхровим О.В. за номером в реєстрі № 973, згідно якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: в житловому будинку літ. А-3 квартира АДРЕСА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності.

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит у сумі 205020,00 доларів США, в свою чергу Позичальник повинен відповідно до п.1.2. Кредитного договору виконати свої зобов'язання по поверненню в повному обсязі використаної суми за цим Договором не пізніше 15.08.2017 року.

Пунктом 1.4. Кредитним договором передбачено, що процентна ставка за користування кредитом складає 13,3 % річних.

Відповідно до висновку за результатами проведення експертно-економічного дослідження, виконаного Київською незалежною судово-експертною установою, від 27.11.2014 року за № 1014, реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту кредитним договором № 014/134790/3101/82 від 15.08.2007 року не визначені, що свідчить про нормативне недотримання документального оформлення кредитного договору № 014/134790/3101/82 від 15.08.2007 року (Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року), процентна ставка за користування кредитом, зазначена в умовах кредитного договору № 014/134790/3101/82 від 15.08.2007 року, на момент його укладення в розмірі 13,5 % річних, є нижчою від реальної процентної ставки, встановленої експертним дослідженням, яка становить фактично 17,17 %, чим суттєво порушено права боржника.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" навмисно ввів позичальника в оману про отримання кредиту та під час підписання кредитного договору. Не повідомив його про реальну процентну ставку та суму абсолютного значення подорожчання кредиту, у зв'язку з чим позичальник не мав достовірну та повну інформацію про істотні умови кредитування про сукупну вартість кредиту до та під час підписання кредитного договору.

Однак, з такими висновками суду погодитися неможна, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам чинного матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин", при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно ст. 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, що підтверджується вищезазначеними обставинами справи та наявними в матеріалах справи письмовими доказами, між сторонами було укладено Кредитний договір, який укладений в письмовій формі, як того вимагає ст.ст. 639,1054 ЦК України. Кредитний договір підписаний обома сторонами, що не оспорено жодною із сторін у відповідності до вимог чинного законодавства.

Отже, між сторонами укладено кредитний договір, який відповідає вимогам закону, зокрема ст.ст. 1054,1055 ЦК України та ст.ст. 18-19 Закону України "Про захист прав споживачів" (в їх редакціях, що були чинними на момент укладення 15.08.2007 року кредитного договору між сторонами), оскільки в спірному кредитному договорі визначені істотні умови договору, зокрема: строк дії договору, предмет договору (розмір кредиту), умови і порядок надання кредиту, розмір щомісячних платежів по кредиту та відсоткам; загальну суму кредиту та загальну суму кредиту з урахуванням відсотків.; ефективну процентну ставку та подорожчання кредиту і таке інше, а тому підстав для визнання його недійсним, в силу ст. 215 ЦК України, колегія суддів не вбачає.

Посилання ОСОБА_3 в позові на те, що кредитний договір повинен бути визнаний недійсним, оскільки банком неправильно проводиться нарахування відсотків по кредитному договору, - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ці обставини не можуть бути підставою для визнання договору недійсним, так як відсоткова ставка по договору встановлена та погоджена сторонами при укладенні договору, а правильність нарахування заборгованості по кредиту, в тому числі по відсоткам, може бути перевірена судом лише в разі звернення банку до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом.

Посилання ОСОБА_3 на несправедливі умови кредитного договору є необґрунтованими, оскільки відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику (позивачеві), це виходить зі змісту положень ст.ст. 1046,1064 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України - недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.4 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", - нікчемні правочини, це правочини, якщо їх нікчемність встановлена законом (ч.1 ст. 219, ч.1 ст. 220, ч.1 ст. 224 ЦК України тощо) та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст. 222, ч.2 ст. 223, ч.1 ст. 225 ЦК України тощо).

Визнавши кредитний договір недійсним суд першої інстанції не навів жодної норми матеріального права або дійсні обставини, на підставі яких він є нікчемним.

При вищевикладених обставинах справи, колегія суддів приходить до висновку, що жодних підстав для визнання спірного кредитного договору недійсним не встановлено, а тому рішення суду першої інстанції від 12.12.2014 року не може залишатись в силі і підлягає скасуванню з відмовою позивачу в його позовних вимогах про визнання недійсним Кредитного договору № 014/134790/3101/82 від 15.08.2007 року, так як останній відповідає вимогам чинного законодавства.

Як було вищезазначено, в забезпечення виконання умов спірного Кредитного договору, між сторонами, тобто між ОСОБА_4 (іпотекодавець) та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (іпотекодержатель), укладено 15.08.2007 року Договір іпотеки № 014/3101/134790 (далі Договір іпотеки), який посвідчено в нотаріальному порядку. Згідно умов Договору іпотеки в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: в житловому будинку літ. А-3 квартира АДРЕСА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності.

Відповідно до ст. 575 ЦК України - іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст. 577 ЦК України договір іпотеки підлягає нотаріальному посвідченню та реєстрації іпотеки, що і було зроблено сторонами, оскільки договір посвідчено в нотаріальному порядку - нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Віхровим О.В. і зареєстровано 15.08.2007 року в реєстрі за № 973.

Крім того, нотаріусом 15.08.2007 року, у відповідності до вимог чинного законодавства зареєстровано відомості про іпотеку в Державному реєстрі іпотек та зареєстровано обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на підставі договору іпотеки від 15.08.2007 року.

Як вбачається зі спірного Договору іпотеки він підписаний обома сторонами та посвідчений в нотаріальному порядку і цей факт ніким не оспорюється. Крім того, за змістом та формою Договору іпотеки відповідає нормам матеріального права, які були чинними на момент його укладення, зокрема, ст.ст. 572-577 ЦК України, ст.ст. 1,18 Закону України "Про іпотеку".

Отже, як встановлено судом апеляційної інстанції, Договір іпотеки від 15.08.2007 року укладений сторонами у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а докази, в силу ст. 60 ЦПК України, подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Жодних належних та допустимих доказів того, що спірний Договір іпотеки підлягає припиненню позивач не надав суду, як і не зазначив про наявність таких в своєму позові.

Припиняючи іпотеку, накладену на підставі Договору іпотеки від 15.08.2007 року, суд першої інстанції виходив з того, що цей договір є похідним від Кредитного договору, а оскільки Кредитний договір визнаний недійсним, то є всі підстави для визнання договору іпотеки припиненим іпотеки та припинення заборони відносно нерухомого майна, яке є предметом іпотеки.

Однак, з такими висновками суду погодитися неможна, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам чинного матеріального і процесуального права, які встановлені судом та вище зазначені в даному рішенні суду апеляційної інстанції.

Як було вище зазначено, жодних правових підстав вважати спірний Кредитний договір недійсним у суду першої інстанції не було, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції від 12.12.2014 року в частині припинення іпотеки та припинення заборони відносно нерухомого майна, яке є предметом іпотеки також підлягає скасуванню.

Оскільки, належних та допустимих доказів того, що спірний Договір іпотеки є припиненим позивач суду не надав, то колегія суддів вважає за необхідне відмовити ОСОБА_3 в цих його вимогах.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а тому вона підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про визнання кредитного договору недійсним та зобов'язання вчинити певні дії.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" - задовольнити.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року - скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про визнання кредитного договору недійсним та зобов'язання вчинити певні дії.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: