Справа № 461/8086/15 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/532/16 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота&nbsp; Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В.,Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м.Львова від 26 жовтня 2015 року по справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, з участю третіх осіб: Львівського комунального підприємства «Цитадель-Центр», Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Львівської міської ради, про зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и л а:

17 липня 2015 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулась з позовом про зобов'язання відповідачів за власні кошти привести два віконні та два дверні металопластикові заповнення у квартирі №4 будинку № 41 на вулиці Шептицьких у м.Львові до автентичного вигляду. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачами самовільно замінено балконні дерев'яні двері та вікна на металопластикові. 9 квітня 2015 року адміністративною комісією Галицької районної адміністрації винесено постанову №64, якою визнано в діях ОСОБА_4 вину та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.92 КУпАП. Згідно постанови адміністративної комісії відповідач порушив вимоги законодавства про охорону культурної спадщини, а саме - у 2000 році проведено ремонтні роботи по заміні двох дерев'яних віконних заповнень та двох дерев'яних заповнень на пластикові у АДРЕСА_1. Просить позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 26 жовтня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення оскаржив позивач, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. У апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що відповідачем самовільно проведено заміну балконних дерев'яних дверей на металопластикові на фасаді будинку та двох вікон і балконних дверей без будь-яких дозвільних документів. Відповідно до постанови про адміністративне правопорушення від 9 квітня 2015 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні такого. Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст.ст.11, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам у повному об'ємі не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що будинок №41 на вулиці Шептицьких у м. Львові перебуває у комунальній власності та знаходиться на балансі ЛКП «Цитадель-Центр».

Відповідачі є співвласниками квартири № 4 у зазначеному будинку, що стверджується довідкою з місця проживання та про склад сім'ї (а.с.5).

У березні 2000 року відповідачі провели заміну дерев'яних вікон та дверей на металопластикові, що стверджується договором про надання послуг № 16/2000 від 21 березня 2000 року (а.с.38-39).

3 березня 2015 року ЛКП «Цитадель-Центр» було скеровано ОСОБА_4 попередження з проханням надати дозвільні документи на заміну існуючих балконних дверей та двох вікон на металеві. 11 березня 2015 року ЛКП «Цитадель-Центр» складено акт-попередження про те, що відповідачем замінено балконні дерев'яні двері на металопластикові на фасаді будинку №41 по вул. Шептицького та два вікна, балконні двері на внутрішньому фасаді цього будинку. 23 березня 2015 року Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради складено протокол про адміністративне правопорушення ЛВ №000419, яким встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1, який є пам'яткою культурної спадщини, у 2000 році проведено ремонтні роботи по заміні двох дерев'яних віконних заповнень та двох дверних на пластикові. 9 квітня 2015 року адміністративною комісією Галицької районної адміністрації Львівської міської ради винесено постанову №64, якою визнано в діях ОСОБА_4 вину та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.92 КУпАП. Постановою адміністративної комісії встановлено, що відповідач порушила вимоги законодавства про охорону культурної спадщини, а саме - у 2000 році проведено ремонтні роботи по заміні двох дерев'яних віконних заповнень та двох дверних на пластикові на пам'ятці культурної спадщини.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує, посилаючись на порушення відповідачами вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини», який набрав чинності з 1 січня 2002 року, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 643 від 31 серпня 2007 року, Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради від 6 січня 2012 року; які не були чинними на час виникнення спірних правовідносин (у 2000 році).

Описані вище попередження та акти складені після набрання чинності зазначеними нормативними актами. Згідно зі ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 р. № 1-рп/99 дія нормативно-правового акта починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події чи факту застосовується той закон або нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності; колегія суддів приходить до висновку, що у позові належить відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ст.151 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.

Позивач не надав доказів того, що будинок, у якому знаходиться належна відповідачам квартира, є пам'яткою культурної спадщини, а також доказів того, що у випадку належності будинку до такої пам'ятки, про це було повідомлено належним чином відповідачів.

Позивач не надав доказів того, що будинок, у якому знаходиться належна відповідачам квартира, внесений до Державного реєстру нерухомих пам'ятників України, чи проведено інформування про належність будинку до пам'яток культурної спадщини відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону культурної спадщини», чи було укладено охоронний договір відповідно до ст. 23 цього Закону; які умови використання майна встановлено чи мало бути встановлено охоронним договором.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову за спливом строку позовної давності, посилаючись на ч.4 ст. 267 ЦК України.

З такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не можна, оскільки суд відмовляє у позові за спливом строку позовної давності у випадку підставності позовних вимог. Виходячи з наведеного вище, колегія суддів прийшла до висновку про безпідставність позову.

При таких обставинах рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314 ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 26 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, з участю третіх осіб: Львівського комунального підприємства «Цитадель-Центр», Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Львівської міської ради, про зобов'язання відповідачів за власні кошти привести два віконні і два дверні металопластикові заповнення у квартирі № 4 будинку №41 на вулиці Шептицьких у м.Львові до автентичного вигляду за безпідставністю.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: