Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/837/16-ц
Провадження № 2/499/502/16
У Х В А Л А

Іменем України

"01" листопада 2016 р. смт.Іванівка

Суддя Іванівського районного суду Одеської області Тимчук Р.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, обгрунтовуючи свої вимоги такими обставинами.

Позивачка посилається, що майно на яке вона просить накласти арешт, а саме житловий будинок, який розташований за адресою: с.Конопляне, вул..30 річчя Перемоги, будинок № 173 є спільним майном подружжя, оскільки будинок придбаний за договором купівлі-продажу 12 липня 2007 року.

Позивачка вважає, що зазначене майно може бути відчужене без її згоди відповідачем, що може значно утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, розяснено, що суди повинні звернути увагу на те, що за змістом ч.1 ст.151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь якої з осіб, котрі беруть у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання

рішення суду.

Суд розглянувши дану заяву, дослідивши документи долучені до позовної заяви приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову виходячи з наступного.

Предметом розгляду цивільної справи є правовідносини, які виникли у звязку з поділом майна подружжя. Майно, на яке просить накласти арешт позивач, придбано під час шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб , які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом , заходи забезпечення позову.

Частина друга ст..151 ЦПК України передбачає, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини в звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У пункту 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" ( Із змінами, внесеними згідно з Постановою № 2 від 12.06.2009 року) забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб,

прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже судом вбачається що між сторонами існує реальний спір, також суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення виконання рішення у разі задоволення позовних вимог, що призведе до порушення прав позивача.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Встановивши, що спірний будинок перебуває у власності відповідача, а отже, названа особа не позбавлена можливості розпорядитися ним на власний розсуд (продати, подарувати обміняти, тощо), суд дійшов висновку про необхідність і доцільність застосування забезпечення позову шляхом накладання арешту на вказане майно та заборони його відчуження, з метою недопущення утрудненого виконання рішення суду, а також неможливості виконання рішення суду. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а тому накладення арешту на зазначене вище майно до ухвалення рішення у справі жодним чином не порушує законні права та інтереси відповідача,

До такого висновку суд приходить, виходячи з розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, з урахуванням забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності звязку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, оскільки такий вид забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок загальною площею 92,4 кв.м., який розташований за адресою Одеська область Іванівський район село Конопляне, вулиця 30 річчя Перемоги, будинок № 173 та належить ОСОБА_2.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі постановлення ухвали без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_3