АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року про забезпечення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про зобов'язання вчинити дію,

№ апеляційного провадження:22-ц/796/12573/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Ластовка Н.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зобов'язання ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» видати готівкою у валюті вкладу, одноразовою операцією через касу, грошові кошти у сумі основного боргу разом із нарахованими та капіталізованими відсотками за час фактичного користування коштами у розмірі 860 935,61 доларів США та стягнення з відповідача пені у розмірі 3% за кожен день прострочення виконання грошового зобов'язання на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» з дня витребування вкладу до дня винесення судового рішення у сумі 360 367,51 доларів США; пеню у розмірі 3% річних в порядку ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов'язання з дня витребування вкладу до дня винесення рішення у сумі 984,61 доларів США

8 серпня 2016 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення вказаного позову, шляхом накладення арешту на кошти відповідача, які розміщені на його рахунку № НОМЕР_1 в Операційному управлінні Національного банку України в межах суми позовних вимог 1 222 287 доларів США 73 цента, що буде еквівалентом 30 324 958грн. 58коп. по курсу НБУ.

Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 посилався на те, що невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань дає підстави для висновку про нестабільний фінансовий стан відповідача, недостатність необхідних готівкових ресурсів та резервів, у зв'язку з чим, існує висока вірогідність, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 11 серпня 2016 року заяву задоволено, накладено арешт на кошти Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», які розміщені на його рахунку № НОМЕР_1 в Операційному управлінні Національного банку України, в межах суми позовних вимог, а саме: 1 482 480,48 доларів США, а в разі відсутності або недостатності коштів в доларах США - на грошові кошти у гривні у сумі, що еквівалентна 1 482 480,48 доларам США на момент накладення арешту.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою

- 2 -

відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідач посилається на неповне з'ясування судом обставин справи та не врахування норм матеріального права, які не передбачають можливості стягнення з банку пені відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» у період дії постанови Національного банку України про встановлення обмежень щодо видачі банками коштів.

Також відповідач вважає, що суд не дослідив чи існує реальна загроза можливого виконання рішення суду та вжив заходи, які перешкоджають здійсненню банком господарської діяльності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача та позивача, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши копії направлених матеріалів цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову є значні грошові кошти, відповідач не врегулював спір у позасудовому порядку, тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

Проте, погодитися з таким висновком суду не можна.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Судом першої інстанції вказані роз'яснення Верховного Суду України, хоча і були процитовані в ухвалі, проте, не враховані при прийнятті рішення про накладення арешту на грошові кошти відповідача, наявні на розрахунковому рахунку, відкритому у Національному банку України, та не наведено, якими саме обставинами підтверджується існування реальної загрози невиконання банком рішення суду.

Накладаючи арешт на грошові кошти, які розміщені на розрахунковому рахунку відповідача у Національному банку України, суд не пересвідчився, чи не призведе це до незворотних наслідків, а також обмеження господарської діяльності банку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти банку суд не мав.

Оскільки ухвала суду постановлена з порушення норм процесуального права, вона підлягає скасуванню, а колегія суддів постановляє нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви.

- 3 -

Керуючись ст.ст.303, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: