Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Орлов І.В.
Справа № 409/297/16-ц
Провадження № 22ц/782/564/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Орлова І.В.,

суддів: Авалян Н.М., Коротких О.Г.,

за участю секретаря: Подрябінкіна Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсними деяких положень Кредитного договору № 50006937, -

в с т а н о в и л а:

09 лютого 2016 року представник ТОВ «Порше Мобіліті» (далі позивач) звернувся до ОСОБА_1 (далі відповідач-1), ОСОБА_2Ф.( далі відповідач-2) з позовом в якому, посилаючись на неналежне виконання умов кредитного договору, просив: у солідарному порядку стягнути з відповідачів заборгованість за Кредитним договором № 50006937 від 20 лютого 2013 року, яка станом на 26 січня 2016 року становила суму - 1.648.395,61 гривень.

05 квітня 2016 року ухвалою Білокуракинського районного суду до спільного розгляду з первісним був прийнятий зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті». Відповідач-1, посилаючись на положення частин 1, 5 статті 11, частин 2, 4, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», частин 1, 3 статті 203, частини 1 статті 215 просив суд визнати недійсними деякі положення Кредитного договору № 50006837 від 20 лютого 2013 року та додатків до нього.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 червня 2016 року у задоволенні первісного позову ТОВ «Порше Мобіліті» відмовлено за необґрунтованістю.

Зустрічний позов задоволено. Зазначеним рішенням суд першої інстанції визнав недійсними:

-Кредитний договір № 50006937 від 20 лютого 2013 року, укладений між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 в частині визначення грошового еквіваленту суми кредиту та суми додаткового кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, зазначеному в договорі, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування;

-графік погашення кредиту, як додаток до кредитного договору № 50006937 від 20 лютого 2013 року, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1, та його невідємну частину;

-пункти 1.3.1 ; 1.3.2 Додатку до кредитного договору № 50006937 від 20 лютого 2013 року, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 під заголовком «Загальні умови кредитування»;

-пункт 2.4. Загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору № 50006937 від 20 лютого 2013 року, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 в частині нарахування процентів за користування кредитом на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка повернення кредиту;

-пункти 1.1, 1.6 , 2.14, 1.10.2 Договору від 07 лютого 2014 року про внесення змін/додаткова угода № 1 до Кредитного договору № 50006937 від 20 лютого 2013 року.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Порше Мобіліті», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив: рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 червня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

ОСОБА_3, відмовляючи у задоволенні первісного позову суд першої інстанції встановив факт наявності заборгованості за Кредитним договором від 20 лютого 2013 яка виникла з липня 2014 року. Про відмову у задоволенні вимог ТОВ «Порше Мобіліті» місцевий суд навів мотивування наступного змісту: «Оскільки судом визнана незаконність договору в частині визначення платежів за Кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, сума заборгованості в розмірі 568.005,49 гривень (прострочена заборгованість) та 940.320,21 гривень (заборгованість з дострокового повернення кредиту) не знайшла свого підтвердження, оскільки повинна бути перерахована з урахуванням вже сплаченого позичальником, у звязку з чим ця вимога задоволенню не підлягає. ОСОБА_3 у звязку з викладеним не підлягає задоволенню вимога про стягнення збитків відповідно до п. 8.5. Загальних умов кредитування. Щодо вимоги про стягнення штрафу відповідно до пункту 4.1.2 договору застави (невиконання та/або неналежне виконання заставодавцем умов, передбачених п. 2.3. цього договору (обовязки заставодавця по відношенню до предмета застави), позивачем за первісним позовом взагалі не зазначено, які порушення обовязків відносно предмета застави допущено заставодавцем, у звязку з чим ця вимога також задоволенню не підлягає».

З вищенаведеними висновками місцевого суду колегія суддів не погоджується, оскільки вони не відповідають обставинам справи та зроблені на підставі неправильного застосування норм матеріального права.

Матеріалами справи доведено, що 20 лютого 2013 року між компанією ТОВ «Порше Мобіліті» (юридичною особою, що належним чином уповноважена надавати фінансові послуги відповідно до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 02 липня 2009 року), ОСОБА_1, як позичальником, за участю поручителя - ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 50006937, з його невід'ємними додатками - Загальними умовами кредитування та Графіком погашення кредиту.

За умовами Кредитного договору від 20 лютого 2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 524.999,95 гривень (еквівалент 81.300,00 доларів США) на строк 60 місяців із змінною процентною ставкою - 9,90% річних відповідно до пункту 2.3 Загальних умов кредитування, разовою комісією за надання (розміщення) кредиту у розмірі 2,5% від суми кредиту, для придбання автомобіля марки «Аudі модель Q7», 2013 року випуску. Перший внесок за власні кошти в оплату автомобіля здійснено в еквіваленті - 27.675,28 доларів США. Ціна автомобіля відповідно до договору з дилером в еквіваленті - 92.250, 92 доларів США. Спосіб надання кредиту - перерахування на рахунок № НОМЕР_1 у банку «Райффайзен банк Аваль» (т.1 а.с.11).

Згідно з умовами Додаткової угоди № 1 до Кредитного договору від 20 лютого 2013 року, укладеної сторонами 07 лютого 2014 року ОСОБА_1 отримав додаткову суму кредиту у розмірі 187. 932,06 гривень (еквівалент 20.516,60 доларів США) для сплати страхових платежів відповідно до Договору страхування від 25 лютого 2014 року (т.1 а.с.12-15).

За належне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору перед кредитором поручилася ОСОБА_2, яка взяла на себе зобов'язання нести солідарну відповідальність за виконання всіх зобовязань позичальника перед ТОВ «Порше Мобіліті» (т.1 а. с. 22) .

Згідно з даними Графіку погашення кредиту сторони встановили, що усі платежі в період з 15 березня 2013 року по 15 лютого 2018 року за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту у доларах США, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування банківським переказом на банківський рахунок ТОВ «Порше Мобіліті» (т.1 а.с.24-26).

22 лютого 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті», як заставодержателем та ОСОБА_1, як заставодавцем, у забезпечення кредитного договору від 20 лютого 2013 року був укладений Договір застави транспортного засобу. Відповідно до пункту 1.1 зазначеного Договору вартість предмета застави - автомобіля марки «Аudі Q7», 2013 року випуску, була визначена сторонами у розмірі 749.999, 98 гривень (т.1 а.с.27-32).

З липня 2014 року по серпень 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» виставлялися відповідні рахунки на оплату відповідачем-1 чергових платежів. Сторонами визнано, що з липня 2014 року ОСОБА_1 припинив виконувати свої зобов'язання щодо повної та своєчасної сплати щомісячних платежів за Кредитним договором від 20 лютого 2013 року.

04 серпня 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до відповідачів з письмовими вимогами про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором (т.1 а. с. 46-47, 50-51). Згідно з повідомленням курєрської організації ТОВ «Експресс Мото Україна» від 26 жовтня 2015 року співробітниками компанії була здійснена спроба доставки відправлень, які були доставлені та прийняти - 29.09.2015 року представником одержувача ОСОБА_2 - Степаненко; 06.10.2015 року представником одержувача ОСОБА_1 - Сметанюк (т. 1 а. с. 48-49).

У звязку з невиконанням відповідачами своїх зобовязань за Кредитним договором у лютому 2016 року позивач звернувся до Білокуракинського районного суду Луганської області з відповідним позовом.

Згідно з даними наданого ТОВ «Порше Мобіліті» розрахунку станом на 26 січня 2016 року заборгованість, яку позивач просив стягнути на свою користь за Кредитним договором від 20 лютого 2013 року, включає:

1. Прострочену заборгованість за кредитом 568.005,49 гривень, у тому числі: 447.711,91 гривень - прострочена заборгованість по сплаті чергових платежів за кредитом; 12.295, 39 гривень - 3% річних за час прострочення за кредитом за період з 16 липня 2014 року до 25 січня 2016 року; 107.938,19 гривень - інфляційні втрати за час прострочення за кредитом за період з 16 липня 2014 року до 25 січня 2016 року.

2. Прострочену заборгованість за додатковим кредитом 48.869,82 гривень, у тому числі: 48.633,41 гривень - прострочена заборгованість за додатковим кредитом; 236,41 гривень - 3% річних за час прострочення чергових платежів за додатковим кредитом за період з 16 вересня 2015 року по 25 січня 2016 року;

3. Заборгованість з дострокового повернення кредиту - 940.320,21 гривень, у тому числі: 895.905,23 гривень - строкова заборгованість за кредитом; 19.925.91 гривень - строкова заборгованість за процентами за період з 01 вересні по 26 січня 2016 року; 6.172,45 гривень - 3% річних за строкову заборгованість з 06.11.2015 року по 26 січня 2016 року; 18.316,62 гривень - інфляційні втрати за строкову заборгованість з 06.11.2015 року по 26 січня 2016 року (т. 1 а. с. 53-54).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 1.4.3 Загальних умов кредитування, крім іншого, сторони передбачили, що до 10-го числа кожного місяця ТОВ «Порше Мобіліті» надсилає позичальнику відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до Графіку погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до Графіку погашення кредиту. Компанія має право надсилати рахунки за поштовою адресою позичальника, а також електронною поштою, а позичальник зобов'язується забезпечити отримання рахунків та їх вчасну сплату.

Згідно з пунктом 2.1 Загальних умов кредитування за використання кредиту у межах встановленого терміну кредитування позичальник сплачує компанії проценти за процентною ставкою (фіксованою або змінною), визначеною у кредитному договорі.

Пунктом 2.4 Загальних умов кредитування передбачено нарахування процентів: щомісячно, 15-го числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом "30/360" (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до Графіку погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до Графіку погашення кредиту. При цьому проценти не нараховуються за період з дати отримання кредиту і до першого календарного дня наступного місяця.

Відповідно до п. 2.5 Загальних умов кредитування термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіку погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими Загальними умовами кредитування передбачено інші строки сплати процентів.

Відповідно до статей 625, 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором чи законом.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з пунктом 1 Умов поруки Загальних умов кредитування, ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2 узгодили наступні умови поруки: поручитель несе солідарну відповідальність за виконання всіх зобовязань Позичальника на підставі або у звязку з Кредитним договором або будь-якою його невідємною частиною, а також за будь-якого позичальника (боржника) в разі переводу боргу чи смерті позичальника.

Пунктами 3.2, 3.2.1 Загальних умов кредитування передбачений порядок дострокового повернення кредиту та встановлено дострокове повернення на вимогу Компанії. Сторони погоджують, що компанія має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до Графіку погашення кредиту та/або сплати плати за користування Кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць.

Згідно з пунктом 3.3 Загальних умов кредитування позичальник зобовязаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником.

Відповідно до п. 3.2 Додаткової угоди від 07 лютого 2014 року сторони погодили, що ТОВ «Порше Мобіліті» має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання кредитного договору, у наступних випадках: порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до Графіку погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць.

ОСОБА_1 зобовязання за Кредитним договором від 20 лютого 2013 року не виконав, внаслідок чого станом на 26 січня 2016 року виникла заборгованість, а саме:

- прострочена заборгованість за кредитом 568.005,49 гривень, у тому числі: 447.711,91 гривень - прострочена заборгованість по сплаті чергових платежів за кредитом; 12.295, 39 гривень - 3% річних за час прострочення за кредитом за період з 16 липня 2014 року до 25 січня 2016 року; 107.938,19 гривень - інфляційні втрати за час прострочення за кредитом за період з 16 липня 2014 року до 25 січня 2016 року.

- заборгованість з дострокового повернення кредиту - 940.320,21 гривень, у тому числі: 895.905,23 гривень - строкова заборгованість за кредитом; 19.925.91 гривень - строкова заборгованість за процентами за період з 01 вересні по 26 січня 2016 року; 6.172,45 гривень - 3% річних за строкову заборгованість з 06.11.2015 року по 26 січня 2016 року; 18.316,62 гривень - інфляційні втрати за строкову заборгованість з 06.11.2015 року по 26 січня 2016 року

Розмір зазначеної заборгованості підтверджено належним доказом - розрахунком, який був наданий ТОВ «Порше Мобіліті». Виходячи з даних зазначеного розрахунку, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог позивача стосовно розміру вищевказаних нарахувань. Зазначені суми з простроченої заборгованості за кредитом та заборгованості з дострокового повернення кредиту підлягають стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

06 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № сгР34087Га/14скв Вигодонабувачем за зазначеним договором є ТОВ «Порше Мобіліті» ( т.1. а. с. 33-43)

Пунктом 5.5 Загальних умов кредитування сторони встановили, що ОСОБА_1 зобов'язується забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором, на протязі усього строку дії Кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована Компанією. Страхування майна забезпечується на наступних умовах: термін страхування - не менше одного року з дня укладення договору застави з переукладанням/продовженням терміну страхування на кожний наступний рік, при цьому позичальник зобов'язаний упевнитись, що страхова компанія є авторизована компанією, в протилежному випадку позичальник укладає договір страхування майна з іншою автоматизованою страховою компанією; застраховані ризики - пошкодження, втрата або знищення майна; страхова сума - повна вартість майна з виплатою страхового відшкодування компанії (вигодонабувач за страхуванням) в межах заборгованості позичальника за кредитним договором. Здійснювати щорічне страхування зазначеного майна на вказаних умовах до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Невідкладно надавати компанії оригінали відповідних полісів страхування.

Відповідно до пункту 5.6 Загальних умов кредитування ОСОБА_1 (далі позичальник) зобов'язується, в тому випадку, якщо він не сплатить суми страхових платежів на користь страхової компанії у строки, обумовлені договором страхування, вказаним у пункті 5.5 цього Кредитного договору, цим Кредитним договором позичальник дає згоду і доручає ТОВ «Порше Мобіліті» здійснити від імені і за рахунок позичальника сплату страхових платежів, передбачених таким договором (договорами) страхування, на користь страхової компанії. Позичальник компенсує компанії втрати, понесені останньою у зв'язку із виконанням даного доручення, в порядку, передбаченому пунктами 1.7 цього Кредитного договору.

Відповідно до п.1.6 Додаткової угоди від 07 лютого 2014 року встановлено, що проценти за додатковим кредитом нараховуються на суму фактичної заборгованості позичальника за процентною ставкою, що вказана у Кредитному договорі та відповідно до Графіка погашення кредиту. На будь-який день фактична заборгованість Позичальника за додатковим договором складає суму, перераховану страховиком компанією відповідно до цієї Додаткової угоди і не погашену позичальником.

Згідно з п. 1.10.2 Додаткової угоди від 07 лютого 2014 року повернення Додаткового кредиту здійснюється позичальником у повному обсязі в строки, встановлені Графіком погашення кредиту, за винятком випадків, у яких Загальними умовами кредитування передбачено інші строки повернення кредиту (статті 3 Загальних умов кредитування). Розмір платежів, що підлягають сплаті Позичальником у повернення Додаткового кредиту, визначено у гривні на день укладення Кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною Кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення Додаткового Кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у Кредитному договорі.

Згідно з п. 1.3.2 Договору застави строк користування кредитом за кредитним договором встановлено згідно з Графіком погашення кредиту, що є невід'ємною частиною до кредитного договору, але в будь-якому випадку кредит підлягає поверненню не пізніше 15 лютого 2018 року, якщо інший строк повернення кредиту не встановлено у відповідності до зазначеного Кредитного договору.

Відповідно до п. 2.3.9 Договору застави в тому випадку, якщо заставодавець не сплатить страховій компанії страхові платежі у строки, обумовлені договором (договорами) страхування, які будуть укладені згідно з пунктом 2.3.7 цього Договору, заставодавець дає згоду та доручає заставодержателю здійснити від імені і за рахунок заставодавця сплату страхових платежів, передбачених таким договором (договорами) страхування, на користь страхової компанії. Заставодавець компенсує Заставодержателю витрати, понесені останнім у зв'язку із виконанням даного доручення, в порядку, передбаченому Кредитним договором.

Відповідач -1 порушив вищезгадані умови договору щодо сплати платежів, позивачем були сплачені страхові платежі за період з липня 2014 року по січень 2016 року на загальну суму 48.633, 41 гривень. Позивачем на сплачені страхові внески відповідачу-1 було виставлено рахунки-фактури.

Враховуючи, що договором не встановлено строки виконання грошового зобовязання з відшкодування сплачених страхових платежів судом застосовується частина 2 статті 530 ЦК України, згідно із якою якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Строк виконання обовязку відповідача по оплаті страхових платежів на день звернення із позовом до суду настав, враховуючи предявлення вимоги про їх сплату.

Таким чином, з урахуванням наявних в матеріалах доказів, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість зазначених вимог. Стягненню з відповідачів у солідарному порядку підлягає прострочена заборгованість за Додатковим кредитом в сумі 48.869,82 гривень, у тому числі: прострочена заборгованість за додатковим кредитом у сумі - 48.633, 41 гривень; 3% річних за час прострочення чергових платежів за додатковим кредитом в період з 16 вересня 2015 року по 25 січня 2016 року в сумі 236,41 гривень.

Згідно з пунктом 4.1.2. Договору застави у разі невиконання або неналежного виконання заставодавцем умов, передбачених статтею 2.3 цього Договору заставодержатель може застосовувати до заставодавця штрафні санкції у розмірі 10 (десяти) відсотків від вартості предмета застави, визначеної у статті 1.1 цього Договору.

Згідно з пунктом 2.3.7. Договору застави Відповідач-1 зобов'язувався здійснювати щорічне страхування предмета застави до повного виконання зобовязання за кредитним договором ( т.1. а. с. 27-32).

Матеріалами справи доведено, що відповідач-1 свої зобовязання стосовно щорічного здійснення страхування предмета застави - автомобіля марки «Аudі модель Q7» не виконав. За таких обставин вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» в цієї часті є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. З ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» підлягає сплаті штраф у розмірі засобу 75.000,00 гривень, нарахований на підставі пункту 4.1.2. Договору застави транспортного засобу № 50006937 від 20 лютого 2013 року. Оскільки відповідачка-2 не була поручителем за Договором застави, стягнення підлягає лише з заставодавця ОСОБА_1.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Вищевказаною нормою закону встановлено, що мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями вводиться у дію з 14 квітня 2014 року.

Позовні вимоги про стягнення з відповідачів пені та штрафів на основну суму заборгованості за Кредитним договором від 20 лютого 2013 року позивач не заявляв. За таких обставин норми Закону № 1669-VII від 02 вересня 2014 року на спірні правовідносини не розповсюджується.

Відповідно до пункту 8.5 Загальних умов кредитування збитки, заподіяні з неналежним виконанням Кредитного договору повинні бути відшкодовані винною стороною у повному обсязі, понад передбачені штрафні санкції.

Колегія суддів вважає, що заявлені ТОВ «Порше Мобіліті» позовні вимоги про стягнення з відповідачів збитків за Кредитним договором від 20 лютого 2013 року у розмірі 4.200, 00 гривен задоволенню не підлягають. До зазначених збитків позивач просив віднести витрати, які він поніс за Договором про надання юридично-консультаційних послуг від 21 червня 2012 року, що був укладений між Юридичною компанією «Тріпл СІ» та ТОВ Порше Мобіліті.

Згідно з частиною 2 статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Витрати по оплаті юридичних послуг не відносяться до збитків у розумінні статті 22 ЦК України, є витратами на правову допомогу, відносяться до судових витрат, які підлягають розподілу за правилами статті 88 ЦПК України.

З аналогічних підстав не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідачів збитків у розмірі 12.000,00 гривень, що були нараховані позивачем згідно з Актом виконаних робіт за Договором про надання юридичних послуг від 26 травня 2015 року, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ТОВ «КПД Консалтинг».

ІІ. Задовольняючи вимоги зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що приписи статті 524 ЦК України стосовно права сторін на визначення грошового еквіваленту зобовязання в іноземній валюті, не можуть застосовуватись у правовідносинах споживчого кредитування. Всупереч вимогам абзацу третього частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» графік платежів, незважаючи на валюту договору - українську гривню, визначено в іноземній валюті - доларах США. Сума щомісячних платежів за договором збільшилася з 11.164,50 гривень (березень 2013 року) до 37.862,15 гривень (вересень 2015 року). Посилаючись на вимоги статей 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції вважав доведеними обставини порушення прав відповідача-1 як споживача послуг та невідповідність оспорюваних умов кредитного договору принципам справедливості, добросовісності, рівності, співмірності та свободи у відносинах споживчого кредитування.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони не відповідають обставинам справи та зроблені на підставі неправильного застосування норм матеріального права.

Так, відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про захист споживачів» № 1023-12 від 12 травня 1991 року (далі ЗУ № 1023-12) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Матеріалами справи встановлено, що сума споживчого кредиту надавалася у гривні, тобто без порушення норм частини 1 статті 11 ЗУ № 1023-12. ТОВ «Порше Мобіліті» належним чином ознайомило відповідачів з передбаченою статтею 11 ЗУ № 1023-12 інформацією та Правилами надання фінансових послуг, затверджених компанією ( п. 9.5. Загальних умов кредитування).

Відповідно до положень статтей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Загальних умов кредитування (які є додатком до Кредитного договору від 20 лютого 2013 року) ТОВ «Порше Мобіліті» зобов'язувалася надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановили еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, прийнятій для сторін. Позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використати і повернути компанії кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі відповідно до умов кредитного договору.

Відповідно до окремих положень пункту 1.3.1 Загальних умов кредитування розмір платежів, що підлягали сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладання кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до обмінного курсу за безготівковими операціями банку до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунку.

Приписами статті 192 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини 1, 3 статті 533 ЦК України)

Відповідно до частини 2 статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Таким чином, визнаючи національну валюту єдиним законним платіжним засобом на території України, положення чинного законодавства України не забороняють визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а також здійснювати розрахунки за зобов'язанням, яке визначене грошовим еквівалентом в іноземній валюті.

Кредитний договір від 20 лютого 2013 року був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов даного договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їхнє волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі. На момент укладення договору відповідачі не заявляли додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому до липня 2014 року ОСОБА_1 належним чином виконував свої зобовязання.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про те, що приписи статті 524 ЦК України стосовно права сторін на визначення грошового еквіваленту зобовязання в іноземній валюті, не можуть застосовуватись у правовідносинах споживчого кредитування є помилковими.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину, серед іншого, є недодержання в момент його вчинення стороною чи сторонами вимог, які встановлені зокрема частиною 1 статті 203 ЦК України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Пунктом 14 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», розяснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема Цивільного кодексу (статті 215, 1048 - 1052, 1054, 1055), статті 18,19 Закону України «Про захист споживачів»

Згідно з частиною 2 статті 18 ЗУ № 1023-12 умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та зростання розміру платежів, які необхідно сплачувати, не є підставою для визнання недійсним кредитного договору, оскільки положення чинного законодавства хоча і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті (правова позиція Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14).

Висновок місцевого суду про те, що збільшення суми щомісячних платежів з 11.164, 50 гривень (березень 2013 року) до 37.862,15 гривень (вересень 2015 року) внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та ріст суми боргу, яку необхідно сплачувати мають бути підставою для скасування оспорюваних умов кредитного договору, є помилковими.

За положеннями частини п'ятої статті 11, статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

У спірному договорі таких положень не існує, а визначення щомісячних платежів у еквіваленті до долара США, на думку колегії суддів, не можна розцінювати несправедливими у розумінні статті 18 ЗУ № 1023-12 «Про захист споживачів ».

Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; сторонами визначена вартість послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням кредитного договору та орієнтовна сукупна вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом, які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Отже, у цій справі суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність правових підстав для визнання недійсними окремих положень договору споживчого кредиту, неправильно застосувавши положення статей 11,18 ЗУ № 1023-12. Колегія суддів вважає, що спірні пункти кредитного договору № 50006937 від 20 лютого 2013 року не суперечать нормам Закону України № 1023-12 «Про захист споживачів» та нормам матеріального права, які регулюють кредитні правовідносини, тому підстав для визнання їх недійсними не має.

Через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 червня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. Первісний позов ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними деяких положень кредитного договору від 20 лютого 2013 року необхідно відмовити.

Понесені позивачем судові витрати з оплати державного мита документально підтверджені на суму 52.613,47 гривен. Відповідно до статті 88 ЦПК України зазначені судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» в розмірі по 26.306,73 гривень з кожного з відповідачів.

Керуючись статтями 88, 303, 307, 309, 316, 319, 325 ЦПК України, коллегія -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задовольнити. Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ТОВ «Порше Мобіліті» прострочену заборгованість за Кредитним договором № 50006937 від 20 лютого 2013 року у розмірі 568.005,49 гривень станом на 26 січня 2016 року, у тому числі:

прострочену заборгованість по сплаті чергових платежів за кредитом в сумі 447.771, 91 гривень; 3 % річних за час прострочення за кредитом в період з 16.07.2014 року по 25.01.2016 року в сумі 12.295, 39 гривень; інфляційні втрати за час прострочення за кредитом в період з 16.07.2014 року по 25.01.2016 року в сумі 107.938,19 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ТОВ «Порше Мобіліті» прострочену заборгованість за додатковим кредитом в сумі 48.869,82 гривень, у тому числі: прострочену заборгованість за додатковим кредитом у сумі - 48.633, 41 гривень; 3% річних за час прострочення чергових платежів за додатковим кредитом в період з 16.09.2015 року по 25.01.2016 року в сумі 236,41 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість з дострокового повернення кредиту за Кредитним договором № 50006937 від 20 лютого 2013 року в загальному розмірі 940.320,21 гривень, у тому числі: строкову заборгованість за кредитом в сумі 895.905,23 гривень; строкову заборгованість за процентами в сумі 19. 925, 91 гривень; 3% річних за строкову заборгованість в сумі 6.172, 45 гривень; інфляційні втрати за строкову заборгованість в сумі 18 316,62 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» штраф на підставі пункту 4.1.2. Договору застави транспортного засобу 75.000,00 гривень.

У задоволенні вимог ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 збитків у розмірі 4.200,00 гривень за порушення умов Кредитного договору № 50006937 від 20 лютого 2013 року, - відмовити

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судові витрати в сумі 26.306,73 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судові витрати в сумі 26.306,73 гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсними деяких положень Кредитного договору № 50006937 від 20 лютого 2013 року відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: