Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 20 січня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоГвоздика П.О., суддів: за участю представника відповідача -Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., ОСОБА_4,Мартинюка В.І., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення боргу, за касаційною скаргоюпредставника ОСОБА_7 - ОСОБА_9 - на рішення апеляційного суду Одеської області від 16 вересня 2015 року, в с т а н о в и л а: У березні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 28 листопада 2003 року між ним та відповідачем був укладений договір позики у формі розписки, в присутності свідків, згідно з яким позивач передав, а відповідач прийняла у борг грошові кошти у сумі 45 000 доларів США із зобов'язанням повернути їх до 28 січня 2004 року. Посилаючись на те, що в установлений строк відповідач грошові кошти не повернула, до теперішнього часу грошові зобов'язання не виконала, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість станом на 02 вересня 2014 року у розмірі 585 389 гривень 68 копійок та проценти за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 158 055 гривень 12 копійок. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2014 року позов задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 заборгованість у розмірі 743 444 гривні 46 копійок, яка складається з: - суми боргу у розмірі 585 389 гривень 34 копійки, що згідно з офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 45 000 доларів США; - суми процентів за прострочення виконання зобов'язання від суми боргу у розмірі 158 055 гривень 12 копійок. Вирішено питання про стягнення судового збору. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 вересня 2015 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_9 - просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконала зобов'язання за договором позики належним чином, не повернула у встановлений строк суму позики, а тому дійшов висновку про стягнення з неї на користь позивача заборгованості за договором позики та процентів за прострочення зобов'язання за весь період користування грошовими коштами. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності, апеляційний суд виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України строку, питання про поновлення якого судом першої інстанції не вирішувалось, а тому дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин норми ч. 4 ст. 267 ЦК України. Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна. За вимогами ст. ст. 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні правовідносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Указаних вимог судом не дотримано. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається з матеріалів справи, до ухвалення рішення судом першої інстанції, 15 серпня 2014 року позивач подав клопотання про поновлення строку на звернення до суду (а. с. 48 - 49), однак в порушення ст. 214 ЦПК України суд клопотання не розглянув, не дослідив причини пропуску позивачем строку позовної давності, не мотивував, з яких підстав вважав, що такий строк пропущено з поважних причин та в судовому рішенні не вирішив питання про поновлення строку, обмежившись при ухваленні заочного рішення посиланням на ч. 1 ст. 267 ЦК України про те, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Водночас з матеріалів справи видно, що питання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності порушувалось відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення суду першої інстанції та в доводах апеляційної скарги. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Застосовуючи до спірних правовідносин вказану правову норму, апеляційний суд залишив поза увагою, що відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції. Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом, може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності. Оскільки ст.267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року (справа № 6-780цс15). За таких обставин рішення суду першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_9 - задовольнити частково. Заочнерішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 16 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий П.О. Гвоздик Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк О.М. Ситнік