АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/916/16 Справа № 187/484/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Хлус Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року по справі за позовом за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: обласне комунальне підприємство "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації", реєстраційна служба Петриківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, Петриківська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, усунення перешкод в користуванні власності та вселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Курилівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: обласне комунальне підприємство "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації", відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

23 квітня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі: позивачі) звернулися до суду із зазначеним позовом, за яким з урахуванням уточнень позову від 21.07.2015 року, від 10.08.2015 року, від 17.08.2015 року, просили суд визнати за ними право власності за кожним на 1/3 частину житлового будинку і господарські будівлі та споруди, що розташовано за адресою Дніпропетровська область, Петриківський район, с. Курилівка, вул. Леніна, 356 та складається із житлового будинку А-1, загальною площею 80,4 кв.м., житловою - 35,3 кв.м., А-1 житлової прибудови, ганок, Б-1 літньої кухні, б-1 тамбур, сараїв В-1, Ж-1, З-1, і-1 вбиральні, № 1-4 огорожі, тротуару "І" та за кожним на 1/3 частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,3000 гектарів, розташованої по вул. Леніна № 356 в с. Курилівка, Петриківського району, Дніпропетровської області - в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 29.08.2014 року; зобов'язати відповідача забезпечити їм вільний доступ та не чинити їм перешкод у користуванні будинком № 356 по вулиці Леніна в с. Курилівка, Петриківського району, Дніпропетровської області та надати їм комплект ключів від будинку та вселити до нього; стягнути судові витрати з відповідача. Свої вимоги мотивували тим, що вони є дітьми ОСОБА_7, померлого 29.08.2014 року. На підставі договору дарування від 05.05.1998 року їх батькові на праві власності належав спірний будинок та земельна ділянка площею 0,3000 га. у 2003 році батько одружився з відповідачкою, яка зареєстрована та мешкає у спірному будинку. Після смерті батька вони у встановлений законом строк звернулися до нотаріуса Петриківської районної державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно, але постановою державного нотаріуса їм відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи. Відповідачка по справі перешкоджає їм в отримані свідоцтва про право на спадщину. В будинок не пускає, документи на будинок та земельну ділянку не дає. Тому вони не можуть отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом. Других спадкоємців крім їх та відповідачки не має.

30 вересня 2015 року до суду звернулася відповідач ОСОБА_5 із вказаним зустрічним позовом, за яким просила суд визнати домоволодіння № 356 по вул. Леніна с. Курилівка Петриківського району Дніпропетровської області, яке складається з житлового будинку А-1, загальною площею 80,4 кв.м., житловою 35,3 кв.м., житлової прибудови (ганок) А1-1, літньої кухні Б-1, прибудови б-1, сараю В-1, сараю Ж-1, сараю З-1, вбиральні І-1, ворота та огорожа та тротуару таким, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та її чоловіка ОСОБА_7, померлого 29.08.2014 року; визнати за нею право власності на 1/3 частину домоволодіння № 356 по вул. Леніна с. Курилівка Петриківського району Дніпропетровської області, яке складається з житлового будинку А-1, загальною площею 80,4 кв.м., житловою 35,3 кв.м., житлової прибудови (ганок) А1-1, літньої кухні Б-1, прибудови б-1, сараю В-1, сараю Ж-1, сараю З-1, вбиральні І-1, ворота та огорожа та тротуару в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7, померлого 29.08.2014 року; визнати за нею право власності на 2/3 частини домоволодіння № 356 по вул. Леніна с. Курилівка Петриківського району Дніпропетровської області, яке складається з житлового будинку А-1, загальною площею 80,4 кв.м., житловою 35,3 кв.м., житлової прибудови (ганок) А1-1, літньої кухні Б-1, прибудови б-1, сараю В-1, сараю Ж-1, сараю З-1, вбиральні І-1, ворота та огорожа та тротуару. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_7 04.12.2000 року розірвав шлюб зі своєю дружиною. Після розірвання шлюбу ОСОБА_7 запропонував їй стати його дружиною і проживати разом з ним в подарованому йому житловому будинку №356 по вул. Леніна с. Курилівка, на що вона дала згоду і з 2003 року стала постійно, але без реєстрації проживати разом з ним і за їх спільні кошти, своїм трудом зайнялись перебудовою подарованого йому домоволодіння. Так, вони з чоловіком побудували прибудову б-1 до літньої кухні Б-1. збудували сараї Ж-1 і З-1, потім самочинно перебудували житловий будинок А-1, внаслідок чого площа будинку збільшилася , а саме: до перебудови площа будинку А-1 була 35,8 кв. м., а після перебудови стала 80,4 кв.м. З 05.04.2006 року вона офіційно була зареєстрована у спірному будинку, де постійно проживає до теперішнього часу. 07.06.2006 року вони офіційно зареєстрували шлюб. Внаслідок проведеної ними перебудови домоволодіння його вартість збільшилася в декілька разів. 29.08.2014 року чоловік помер і вони не встигли узаконити перебудову будинку та самочинно збудовані господарчі будівлі. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина, на яку претендує вона як дружина, та діти її чоловіка позивачі за первісним позовом. Останні звернулись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом на спірний будинок в якому просять визнати за ними право власності по 1/3 всього домоволодіння не враховуючи те, що 1/2 частина домоволодіння належить на законних підставах їй.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року ухвалено: позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,3000 га, розташованої по вул. Леніна, 356, в с. Курилівка Петриківського району Дніпропетровської області, що належала померлому ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.03.2001 (серія ДП); визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/3 частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,3000 га, розташованої по вул. Леніна, 356, в с. Курилівка Петриківського району Дніпропетровської області, що належала померлому ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.03.2001 (серія ДП); в іншій частині позову відмовити; розподілено судові витрати; зустрічний позов ОСОБА_5 залишити без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позову про визнання права власності за кожним із них на 1/3 частину будинку № 356 по вулиці Леніна в с. Кирилівка Петриківського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 та про зобовязання відповідача забезпечити їм вільний доступ та не чинити їм перешкод у користуванні спадковим будинком, та винести рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі є дітьми ОСОБА_6, а відповідач його дружиною з 06.06.2006 року. ОСОБА_7 помер 29.08.2014 року. Після смерті ОСОБА_7, відкрилася спадщина на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані по вул. Леніна, 356 в с. Курилівка. 10.09.2014 року до Державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7 З аналогічною заявою 16.02.2015 року звернувся і ОСОБА_3 Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 10.09.2014 року відомості про відкриття спадкової справи на померлого ОСОБА_7 відсутні. Постановами державного нотаріуса від 20.03.2015 року та від 28.10.2015 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, а саме на спірне нерухоме майно, у зв'язку із відсутністю у спадкоємців правовстановлюючих документів на житловий будинок. Як вбачається із матеріалів справи, за договором дарування від 05.05.1998 року ОСОБА_9 подарувала, а обдарований ОСОБА_7 прийняв у дар житловий будинок № 356 по вул. Леніна в с. Курилівка, що розташований на приватизованій земельній ділянці, та який складається із житлового будинку А-1, житловою площею 11,1 кв.м., Б-1 літньої кухні, сарай В-1, Д-1 вбиральня, Е-1 навіс, № І колодязь, №2, 3 огорожі. Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок № 356 по вул. Леніна в с. Курилівка складеного 04.05.1998 року власником значиться ОСОБА_9 Житловий будинок складається із житлового будинку А-1, загальною площею 35,8 кв.м., житловою 11,1 кв.м., піддашок, Б-1 Літньої кухні, б-1 тамбур, сарай В-1, Д-1 вбиральня, Е-1 навіс. На виконання ухвали суду про забезпечення доказів, суду надано технічний паспорт на житловий будинок №356 по вул. Леніна в с. Курилівка виготовленого 14.11.2014 року, відповідно до якого власником значиться ОСОБА_9 Житловий будинок складається із житлового будинку А-1, загальною площею 80,4 кв.м., житловою - 35,3 кв.м., А-1 житлової прибудови, ганок, Б-1 літньої кухні, б-1 тамбур, сараїв В-1, Ж-1, З-1, і-1 вбиральні, № 1-4 огорожі, тротуару "І". Також маються примітки, що житлова прибудова А-1, сараї Ж-1, З-1 збудовані самовільно, житловий будинок А-1 самовільно переплановано із самочинним збільшенням загальної площі на 6,6 кв.м. та самочинним збільшенням житлової площі на 11,9 кв.м. Відповідачем надано технічний паспорт, де власником зазначено ОСОБА_7 Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухому майно, щодо обєкта нерухомого майна від 06.08.2015 року за параметрами запиту право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок №356 по вул. Леніна в с. Курилівка, відомості відсутні. Однак, як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, після придбання будинку він був реконструйований, а саме житлова площа збільшилася до 35,3 кв.м., дані зміни у встановленому законом порядку зареєстровані не були.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову районний суд виходив з того, що в задоволенні позову в частині визнання права власності на житловий будинок з господарчими будівлями в порядку спадкування, як за первісним так і за зустрічним позовом слід відмовити, оскільки питання реконструкції будинку були предметом розгляду компетентного державного органу, а ні позивачами, а ні відповідачем не надано. Щодо вимог відповідача про визнання спільною сумісною власністю будинку суд зазначає таке. В даній справі, спірний будинок, хоча договір і не був зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, не є обєктом спільної власності подружжя, оскільки був переданий померлому на підставі договору дарування. Таким чином в задоволенні даних позовних вимог слід відмовити. Посилання відповідача на те, що з її боку витрачалися особисті кошти на розбудову будинку, під час розгляду не знайшли свого підтвердження, так як належних та допустимих доказів цьому не надано. Також суд не приймає до уваги посилання відповідача щодо визнання права власності на будинок як на новостворений обєкт, оскільки обєкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого обєкта, в даній справі є самочинним. Тому в іншій частині зустрічний позов також підлягає залишенню без задоволення. Щодо вимоги про визнання права власності на змелену ділянку, то як вбачається із копії договору дарування земельної ділянки від 05.05.1998 року, ОСОБА_9 подарувала, а обдарований ОСОБА_7 прийняв у дар земельну ділянку 0,30 га, для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована по вул. Леніна № 356 в с. Курилівка, Петриківського району, Дніпропетровської області. Відповідно Державного акта на право приватної власності на землю серія ДП земельна ділянка площею 0,3000 га, яка розташована по вул. Леніна № 356 в с. Курилівка, Петриківського району, Дніпропетровської області, видана ОСОБА_7 для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Постановою державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на земельну ділянку відмовлено. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що позивачами підтверджено право власності спадкодавця на земельну ділянку, з метою забезпечення права на спадщину, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в даній частині. У зв'язку з відмовою в задоволенні первісного позову в частині визнання права власності на будинок, враховуючи пояснення позивачів, що ОСОБА_3 проживає за межами України, ОСОБА_2 лише один раз відвідала будинок, де нікого не застала, вимоги про зобов'язання відповідача забезпечити їм вільний доступ, не чинити їм перешкод у користуванні спірним будинком, надати їм комплект ключів від будинку та вселити до нього, підлягають залишенню без задоволення, у зв'язку із необґрунтованістю. Доказів в підтвердження своїх доводів, позивачами в порушення вимог статей 10 та 60 ЦПК України суду не надано. Інші доводи сторін, висновків суду не спростовують.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на частину будинку з господарчими будівлями в порядку спадкування за законом.

Спірні правовідносини виникли щодо права на спадщину після смерті ОСОБА_6, померлого 29.08.2014 року, в порядку спадкування за законом на житловий будинок і господарські будівлі та споруди.

Відповідно до положень статей 1261, 1268 ч.ч.2 та 5, 328 ч. 2 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

З матеріалів справи вбачається, що спірне нерухоме майно є самочинним будівництвом оскільки самовільно переобладнано, та на час смерті спадкодавця спірний житловий будинок має інші технічні характеристики, аніж на час його придбання за договором дарування від 05.05.1998 року, та реконструйований житловий будинок не було прийнято в експлуатацію і зареєстровано у відповідності до закону.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснено самочинне будівництво (ч. 1 ст. 376 ЦК України) до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Право власності на спірний житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, що складається з житлового будинку А-1, загальною площею 80,4 кв.м., житловою - 35,3 кв.м., А-1 житлової прибудови, ганок, Б-1 літньої кухні, б-1 тамбур, сараїв В-1, Ж-1, З-1, і-1 вбиральні, № 1-4 огорожі, тротуару "І" не зареєстровано в установленому законом порядку за спадкодавцем, не має відомостей про те, що це нерухоме майно введено в експлуатацію, тому зазначена нерухомість не може бути обєктом права власності в порядку спадкування.

Таким чином, не має підстав для визнання права власності за позивачами на 1/3 частини спірного будинку з господарчими будівлями за кожним, оскільки не зареєстровано право власності на цей будинок у встановленому порядку на час звернення до суду.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, стосуються переоцінки доказів у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року відстрочено апелянтам сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у розмірі по 267,96 гривень кожному, який визначено згідно ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року, та яка не оскаржена сторонами у справі.

Таким чином, з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 на користь держави підлягає сплаті несплачений судовий збір у розмірі по 267,96 гривень з кожного відповідно до вимог ч.2 ст.82 ЦПК України

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір несплачений за подачу апеляційної скарги у сумі 267,96 гривень (двісті шістедят сім гривень 96 копійок) на рахунок: отримувач - управління Державної казначейської служби України у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, р/р 0004 (КБКД 22030001), код ЄДРПОУ - 37989274, банк отримувача - ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ, код банку отримувача - МФО 805012, призначення платежу: судовий збір, код ЄДРПОУ суду 02891291, пункт 1.14.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір несплачений за подачу апеляційної скарги у сумі 267,96 гривень (двісті шістедят сім гривень 96 копійок) на рахунок: отримувач - управління Державної казначейської служби України у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, р/р 0004 (КБКД 22030001), код ЄДРПОУ - 37989274, банк отримувача - ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ, код банку отримувача - МФО 805012, призначення платежу: судовий збір, код ЄДРПОУ суду 02891291, пункт 1.14.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_10