Провадження № 22-ц/780/4826/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 19.09.2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Сержанюка А.С., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 в особі представника за законом ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_2, приватний нотаріус ОСОБА_7, державний нотаріус чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, служба у справах дітей та сімї Київської обласної державної адміністрації, комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Києво-Святошинської районної ради Київської області, служба у справах дітей та сімї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про захист порушених прав, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_6 та ОСОБА_4, які діють в інтересах ОСОБА_5, про розірвання договору довічного утримання та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - комунальне підприємство «Управління міським господарством», про усунення перешкод та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивувала наступним:

16 жовтня 2009 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, згідно до умов якого вона зобовязалася надавати ОСОБА_2 довічне утримання на умовах договору, а та передала їй у власність квартиру АДРЕСА_1. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за позивачем у встановленому законом порядку, що підтверджено відповідним витягом з Державного реєстру правочинів від 16 жовтня 2009 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 жовтня 2009 року.

Навесні 2011 року ОСОБА_2 повідомила їй, що змінила свою думку, вищевказаний договір не визнає і вважає себе власницею квартири, а її не буде допускати до даної квартири. З дозволу ОСОБА_2 до квартири заселились та проживають її онук ОСОБА_6, його дружина ОСОБА_4 та їх донька ОСОБА_5, хоча позивач як власник квартири не давала своєї згоди на їх вселення.

У 2012 році ОСОБА_2 неправомірно переоформила квартиру на свою правнучку ОСОБА_5, уклавши договір дарування. ОСОБА_3 був поданий позов про визнання такого договору недійсним, в задоволенні якого рішенням апеляційного суду було відмовлено. При цьому судом встановлено, що квартира вибула з володіння позивача поза межами її волі, відчужена особою, яка не мала такого права, але обраний спосіб захисту не відповідає вимогам закону. Тому договір дарування є нікчемним, а права позивача як власника майна можуть бути відновлені лише шляхом витребувана квартири з чужого незаконного володіння ОСОБА_5

Зважаючи на наведене, позивач просила суд витребувати належну їй на праві власності спірну квартиру з чужого незаконного володіння ОСОБА_5, судові витрати покласти на відповідачів.

ОСОБА_2 подала зустрічний позов, який мотивувала тим, що між нею та ОСОБА_3 16 жовтня 2009 року був укладений договір довічного утримання. Через невиконання ОСОБА_3 договірних умов заочним рішенням суду від 31 травня 2012 року вказаний договір було розірвано, а право власності ОСОБА_2 на квартиру було поновлено. 28 грудня 2012 року вона подарувала квартиру ОСОБА_5 В подальшому заочне рішення суду було скасовано, але ОСОБА_3 не відновила своє право власності, оскільки не провела нової державної реєстрації права власності на квартиру. За таких умов договір довічного утримання існує лише формально. Крім того, починаючи з 2011 року ОСОБА_3 не виконує умови даного договору, не оплачує комунальні послуги, що мало наслідком відключення електроенергії. На її усні пропозиції розірвати договір довічного утримання ОСОБА_3 відмовила і продовжує порушувати умови договору. Зважаючи на наведене, ОСОБА_2 просила суд розірвати укладений між нею та ОСОБА_3 10 жовтня 2009 року договір довічного утримання.

Ухвалою Києво-Святшинського районного суду Київської області від 23 червня 2016 року дану цивільну справу обєднано з цивільною справою за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа КП УМГ Вишневої міської ради, про усунення перешкод та зобовязання вчинити дії.

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що за договором довічного утримання вона набула право власності на квартиру АДРЕСА_2. З часу укладення договору вона виконувала та продовжує виконувати його умови, сплачує кошти на утримання ОСОБА_2 та комунальні послуги. Починаючи з 2012 року тривають судові спори. З 2013 року ОСОБА_2 почала отримувати квитанції щодо оплати комунальних послуг на своє імя та не передає їй дані квитанції, тому вона не може в повній мірі вносити платежі у відповідних розмірах. Також вона кожного місяця перераховує кошти на грошове утримання, але ОСОБА_2 відмовляється їх приймати, не бажає з нею розмовляти. Такими діями відповідач чинить їй перешкоди у виконанні умов договору.

У зв'язку з наведеним ОСОБА_3 просила суд усунути їй перешкоди у виконанні договору довічного утримання від 16 жовтня 2009 року шляхом зобовязання ОСОБА_2 належним чином виконувати умови договору та не чинити перешкоди щодо виконання нею умов договору, а саме в строк три дні з дня отримання квитанції на оплату всіх комунальних послуг по квартирі пересилати їх на адресу ОСОБА_3 рекомендованим листом, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3про захист порушених прав, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіннязадоволено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання відмовлено. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод та зобовязання вчинити дії задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_2 не чинити перешкоди щодо виконання ОСОБА_3 умов договору довічного утримання від 16 жовтня 2009 року та пересилати на адресу ОСОБА_3 рекомендованим листом у строк достатній для проведення оплати, але не пізніше 10 числа, квитанції по комунальним платежам по спірній квартирі, а саме: квитанції на оплату за користуванням природнім газом, теплопостачання, водопостачання (гаряча та холодна вода), електроенергія в обсязі до 150 кВТ, абонентська плата за телефон (крім міжнародних та міжміських розмов) та за послуги соціального пакету кабельного телебачення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, а її зустрічний позов задовольнити. Апелянт обґрунтовує скаргу тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вимоги ОСОБА_3 щодо витребування квартири з чужого незаконного володіннята усунення перешкод у виконанні ОСОБА_3 умов договору довічного утримання є обґрунтованими. Судом не прийнято до уваги доводи її зустрічного позову, натомість взято до уваги доводи позову ОСОБА_3 Вказує, що ОСОБА_3 не виконує умови договору довічного утримання, відтак він існує формально та є неукладеним, а правомірним власником квартири є ОСОБА_5 За таких умов апелянт вважає, що є правові підстави для розірвання договору довічного утримання.

Позивач ОСОБА_3 подала до суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначила, що суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог ОСОБА_2 та про обґрунтованість її позову щодо витребування спірної квартири з чужого незаконного володіннята усунення перешкод у виконанні нею умов договору довічного утримання. Вважає оскаржуване рішення суду законним, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В той же час оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає не в повній мірі.

В ході розгляду справи судом першої інстанції було належним чином встановлено факт набуття ОСОБА_3 спірної квартири у власність за укладеним між нею та ОСОБА_2 договором довічного утримання від 16 жовтня 2009 року та незаконності вибуття такої квартири з власності позивача поза її волею за рішенням суду, яке в подальшому було скасоване. За таких умов належним способом захисту порушеного права власника майна є витребування такого майна з чужого незаконного володіння, що й було здійснено в даному випадку. Суд першої інстанції належним чином оцінив обставини справи та доводи сторін з цього приводу, дав їм відповідну правову оцінку та прийшов до висновку про задоволення вимог ОСОБА_3 про витребування квартири з чужого незаконного володіння, з якими в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду. При цьому доводи відповідача щодо нездійснення повторної реєстрації ОСОБА_3 після скасування заочного рішення суду про розірвання договору довічного утримання та щодо добросовісності набуття ОСОБА_5 квартири як на підставу для відмови в первісному позові колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях законодавства та були належним чином спростовані судом першої інстанції.

Погоджується колегія суддів й з висновками суду щодо відсутності підстав для задоволення зустрічного позову про розірвання договору довічного утримання.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Зважаючи на те, що в ході розгляду справи до суду не було представлено належних та допустимих доказів щодо обєктивного існування підстав для розірвання договору довічного утримання, такі посилання ОСОБА_2 залишилися недоведеними, відтак не можуть бути прийняті судом. В той же час колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позову ОСОБА_3 про усунення їй перешкод у виконанні договору довічного утримання від 16 жовтня 2009 року.

У відповідності до положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, згідно якої такими підставами зокрема, є договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Ні умовами укладеного між сторонами по справі договору довічного утримання, ні іншим правочином не встановлено обовязку ОСОБА_2 направляти на адресу ОСОБА_3 рекомендованою кореспонденцією квитанції за комунальними платежами по квартирі. Не породжують такого обовязку й інші передбачені ст. 11 ЦК України підстави виникнення зобовязань. За таких умов висновки суду щодо покладення на відповідача жодним чином не передбаченого обовязку не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову ОСОБА_3 про усунення їй перешкод у виконанні умов договору довічного утримання від 16 жовтня 2009 року та зобовязання ОСОБА_2 вчинити діїне ґрунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні таких вимог.

Керуючись ст.ст. 256, 259, 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - комунальне підприємство «Управління міським господарством», про усунення перешкод та зобовязання вчинити дії, скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: А.С. Сержанюк

ОСОБА_9