Справа № 750/7748/16-ц
Провадження № 2/750/2329/16
У Х В А Л А

19 серпня 2016 року м. Чернігів

Суддя Деснянського районного суду міста Чернігова Литвиненко І.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про захист прав споживача, -

треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, -

в с т а н о в и в:

18.08.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача в якому просив зобовязати Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» видати йому грошові кошти в розмірі 53000 доларів США на виконання договору про надання споживчого кредиту № 0 від 23.11.2007 року.

Позивачем заявлено вимогу майнового характеру, але не зазначено ціну позову.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, де зазначено, що судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру поданого - юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1378 грн. 00 коп.); поданого фізичною особою або фізичною особою - підприємцем складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (551 грн. 20 коп.) та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (6890 грн. 00 коп.) (п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Позивачем зазначені вимоги законів не виконано і судовий збір не сплачено з посиланням на приписи частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», якою встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Таким чином, частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суперечить положенням статті 5 Закону України «Про судовий збір», яка не звільняє осіб, які звертаються до суду з позовами про захист прав споживачів від сплати судового збору.

Вирішуючи питання колізії норм наведених вище законів, які мають однакову юридичну силу, слід виходити з того, що в цій ситуації пріоритет повинен мати той закон, який ухвалено пізніше, а також той закон, який є спеціальним у регулюванні відносин, повязаних з оплатою судового збору.

Так, норма частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», що звільняє споживачів від сплати судового збору, діє в редакції Закону від 08.07.2011 р. № 3674-VI; у той же час, стаття 5 Закону України «Про судовий збір», яка не надає особам, що звертаються до суду з позовами про захист прав споживачів, пільги щодо сплати судового збору, діє в редакції Закону від 06.10.2011 № 3828-VI.

Таким чином, за першим (часовим) критерієм перевагу в застосуванні має стаття 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки її остання редакція ухвалена пізніше останньої редакції статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів; водночас, преамбулою Закону України «Про судовий збір» встановлено, що він визначає правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Таким чином, Закон України «Про судовий збір» є спеціальним актом в сфері справляння судового збору, а також у сфері визначення платників судового збору, обєктів та розмірів ставок судового збору, порядку сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Отже, і за другим (спеціальним) критерієм, в питаннях сплати судового збору, пріоритет у застосуванні має саме Закон України «Про судовий збір», оскільки він є спеціальним нормативним актом у регулюванні цих питань.

Вищевикладене в сукупності дає підстави для висновку про те, що позивач, як споживач послуг відповідача, не звільнений від сплати судового збору за подачу цього позову до суду.

Сформульована правова позиція узгоджується і з практикою Верховного Суду України в питаннях сплати судового збору в справах про захист прав споживачів (ухвала від 01.03.2016 року, справа № 6-484ц16).

Згідно із частиною першою статті 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

Тому позивачу необхідно надати суду виправлену позовну заяву у кількості примірників відповідно до кількості сторін у справі із зазначенням ціни позову щодо вимог майнового характеру та сплатити судовий збір. Надати суду оригінал квитанції про сплату судового збору або докази про звільнення від сплати судового збору.

Керуючись статтями 121, 293 ЦПК України,

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про захист прав споживача залишити без руху.

Запропонувати позивачу в 5-дений строк з дня отримання ухвали усунути вказані недоліки та надати суду виправлену позовну заяву у кількості примірників відповідно до кількості сторін у справі із зазначенням ціни позову щодо вимог майнового характеру. Надати суду оригінал квитанції про сплату судового збору або докази про звільнення від сплати судового збору.

Попередити позивача, що в разі невиправлення недоліків у встановлений судом строк, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя