МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Пр. № 2/521/4034/16
01 листопада 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:
головуючого - судді Сегеди О.М.,
при секретарі - Тищенко Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності в порядку спадкування за законом,
У червні 2016р. ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим та доповненим в подальшому позовом до ОСОБА_4, посилаючись на те, що 02 листопада 2015р. помер ОСОБА_4, який разом зі своєю дружиною ОСОБА_5 виховували її з дитинства та відносилися до неї, як до рідної доньки, оскільки вона рано втратила своїх батьків, а своїх рідних дітей вони не мали. Позивачка зазначала, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, та разом проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишня вул. Рекордна), 25 в м. Одесі, яка належала їм на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності №098 від 05 липня 1996 року. Стверджувала, що після того, як у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 почалися проблеми зі здоровям і вони потребували необхідного догляду, вона стала проживати разом з ними, купувати їм продукти та ліки, сплачувати комунальні послуги і нести інші витрати за свій рахунок.
15 жовтня 2014 року ОСОБА_5 померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартирі АДРЕСА_1, яку прийняв та оформив на себе її чоловік ОСОБА_4
02 листопада 2015 року ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1. Спадкоємцем за законом другої черги після смерті ОСОБА_4 є його рідний брат ОСОБА_4, відповідач у справі.
Зазначала, що вона є спадкоємицею четвертої черги після смерті ОСОБА_4, оскільки проживала з ним та його дружиною однією сімєю, та доглядала за ними протягом пяти років. Після смерті ОСОБА_5 продовжувала проживати з ОСОБА_4 однією сімєю та доглядала за ним.
Після смерті ОСОБА_4, вона, як спадкоємець четвертої черги за законом, у встановлений законом строк звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, але приватним нотаріусом їй було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.
Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, а саме на квартиру АДРЕСА_1, яка належала померлому на праві власності.
Представник позивачки, діючий за довіреністю від 10 лютого 2016року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, а також розглянути справу в порядку заочного провадження, у звязку з систематичною неявкою відповідача в судові засідання (а.с.7,125).
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку ст.74 ЦПК України, шляхом надання оголошень на сайті Малиновського районного суду м. Одеси (а.с.122-123).
Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наведене та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку та ухвалити заочне рішення.
Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.
Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 84 книги шостої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та показання свідків, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі та проживали в квартирі №47, що розташована по вул. Маршала Бабаджаняна (колишня вул. Рекордна), 25 в м. Одесі, яка належала їм на праві спільної часткової власності в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності №098 від 05 липня 1996 року (а.с.5).
13 вересня 1996 року право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на квартиру №47 по вул. Маршала Бабаджаняна (колишня вул. Рекордна), 25 в м. Одесі було зареєстровано в КП «БТІ» Одеської міської ради, що підтверджується довідкою КП «БТІ» Одеської міської ради від 26.08.2016 р. №475150.67.16 (а.с.15 звор.,73).
З пояснень ОСОБА_2 в судовому засіданні вбачається, що у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 рідних дітей не було і коли їй виповнилося 10 років, ОСОБА_5, яка була її родичкою, разом з чоловіком забрали її до себе, оскільки вона рано залишилася без батьків. До 10 років її доглядали інші родичі. Стверджувала, що подружжя відносилося до неї, як до своєї рідної доньки, дали їй освіту та видали її заміж. Вона завжди вважала їх своєю сімєю, тому постійно з ними спілкувалася як з батьками, допомагала їм. Разом із своєю сімєю постійно приходила до них, як до батьків, її доньку вони вважали своєю онукою. Коли вони захворіли у 2009 році, вона змушена була переїхати до них, оскільки вони потребували стороннього догляду, ОСОБА_5 захворіла і не могла ходити. Вона постійно купувала їм ліки, продукти, готувала їжу, прала та вбирала квартиру, сплачувала комунальні платежі. Після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вона їх поховала за свій рахунок (а.с. 27-32, 33-37).
Судом встановлено, що 15 жовтня 2014 року ОСОБА_5 померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, яку прийняв та оформив на себе її чоловік ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 08 жовтня 2015 року (а.с.6).
02 листопада 2015 року ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1, що належала померлому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності №098 від 05 липня 1996 року та свідоцтва про право на спадщину від 08 жовтня 2015 року про право на спадщину від 08 жовтня 2015 року(а.с.5,6).
Спадкоємцем за законом другої черги після смерті ОСОБА_4 є його рідний брат ОСОБА_4, відповідач у справі та вона ОСОБА_2, як спадкоємиця за законом четвертої черги.
Встановлено, що рідний брат померлого, ОСОБА_4, який не мешкав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, оскільки проживає за адресою: в ІНФОРМАЦІЯ_2, приїжджав на поховання брата, але заявупро прийняття спадщини або про відмову від спадщини в нотаріальну контору не подавав, тому спадщину не прийняв.
Згідно паспорта ОСОБА_2, остання зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, та перебуває з ОСОБА_7, в шлюбі, зареєстрованому 19 листопада 1982 року відділом ЗАГС Іллічівського району м. Одеси, актовий запис №965 (а.с.86).
Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, шляхом звернення 25 листопада 2015р. до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини (а.с.75).
25 листопада 2015року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за заявою ОСОБА_2 була заведена спадкова справа №5/2015 до майна померлого 02 листопада 2015 року ОСОБА_4, що підтверджується листом приватного нотаріуса від 25.11.2015 року №78/02-14 (а.с.83).
Постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 21 червня 2016 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1, у звязку із ненаданням документів, що підтверджують право власності на спадкове майно та рішення суду, що набрало законної сили про встановлення факту проживання позивачки зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пєять років до часу відкриття спадщини (а.с.89).
З постанови приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 21 червня 2016 року вбачається, що у ОСОБА_2 відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 і отримати їх дублікати вона не може, оскільки не є власником цієї квартири.
Свідок ОСОБА_8 Л.В., який є сусідом померлого в судовому засіданні пояснив суду, що з померлим ОСОБА_4 був знайомий з 1985 року, так як вони з останнім працювали разом та постійно зустрічалися. Ствержував, що позивачку знає з 1986року, як племінницю дружини померлого. Після того, як дружина ОСОБА_4 захворіла та перестала самостійно ходити, позивачка переїхала до них проживати, так як подружжя потребувало стороннього догляду. Зазначав, що коли він отримував пенсію, то постійно приходив до ОСОБА_4. Там постійно була позивачка, яка доглядала за подружжям, прибирала, прала та готувала їжу. При житті ОСОБА_4 постійно говорив, що всі документи переоформить на ОСОБА_2, але не встиг (а.с.114).
Свідок ОСОБА_9, яка є сусідкою померлого в судовому засіданні пояснила суду, що позивачку знає з 1996 року, коли вона разом з померлими переїхала в нову квартиру, а саме в квартиру АДРЕСА_1. Тамара була їм як донька, постійно приїжджала до них. Після того, як тітка ОСОБА_5 захворіла і не змогла ходити, позивачка переїхала до них і весь час була з ними, доглядала за ними та допомагала їм. Вони її дуже любили (а.с.116).
Свідок ОСОБА_10, яка є сусідкою померлого в судовому засіданні пояснила суду, що сім`ю ОСОБА_4 знає з 1995 року. При житті вони розповідали їх, що вони з дитинства доглядали та виховували позивачку, як доньку. Після того, як ОСОБА_4 захворіла і не змогла самостійно ходити, позивачка переїхала до них та стала доглядати за ними, спочатку за тіткою, а після її смерті за ОСОБА_4 Позивачка весь час була з ними, доглядала за ними та допомагала їм. Відносини між ними були добрі, оскільки вони її дуже любили і відносилися як до доньки (а.с.115).
З матеріалів справи вбачається, що поховання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було здійснено позивачкою у справі, що підтверджується наявними в матеріалах справит договорами-замовленнями (а.с.33-37).
Факт родинних відносин між позивачкою та ОСОБА_4 також підтверджується сімейними фотознімками, наявними в матеріалах справи (а.с.96-107).
Таким чином, суд вважає встановленим факт, що позивачка з 2009 року проживала однією сімєю з ОСОБА_4, тобто не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, опікувалася ним, матеріально його забезпечувала, та надавала йому іншу допомогу, оскільки він через свій похилий вік потребував допомоги і був у безпорадному стані.
Отже, суд вважає, що позивачка відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом. Інших спадкоємців не встановлено, оскільки відповідач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата.
Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Здійснення права на спадкування визначено главою 87 ЦК.
Так за змістом ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
В силу ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згiдно ст.1259 ЦПК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Відповідно до ст.1262 ЦК України, в другу чергу права на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Згiдно ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.
З розяснень листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7).
До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.
Отже, перебування позивачки в зареєстрованому шлюбі не є перешкодою для прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_4, як спадкоємця за законом четвертої черги, оскільки вони проживали однією сімєю ні як дружина та чоловік, а як батько та донька.
Відповідно до ч.2 п.6 Постанови ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.
Відповідно до п.61,62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5 при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження житлового будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності на вказане майно, та, у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав не це майно в осіб, які його відчужують.
Право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів, як наприклад: свідоцтвом про право власності на обєкти нерухомого майна, рішенням суду тощо.
Судом встановлено, що у позивачки відсутні документи, перераховані у п. 62 вказаної Інструкції, тому у нього неї можливості їх надати нотаріусу для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом.
Відповідно до ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті.
Цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями набувати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання.
Суд вважає, що право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником даного майна, тобто дане право нерозривно повязане з особою спадкодавця, тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.
З цих підстав суд може встановити належність нерухомого спадкового майна спадкодавцю та визнати за спадкоємцем право власності на спадкове майно.
Оскільки, відповідно до довідки БТІ від та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно спадкодавцю на час відкриття спадщини належала на праві власності квартира АДРЕСА_1, то суд вважає встановленим факт володіння ОСОБА_4 на праві власності квартирою №47 по вул. Маршала Бабаджаняна, 25 в м. Одесі.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.
З огляду на викладене, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення позову про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єюта визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно, а саме на вищевказану квартиру.
Судовий збір по справі складає грн., які повністю сплачено позивачкою при зверненні до суду. Витрати по справі за згодою сторін суд покладає на позивача.
Керуючись ст.ст. 1216,1217, 1218, 1258, 1262,1264,1268,1269,1296,1297,1299 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 16, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218, 256-259 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.
Встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з 2009 року по день смерті ОСОБА_3, який помер 02 листопада 2015 року.
Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру №47 по вул. Маршала Бабаджаняна (колишня вул. Рекордна), 25 в м. Одесі, яка в цілому складається з однієї житлової кімнати, має загальну площу 46,8 кв.м., житловою площею 18,7 кв.м.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Іншими особами, які брали участь у справі, заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.
Суддя: О.М. Сегеда