Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Воробйова А.В., при секретарі Гончаренко М.А., за участю прокурора Курісько Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, треті особи: орган опіки та піклуванні районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському (Вознесенівському) району, орган опіки та піклування Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, в якому зазначила наступне.

26. 07. 2003 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З листопада 2014 року позивач з дітьми проживала в Приазовському районі Запорізької області у своєї матері, яка має свій бізнес та підсобне господарство. Кожне літо з метою отримання додаткового доходу для потреб сімї позивач з дітьми проживала у матері, працювала. ОСОБА_5 все літо знаходились на морі та оздоровлювались. В 2014 році зважаючи на сварки з відповідачем та його неприпустиму поведінку, їй довелося перевести дітей до школи у с. Чкалове Приазовського району та залишитися там з дітьми.

Вона ніколи не заперечувала проти того, щоб відповідач спілкувався з дітьми, брав участь в їх вихованні, проте за півроку проживання дітей в с. Чкалове, відповідач жодного разу їх не навідав. В травні 2015 року відповідач приїхав побачитись з дітьми та попросив їх поїхати з ним до його матері в м. Запоріжжя погостювати. Після довгих її умовлянь, лише донька ОСОБА_4 погодилася поїхати ненадовго у гості. З цього часу ОСОБА_4 проживає разом з відповідачем. Вважає, що це відбулося шляхом омани з боку відповідача та без її згоди. Добровільно відповідач не дозволяє забрати доньку, не дає можливості поспілкуватися з нею наодинці, ображає її лайливими та нецензурними словами в присутності доньки. Вона вважає, що відповідач чинить на доньку психологічний тиск, налаштовує її проти неї, залякує. В вересні 2015 року відповідач віддав доньку до загальноосвітньої школи № 37 в м. Запоріжжя, але до шостого класу, в той час, як вона закінчила в минулому році лише четвертий клас. Проживаючи з матірю, ОСОБА_4 відвідувала різні кружки, співала у церковному хорі, займалася спортом, брала участь в різних конкурсах та олімпіадах, де займала призові місця. Відповідач ставиться до виконання своїх батьківських обовязків поверхнево. ОСОБА_6 сумує братик ОСОБА_3, з яким вони ходили до одного класу і ніколи не розлучалися.

На підставі викладеного позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, 25. 07. 2015 року за місцем проживання її матері ОСОБА_1 за адресою Запорізька область, Приазовський район, с. Чкалове, вул. Горького, 1а.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом про визначення місця проживання дітей, який ухвалою суду від 14.12.2015 року прийнято до спільного розгляду с первісним позовом.

У зустрічному позові ОСОБА_2 зазначив наступне.

На теперішній час донька ОСОБА_4 проживає з ним в м. Запоріжжя, син ОСОБА_2 проживає у баби, матері позивачки за первісним позовом в с. Чкалове Приазовського району. До листопада 2014 року діти проживали з ним за адресою: АДРЕСА_1, в його трикімнатній квартирі, в якій він постійно проживає. Твердження відповідачки за зустрічним позовом, що він за рахунок дітей намагається вирішити свої житлові проблеми є її вигадкою. Відповідачка в листопаді 2014 року відвезла дітей до своєї матері в с. Чкалове Приазовського району, а сама поїхала в Росію. Повернулася в кінці травня 2015 року. Весь час він приїздив до дітей, намагався частіше спілкуватися з ними, купував їм все необхідне. ОСОБА_1 взагалі про дітей не турбувалась, ніякої уваги не приділяла. Свого житла ОСОБА_1 не має, в позові вказує на будинок своєї матері, яка має свою сімю. ОСОБА_1 не має своїх доходів. Він працює заступником директора з безпеки Запорізької філії ТОВ «ВЕНБЕСТ» та має щомісячний дохід 5750 грн., крім того отримує пенсію 1796, 69 грн. щомісячно. Крім того, має у власності земельну ділянку, площею 10, 68 га, яку здає в оренду та отримує додатковий дохід. Донька вчиться в школі № 37 добре, із задоволенням, має успіхи, вихована, уважна, бере активну участь в шкільному житті, має друзів. Ніякого тиску на ОСОБА_4 ніхто не чинить. ОСОБА_5 не хоче проживати у селі з бабою, вважає, що мати не піклується про неї, чинить не по-материнськи. Баба постійно лається та кричить на дітей, догляду за дітьми не було. Нерідко замість школи садили городи, доглядали за худобою. ОСОБА_5 спала в коридорі, ніякої окремої кімнати у неї не було. Мати ОСОБА_1 перешкоджає йому спілкуватися з сином. Відповідачка за зустрічним позовом не опікується сином, так як знаходиться в м. Запоріжжі і вчиться в Запорізькій державній інженерній академії на денній формі навчання. Він не зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами, позитивно характеризується. Просив суд визначити місце проживання дітей з ним за адресою: АДРЕСА_1.

В подальшому ухвалою суду м. Запоріжжя від 15.07.2016 року зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визначення місця проживання сина ОСОБА_3 залишена без розгляду за заявою позивача.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала, наполягаючи на обставинах та підставах викладених у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Проти зустрічного позову ОСОБА_2 заперечувала в звязку з необґрунтованістю та недоведеністю. В суді пояснила, що в серпні 2015 року ОСОБА_2 її сильно побив, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження та тривалий час лікувалась і з цього приводу зверталась до поліції. Також пояснила, що деякий час їздила до Російської Федерації, оскільки довелося заробляти гроші, щоб утримувати дітей, оскільки відповідач не допомагав матеріально. ОСОБА_5 залишалися з її матірю, кожного дня вона спілкувалася з ними по скайпу. ОСОБА_2 жодного разу не навідав дітей. На теперішній час ОСОБА_4 мешкає разом з відповідачем, який усіляко перешкоджає спілкуванню матері та дитини, налаштовує доньку проти неї. З цього приводу позивачка неодноразово зверталася до органів опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації м. Запоріжжя та Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області. В грудні 2015 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Орджонікідзевської районної адміністрації м. Запоріжжя було прийнято рішення про зустрічі матері та дитини щосуботи в присутності батька. Щотижня позивачка приїжджала до доньки, організовувала дозвілля дитини, проте ОСОБА_2 не давав змоги спілкуватися з дитиною на одинці без його контролю. ОСОБА_6 ініціативою позивачки дитина кілька разів відвідала психолога, який рекомендував спілкуватися матері та дитині наодинці для поліпшення емоційного та психологічного стану дівчинки. ОСОБА_6 сумує братик ОСОБА_2, який болісно переживає розлучення із сестрою, оскільки діти завжди були нерозлучні та навіть навчалися в одному класі. Враховуючи, що батько не піклується та не цікавиться сином, то кожні вихідні він залишається без уваги обох батьків, оскільки матері доводиться їздити до м. Запоріжжя, щоб побачити ОСОБА_6. Разом з тим, ОСОБА_2 не дозволяє їй забирати доньку до себе, перешкоджає спілкуванню дітей між собою, сам не цікавиться сином.

Відповідач ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 не визнав. Вважає його необґрунтованим, не доведеним і таким, що не підлягає задоволенню. Зустрічний позов підтримав і просив його позовні вимоги задовольнити. В суді пояснив, що ОСОБА_6 за власною волею проживає з батьком, добре навчається у школі. Він має власне житло, всі умови для проживання дитини, працює, має достатній дохід, щоб утримувати доньку, належним чином виконує всі батьківські обовязки. Дівчинка не хоче повертатися до матері. В липні 2015 року ОСОБА_1 разом зі своєю родичкою намагалася скоїти фізичне насильство над ОСОБА_6, схопили її та тягнули до автомобілю, щоб відвезти до баби в село. Крім того, в березні 2016 року ОСОБА_1 знову намагалась забрати дитину, фізично утримувала та тягнула до автомобілю. ОСОБА_5 кричала, просила про допомогу та у неї стався нервовий зрив. Починаючи з другої половини березня 2016 року ОСОБА_1 не приїжджала до ОСОБА_6, не цікавилась її життям. Крім того, свого сина ОСОБА_7 він не бачив більше року, оскільки ОСОБА_1 та її мати не дають йому спілкуватися, не дають трубку, коли він дзвонить.

Представник третьої особи органів опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району в судовому засіданні просив спір вирішити на розсуд суду.

Представник органу опіки та піклування Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області до суду не з'явився, причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник прокуратури просила суд вирішити позов на користь ОСОБА_1, пославшись на те, що дівчинка не може в такому віці зрозуміти з ким їй буде краще, крім того, в судовому засіданні дитина виглядала заздалегідь підготовленою та юридично обізнаною, тому у неї є сумніви щодо повного розуміння дитиною свого вибору.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши докази, суд приходить до наступного.

На підставі ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом

Згідно ст.141 СК України мати, батько, мають рівні права та обовязки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, зобовязані також піклуватись про здоровя дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст.150 СК України).

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними заходами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Статтею 24 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права визначено, що кожна дитина без будь-якої дискримінації має право на такі заходи захисту, які є необхідними в її становищі як малолітньої, з боку її сімї, суспільства і держави.

Згідно частини 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедури, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитини не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Судом встановлено, що сторони являються батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, 25. 07. ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ордеру № 112 серія «М», виданого Виконавчим комітетом Запорізької міської ради 05.12.2007 року на імя ОСОБА_2 на сімю з чотирьох осіб на право зайняття службового житлового приміщення, площею 41, 7 кв. м., яке складається з трьох кімнат та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Склад сім'ї ОСОБА_2: дружина ОСОБА_1, син ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_4. Таким чином, ані позивач, ані відповідач власного житла у приватній власності не мають. Разом з тим, ОСОБА_2 мешкає разом з донькою у службовій квартирі, яка видавалась на сімю з чотирьох осіб, включаючи ОСОБА_1 та дітей, а ОСОБА_1 з сином мешкають в с. Чкалове Приазовського району у своєї матері.

Рішенням Орджонікідзевського суду м. Запоріжжя від 03. 11. 2015 року шлюб між сторонами розірваний.

Після розірвання шлюбу між сторонами склалися недоброзичливі стосунки, вони не дійшли згоди щодо місця проживання доньки, яка на теперішній час проживає з батьком, а мати вимушена була залишити своє постійне місце проживання і переїхати до своїх батьків. Сторони працевлаштовані, так ОСОБА_2 працює у ПП «Явір-2000» з 04.10.2016 року. ОСОБА_1 працює на посаді юриста в Союзі підприємців Приазовського району з 23.09.2016 року. Крім того, ОСОБА_1 є студенткою магістратури денної форми ЗДІА, має вільний графік відвідування занять.

ОСОБА_6 місцем проживання, навчання і роботи сторони характеризуються позитивно, матеріально забезпечені, стан їх здоровя не перешкоджає утримувати та виховувати дітей, їх житлово-побутові умови відповідають нормам.

Ухвалою суду від 18.01.2016 року зобовязано орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району та орган опіки та піклування Приазовської районної державної адміністрації надати висновок щодо доцільності визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір'ю або з батьком.

Орджонікідзевська районна державна адміністрація як орган опіки і піклування не змогла визначитись щодо висновку про доцільність визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком або з матірю, та просила визначити місце проживання дитини на розсуд суду.

Приазовська районна державна адміністрація Запорізької області як орган опіки і піклування надала висновок, що неповнолітні діти мають проживати разом з матірю, що відповідає їх інтересам.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 суду пояснили, що неодноразово були свідками сімейних сварок сторін, бачили відповідача в стані алкогольного спяніння. На теперішній час дитина не доглянута, відповідач не справляється із своїми обовязками. Крім того, ОСОБА_8 повідомила, що ОСОБА_2 жодного разу не приїжджав до дітей, коли ОСОБА_1 їздила до Росії. Свідок ОСОБА_11 повідомила суду, що є донькою ОСОБА_2 від першого шлюбу. Батько належним чином справляється із своїми батьківськими обовязками щодо ОСОБА_6. ОСОБА_1 не опікується дітьми, покинула їх, поїхавши в Росію. Свідок ОСОБА_12, яка є класним керівником ОСОБА_6 пояснила, що дівчинка охайна, завжди вдягнена за погодою, вчиться посередньо, займається плаванням. Батьків ОСОБА_5 бачила у школі декілька разів, в основному бабуся ОСОБА_6 приймає участь у шкільному житті ОСОБА_6. Свідок ОСОБА_13, пояснила що є колегою ОСОБА_2 ОСОБА_6 бачила кілька разів на роботі відповідача. ОСОБА_5 завжди охайна, доглянута, весела. Робочий день ОСОБА_2 починається з 6 год. 30 хв. ранку. Одного разу свідок спостерігала нервовий зрив у дитини.

ОСОБА_6 вимогами ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При визначенні місця проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, судом не встановлено виняткових обставин, за яких дівчинка має бути розлучена зі своєю матірю. Жодних доказів, які б свідчили про неналежне виконання позивачем своїх материнських обовязків, недбале або жорстоке ставлення до дівчинки, негативний вплив на її особистість, з боку відповідача не надано.

Та обставина, що після того, як сімя розпалась ОСОБА_1 вимушена була виїжджати з країни на заробітки не свідчить про небажання матері опікуватись своїми дітьми. Доказів протилежного відповідач ОСОБА_2 суду не надав.

Суд враховує думку дитини, яка була вислухана в судовому засіданні, відповідно до ст. 171 СК України, та висловила бажання проживати з батьком. Разом з тим, згідно до ч. 3 ст. 171 СК України, суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Місце проживання дитини, яка за своєю статтю є дівчинкою та яка в будь-якому випадку потребує щоденної жіночої ласки і турботи, материнської поради при розвязанні щоденних дівочих проблем, на думку суду, в інтересах дитини повинно бути визначене з матірю.

Прихильність дівчинки до батька, її бажання залишитись з ним, не являється, на думку суду, достатньою підставою для розлучення дитини з матірю, оскільки в силу її віку, дитина не здатна приймати рішення, яке б повністю відповідало її інтересам. Крім того, суд враховує думку дитини, щодо її бажання проживати разом з братом ОСОБА_2, яке вона неодноразово висловлювала і органам опіки та піклування, і безпосередньо в суді. Враховуючи, що позивач ОСОБА_2 не ставить питання в своєму зустрічному позові, щодо проживання обох своїх дітей з ним, а лише тільки доньки, суд вважає, що вагомих підстав для розлучення брата та сестри немає, а тому діти мають проживати з матірю.

Крім того, суд враховує матеріальну забезпеченість відповідача ОСОБА_2, який окрім заробітної платні отримує пенсію та інші доходи. Разом з тим, у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Крім того, суд вважає, що визначення місця проживання дитини разом з матірю не звільняє відповідача від обовязків по утриманню своїх дітей.

Суд також враховує результати психодіагностичного обстеження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, яке проведено кандидатом психологічних наук, психологом ОСОБА_14 від 15.01.2016 року. Відповідно до вказаного обстеження особливостями психоемоційного стану дівчинки є: підвищена емоційність, відчуття невпевненості та небезпеки, психологічний відхід в майбутнє, страх перед відкритими вільними переживаннями, емоційне напруження та тривога, страх бути кинутою, небажання йти на компроміси, бажання психологічного тепла з найближчого оточення.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Суд вважає, що такий емоційний стан дівчинки викликаний, зокрема і відсутністю регулярного спілкування з матірю. Інших доказів на спростування вказаного документу відповідач не надав.

Крім того, відповідно до психологічної характеристики неповнолітнього ОСОБА_3, наданої практичним психологом Чкаловського НВК, в якому навчається хлопчик, активну участь у вихованні ОСОБА_3 приймають мати та бабуся, батько жодного разу не цікавився навчанням сина протягом усього навчання зі вступу до НВК з 2014 року. З батьком хлопчик практично не спілкується, негативно до нього ставиться. ОСОБА_6 словами хлопчика батько не приймає участь у його вихованні, ображає його, часто у стані алкогольного спяніння. Хлопчик має сестру, але через складні відносини у сімї майже не спілкується з нею. ОСОБА_7 дуже сумує за сестрою та хоче бути разом з нею.

ОСОБА_6 таких обставин, суд приходить до висновку про доцільність проживання обох дітей разом за місцем проживання матері.

У звязку із викладеним, вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишиться дитина, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виходячи із рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей, враховуючи інтереси дитини та інші обставини справи, суд вважає за можливе задовольнити позов ОСОБА_1, визначивши місце проживання дитини разом з нею. З наведених вище підстав зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1Є необхідно стягнути судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок.

Керуючись ст.ст. 160, 161 СК України, ст. ст. 10, 11, 60, 62, 88, 209, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матірю ОСОБА_1, за адресою Запорізька область, Приазовський район, с. Чкалове, вул. Горького,1а.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.В. Воробйов