ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/2088/15-Ц
Провадження № 2/483/49/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 січня 2016 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Чаус Л.В.

при секретарі Шилінскас О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

28 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до ОСОБА_3 Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 29 травня 2015 року ОСОБА_3, знаходячись біля будинку № 31 по вул. Новій в с. Рівне Очаківського району Миколаївської області, на підґрунті неприязних відносин, умисно нанесла йому три удари руками в обличчя, внаслідок чого він, не втримавши рівновагу, впав на землю. Своїми діями відповідачка спричинила йому легкі тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя. Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2015 року за вказаним фактом ОСОБА_3 була визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Після отримання тілесних ушкоджень він звертався до Рівненської лікарні, де йому була надана медична допомога і призначено амбулаторне лікування. Потім, після нервового збудження, повязаного з діями відповідачки, він знову звертався до Рівненської лікарні, де йому було призначено амбулаторне лікування, витрати на яке склали 1217 грн. 44 коп.

Крім того, його дружина ОСОБА_5, яка хворіє на гіпертонічну хворобу і перебуває на обліку в Рівненській лікарні, в результаті нервового збудження, повязаного з діями відповідачки, знаходилася на лікуванні у вказаній лікарні в червні, липні та листопаді 2015 року та на її лікування було витрачено 1777 грн. 29 коп.

Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідачки заподіяну матеріальну шкоду, у звязку з ушкодженням здоровя його та дружини, спричиненого неправомірними діями відповідачки, яка складається з витрат на їх лікування на загальну суму 2994 грн. 73 коп., а також 1500 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Так, ОСОБА_6 пояснив, що після конфлікту з ОСОБА_3 у нього почало боліти серце та підвищується тиск, чого не було раніше. Також, у його дружини ОСОБА_5, яка є інвалідом, погіршився стан здоровя. У звязку з цим вони змушені звертатися за медичною допомогою та витрачати кошти на лікування.

Представник позивача ОСОБА_2 зазначив, що погіршення стану здоровя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є наслідком неправомірних дій ОСОБА_3, яка спричинила позивачеві легкі тілесні ушкодження, а тому відповідачка має у відповідності з положеннями ст. 1195 ЦК України відшкодувати понесені ними витрати на лікування. Також пояснив, що чеки на придбання ліків від 15.09.2015р. на суму 174 грн. 06 коп., від 02.10.2015р. на суму 43 грн. 99 коп., від 07.10.2015р. на суму 16 грн. 95 коп., від 19.11.2015р. на суму 501 грн. 05 коп., від 12.08.2015 р. на суму 51 грн. 95 коп., від 19.11 2015 р. на суму 203 грн. 85 коп. підтверджують витрати на лікування ОСОБА_1, а чеки від липня 2015 року на суму 72 грн. 95 коп. та від 15.10.2015р. на суму 177 грн. 24 коп. витрати на лікування ОСОБА_5

Представник відповідачки ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що згідно вироку Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2015 року ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, тобто у спричиненні легкого тілесного ушкодження, без будь-яких розладів здоровя, а тому посилання представника позивача на ст. 1195 ЦК України вважає безпідставним. Також вважає, що хвороби позивача та його дружини, на які посилається позивач, є хронічними, виникли набагато раніше до подій 29 травня 2015 року, та не є наслідком дій відповідачки. Крім того, ОСОБА_5 не є ні потерпілою у кримінальному провадженні, ні позивачкою у цьому позові, та чинним законодавством не передбачено відшкодування відповідачем у цивільній справі витрат на лікування родичів потерпілого. Посилаючись на безпідставність позовних вимог, просив у їх задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідачки, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як вбачається з копії вироку Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2015 року, який набрав законної сили 25 серпня 2015 року, ОСОБА_3 29 травня 2015 року, приблизно о 15 год., знаходячись біля будинку № 31 по вул. Новій в с. Рівне Очаківського району Миколаївської області, під час конфлікту з ОСОБА_1, умисно нанесла останньому три удари руками в обличчя, внаслідок чого той, не втримавши рівновагу, впав на землю, чим спричинила позивачеві легкі тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України і за скоєння цього злочину вона засуджена до покарання у виді громадських робіт строком на 60 годин.

Цивільний позов, заявлений ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, задоволений судом частково та на користь потерпілого стягнуто з ОСОБА_3 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. При цьому, суд врахував вік потерпілого, глибину його моральних страждань та психічний стрес у звязку з одержанням тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до розяснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, згідно зі статтею 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Недоведеність позову є підставою для відмови в його задоволенні.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач та його представник посилаються на виписки з медичних карток амбулаторного хворого, довідки Рівненської сільської лікарської амбулаторії від 22 січня 2016 року, та копії чеків на придбання ліків на лікування ОСОБА_1 на загальну суму 991 грн. 85 коп., та на лікування ОСОБА_5 на загальну суму 250 грн. 19 коп., які на їх думку, підтверджують факт спричинення діями ОСОБА_3 ушкодження здоровя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та витрати на їх лікування.

З вищевказаних письмових доказів вбачається, що 29 травня 2015 року ОСОБА_1 було встановлено діагноз захворювання забої, садна обличчя, шиї, гіпертонічна хвороба ІІ ст., йому була надана медична допомога та рекомендована консультація невропатолога.

В послідуючому ОСОБА_1 звертався до амбулаторії 25 серпня 2015 року, де перебував на лікуванні з діагнозом атеросклеротичний кардіосклероз, артеріальна гіпертензія ІІ ст., вартість придбаних ним ліків складає 606 грн. 20 коп.

З 23 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні з діагнозом атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст.

Також, з вищевказаних документів вбачається, що ОСОБА_5 перебувала на лікуванні з 08 червня 2015 року по 19 червня 2015 року з приводу гіпертонічної хвороби ІІІ ст., кризовий перебіг, розповсюджений остеохондроз та придбала ліки на суму 435 грн. 29 коп., з 11 липня 2015 року по 22 липня 2015 року перебувала на лікуванні з приводу розповсюдженого остеохондрозу, вартість лікування склала 491 грн., з 23 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року перебувала на лікуванні з приводу гіпертонічної хвороби ІІІ ст.

Докази витрат на лікування ОСОБА_1 29 травня 2015 року, з 23 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року, та ОСОБА_5 з 23 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року суду не надані. Чеки на придбання ліків суд не може визнати доказами витрат на лікування, оскільки вказані ліки придбані не під час зазначених вище періодів лікування та необхідність їх придбання не підтверджена призначеннями лікаря.

Крім того, з оглянутих в судовому засіданні медичних карток та пояснень завідуючої Рівненською сільською лікарською амбулаторією ОСОБА_7, допитаної в судовому засіданні в якості свідка, вбачається, що у ОСОБА_1 вперше виявлена гіпертонічна хвороба у 2007 році, у лютому 2014 року йому встановлено діагноз гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, у серпні 2015 року ішемічна хвороба серця з артеріальною гіпертензією. ОСОБА_5 перебуває на лікарському обліку з приводу гіпертонічної хвороби з 2002 року, у звязку з цим захворюванням їй встановлена ІІ група інвалідності і вона періодично перебуває на лікуванні.

Згідно з вироком суду, відповідачка визнана винною у заподіянні позивачеві легких тілесних ушкоджень у вигляді саден обличчя. Вимоги про відшкодування витрат на лікування у звязку з вказаними тілесними ушкодженнями останнім не заявлялись, і даним вироком не встановлено заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, які спричинили розлад здоровя.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 страждають на захворювання, які виникли у них задовго до конфлікту з ОСОБА_3 і надані позивачем докази не підтверджують наявності вини позивачки у цих захворюваннях та причинного звязку між захворюваннями і діями останньої, які мали місце 29 травня 2015 року.

Наявність психічного стресу у ОСОБА_1 у звязку з отриманими тілесними ушкодженнями враховано судом при винесені Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області вироку від 22 липня 2015 року, яким на його користь стягнуто з відповідачки в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн.

З врахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не надано жодного доказу щодо вини ОСОБА_3 в ушкодженні здоровя його та дружини та причинного звязку між наявними у них захворюваннями та діями відповідачки.

Крім того, ОСОБА_5 не зверталася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, а предявлення такої вимоги позивачем на свою користь є безпідставним.

Таким чином, правові підстави для стягнення матеріальної шкоди відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошен ня рішення, у той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, а у разі подання скарги - відразу після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий: