Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 316/1776/15 Головуючий у 1 інстанції: Куценко М.О.
Провадження № 22-ц/778/443/16 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ПАТ «СК «УНІКА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 08 березня 2015 року ОСОБА_1, не справившись із керуванням, порушив вимоги п.п. 10.1, 12.3, 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху та скоїв дорожньо-транспортну пригоду.

Вироком Енергодарського міського сулу Запорізької області від 17.06.2015 року затверджена угода про примирення між ним та ОСОБА_1, згідно якої ОСОБА_1 визнав себе винним у скоєному кримінальному правопорушенні.

Автотоварознавчим дослідженням встановлена вартість ремонту автомобіля в сумі 593 539,64 грн., вартість робіт з товарознавчого дослідження склала 600 грн., послуги банка 12 грн. З місця ДТП автомобіль був доставлений до місця зберігання па охоронюваний майданчик евакуатором, вартість експлуатації якого становить 600 грн. Вартість зберігання нерухомого автомобіля на охоронюваному майданчику станом на дату подачі позовної заяви складає 1500 грн. Всього матеріальна шкода, спричинена йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 596 251,64 грн.

Крім того, дії відповідача спричинили йому моральні страждання. Під час дорожньо-транспортної пригоди він зазнав пошкодження здоров'я у вигляді перелому сьомого ребра зліва, а також пошкодження правої нижньої кінцівки. Отримані пошкодження спричинили фізичний біль, тривалий розлад здоров'я, на час знаходження на лікуванні він втратив свої звичні зв'язки як за місцем роботи, так і в приватному житті. Також відчуває моральні страждання через неможливість відновити пошкоджений автомобіль. Моральну шкоду оцінює в розмірі 100 000 грн.

На підставі зазначеного просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь матеріальну шкоду, спричинену дорожньо-транспортною пригодою, в сумі 596 251,64 грн., моральну шкоду в сумі 100 000 грн., судові витрати.

Уточнивши позовні вимоги, остаточно просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 210 906 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 грн., вартість роботи евакуатора в розмірі 600 грн.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 211506 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, судові витрати: витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 березня 2015 року о 08 год. 15 хв. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Geely Emgrand 7», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, внаслідок якої автомобіль «Opel Astra» зазнав механічних ушкоджень.

Вироком Енергодарського міського суду від 17.06.2015 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання (а.с. 12-14).

Власником автомобіля «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_2 є позивач, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 135).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 02 липня 2015 року № 2422 ринкова вартість належного позивачу і пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля становить 334656 грн. 00 коп., а вартість його відновлювального ремонту становить 679488 грн. 48 коп. Тобто відновлювальний ремонт є недоцільним. Матеріальна шкода, заподіяна власнику автомобіля «Opel Astra» складає 334656 грн. 00 коп. (а.с.93-100). При цьому вказаний висновок сторонами не оскаржувався.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Geely Emgrand 7» згідно з договором обов'язкового страхування (а.с.79) та договором добровільного страхування (а.с.65-77) була застрахована в у ПрАТ «СК «УНІКА» на загальну суму 125 000 грн. ( 50 000 грн. - за договором обов'язкового страхування та 75 000 грн. - за договором добровільного страхування).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, при вирішенні питання про розмір збитків, які підлягають відшкодуванню в зв'язку з пошкодженням автомобіля, з'ясуванню підлягають вартість транспортного засобу, вартість його ремонту і зазначені обставини повинні бути оцінені з точки зору економічної обґрунтованості ремонту; при цьому розмір страхового відшкодування залежить і від того, чи погоджується власник транспортного засобу на визнання такого транспортного засобу фізично знищеним.

Крім того, п. 30.3 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», згідно з яким автомобіль визнавався фізично знищеним тільки за згодою власника автомобіля, було виключено із внесенням змін до Закону від 04 лютого 2013 року.

Встановивши, що відновлювальний ремонт автомобіля «Opel Astra» є недоцільним, власник пошкодженого транспортного засобу не заперечував проти визнання транспортного засобу фізично знищеним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав про відшкодування його власнику: ринкової вартості пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, витрат на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, вартості автотоварознавчого дослідження (а.с.24), витрати з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (а.с.25).

Висновком судово-медичної експертизи №95 від 13 квітня 2015 року встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому сьомого ребра зліва по під паховій лінії без зміщення уламків, який не був небезпечним для життя, але спричинив тривалий розлад здоров'я (більше 21 дня), кваліфікується як середньої тяжкості тілесні ушкодження (а.с.26-28).

З огляду на зазначені обставини, завдання потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості внаслідок ДТП, врахувавши характер та обсяг моральних страждань позивача у зв'язку з цим, суд обґрунтовано виходив із обов'язку винної у вчиненні ДТП особи щодо відшкодування моральної шкоди, при визначенні розміру якої враховано засади розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Задовольняючи вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 2500 грн., суд першої інстанції не врахував наступне.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допущені до участі в розгляді справи в якості осіб, які надають правову допомогу, ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

У пункті 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42 , 56 ЦПК України).

Відповідно до п. 3.1. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, квитанція до касового прибуткового ордеру є належним документальним підтвердженням факту внесення грошових коштів у касу адвоката та сплати суми гонорару.

З матеріалів справи вбачається, що 11 серпня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір про надання правової допомоги, предметом якого (п.1) є представлення законних інтересів клієнта з усіма наданими йому процесуальними правами (а.с.4).

Відомості про те, що останній був допущений до участі в розгляді справи ухвалою суду як особа, що надає правову допомогу, відсутні.

Із журналу судових засідань вбачається, що ОСОБА_3(а.с.57,58) брав участь у справі як представник позивача, а не особа, яка надає правову допомогу.

Матеріали справи не містять квитанції до касового прибуткового ордеру на підтвердженням факту внесення грошових коштів у касу адвоката та сплати суми гонорару 2500 грн.

За таких обставин у суду не було підстав стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2500 грн. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316,317 ЦПК України , колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 листопада 2015 року у цій справі скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: