Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/4005/12-ц Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н. М.
Категорія 27 Доповідач Кочетов Л. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Товянської О.В., Гансецької І.А.,

при секретарі: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 25 лютого 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначила, що 27.07.2006 року вона дала своєму внуку ОСОБА_2 та його дружині ОСОБА_3 в борг гроші в сумі 25000.00 доларів США на придбання однокімнатної квартири зі строком повернення до 13.05.2011 року. В підтвердження факту отримання коштів була складена розписка. Відповідачі суму позики не повернули. Просила стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 25000.00 доларів США або відповідну суму в національній валюті в рівних частках з кожного.

У ході судового розгляду, у зв»язку зі смертю позивача, в якості правонаступника до розгляду справи була залучена ОСОБА_1

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 25 лютого 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду в частині стягнення з неї коштів скасувати, постановити нове про відмову в позові, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що судом не надано належну оцінку висновкам експертів та порушенням, допущеним при їх проведенні; у позивача вказаних коштів не було; суд вийшов за межі позовних вимог та стягнув кошти у подвійному розмірі.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 ЦК передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Задовільняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що 27.07.2006 року між ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_2, ОСОБА_3 з другої, укладено договір позики. Отримання коштів у сумі 25000.00 доларів США на придбання квартири АДРЕСА_1 та зобов'язання їх повернути до 13.05.2011 року підтверджується підписаною ОСОБА_2, та ОСОБА_3 розпискою від 27.07.2006 року (т. 1 а.с.109).

Проте з таким висновком погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 заперечувала укладення договору позики та підписання нею вказаної розписки.

З листа прокуратури м. Житомира вд 26 лютого 2015 року вбачається, що слідчим відділом Житомирського МВ УМВС України проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч.1 КК України з приводу підроблення вказаної розписки (т.1 а.с 151).

В ході досудового розслідування НДЕКЦ УМВС України в Житомирській області було проведено почеркознавчу експертизу, згідно висновків якої підпис у вказаній розписці від імені відповідача виконаний іншою особою (т.1 а.с. 199-207).

Ухвалою суду по даній справі також була призначена судова почеркознавча експертиза, згідно з висновком якої, підпис від імені ОСОБА_3 виконаний нею особисто (т.2 а.с. 77-81).

У відповідності до п.п. 1.1 науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом міністра юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 року, для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

З описової частини висновку експертизи, призначеної ухвалою суду, вбачається, що для проведення дослідження експерту були надані вільні зразки підписів у вигляді копій документів, лише один документ був наданий в оригіналі.

У зв»язку з різними висновками експертів, 23.02.2016 року ОСОБА_3 заявлено клопотання про призначення повторної експертизи.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте суд першої інстанції вказані вимоги закону не виконав, на зазначені обставини уваги не звернув та відмовив у задоволенні клопотання, постановивши ухвалу від 25.02.2016 року та не зазначаючи в ній будь-яких мотивів відмови.

В ході апеляційного розгляду справи судом призначалася повторна судово-почеркознавча екпертиза, згідно з висновком якої, підпис у вказаній розписці від імені ОСОБА_3 вчинений іншою особою (т.3 а.с. 117-123).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність укладення ОСОБА_3 договору позики, а тому скасовує рішення в частині стягнення з неї боргу та постановлює нове про відмову в позові.

Відмовляючи в позові, колегія суддів стягує з позивача понесені відповідачем судові витрати.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовільнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 25 лютого 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_3 коштів та судових витрат скасувати, постановивши нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2281.80 грн. сплаченого судового збору, та 4203.48 грн. витрат понесених на проведення експертиз, а всього 6485.28 грн.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді