Ухвала

іменем україни

19 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, до ОСОБА_6, треті особи: служба у справах дітей Солом'янської у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_7, про вселення, усунення перешкод у користуванні майном, встановлення порядку користування квартирою, виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, третя особа - головне територіальне управління юстиції в м. Києві, про визнання права власності на Ѕ частини квартири та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, за касаційною скаргою ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, треті особи: служба у справах дітей Солом'янської у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_7, про вселення, усунення перешкод у користуванні майном, встановлення порядку користування квартирою, виселення.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_9 Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 січня 2014 року син позивача, ОСОБА_5, успадкував після смерті свого батька 3/5 частини квартири АДРЕСА_1. Відповідач у справі, яка є бабусею ОСОБА_5, систематично чинить йому та позивачу перешкоди у користуванні зазначеною квартирою, зокрема, не впускає, змінила замки вхідних дверей, не надала ключі. На разі у позивача із сином відсутній доступ до квартири і вони змушені проживати у родичів чи знайомих. У спірній квартирі проживає ОСОБА_7, однак у цій квартирі не зареєстрований і має житло за адресою: АДРЕСА_2. Зазначала, що ОСОБА_7 веде аморальний спосіб життя, постійно підбурює відповідача до конфліктів, здійснює психологічний тиск на нього, щоб не давати можливості позивачеві з сином проживати у квартирі.

Враховуючи наведене, просила вселити її із сином у квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача не чинити перешкоди позивачу із сином у користуванні вказаною квартирою; виселити ОСОБА_7 зі спірної квартири та заборонити ОСОБА_7 проживати в ній, встановити порядок користування виділивши у користування їй із сином житлову кімнату площею 14,7 кв. м з подальшою можливістю встановити перегородку у загальному коридорі, а іншу кімнату, площею 14,3 кв. м виділити відповідачу, місця загального користування залишити у спільному користуванні.

ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, третя особа - головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на Ѕ частини квартири та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину.

Просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 з яких 1/5 частини квартири належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, 1/10 частини квартири в порядку спадкування обов'язкової частки після смерті свого чоловіка ОСОБА_9, 1/10 частини квартири в порядку спадкування за законом після смерті свого онука ОСОБА_10 та 1/10 частини квартири в порядку спадкування обов'язкової частки після смерті свого сина ОСОБА_9, а також визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13 вересня 2005 №7-769 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22 січня 2014 за реєстровим № 17-15.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Вселено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_6 не чинити перешкоди ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/5 частини квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_6, просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Отже, суди встановивши, що ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом успадкував 3/5 частини спірної квартири, дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення первісного позову в частині вселення ОСОБА_4 разом із сином у спірну квартиру шляхом зобов'язання відповідача не чинити їм перешкоди у користуванні квартирою.

У іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана