Справа № 702/907/16-ц
Провадження № 2/702/354/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( з а о ч н е )

19 жовтня 2016 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: Мазай Н. В.

з секретарем: Ясінською О.А.

сторони: не з"явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі - продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3І Монастирищенського районного нотаріального округу Черкаської області, 03.07.2008 pоку, зареєстровано в реєстрі за № 2264, будинок № 42, що знаходиться по вул. Гайдара, в с. Нове Місто, Монастирищенського району Черкаської області, належить, ОСОБА_1. Після купівлі будинку вона зробила в ньому капітальний ремонт. На той час її дочка ОСОБА_4 перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 та разом із двома спільними дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6, проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач 06.09.2011 року, придбав будинкову книгу та зареєструвався за адресою: Монастирищенський район с. Нове Місто вул. Гайдара, 42 без її дозволу. Але сімейне життя її дочки з відповідачем не склалося. Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 04.03.2013 року, у справі № 702/118/13-ц шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був розірваний. В листопаді 2015 року відповідач зібрав свої речі і виїхав з її будинку. З того часу відповідач у її будинку не проживає, із сім'єю звязків не підтримує. В даний час відповідач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. З реєстрації в її будинку відповідач не знявся. Вона та її дочка не одноразово просила відповідача виписатися з її будинку, але він не знімається з реєстрації добровільно. Відповідач за комунальні послуги не сплачує. Його особисті речі в будинку відсутні. Згідно актів складених Монастирищенською міською радою встановлено, що ОСОБА_2 фактично з листопада 2015 року по даний час не проживає в будинку за адресою: с. Нове Місто, вул. Гайдара, 42. В обґрунтування позову посилається на ст. ст. 317, 319, 383, 386 ЦК України, ст. ст. 71, 163 ЖК України Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 2 березня 2016 року № 207, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до вищевикладеного та враховуючи те, що її дочка ОСОБА_4, розірвала шлюб із відповідачем, а відповідач фактично не проживає у її будинку більше шести місяців, за комунальні послуги не сплачує, вважає, що ОСОБА_2 втратив право користування житлом та підлягає зняттю з реєстраційного обліку. Просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: Черкаська область, Монастирищенський район, с. Нове Місто, вул. Гайдара, 42.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з"явилася. На адресу суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує.

В судове засідання відповідач ОСОБА_7 повторно не з"явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку (за зареєстрованим місцем проживання відповідача). Клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило.

Суд вважає, що оскільки, відповідно до ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і неявкою до суду без поважних причин, відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а ст.169 ЦПК України дає право суду у разі неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення), суд вважає можливим розгляд справи за наявними матеріалами, в зв'язку з чим відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи.

Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень;

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі продажу будинку по вул. Гайдара, 42 с. Нове Місто Монастирищенського району Черкаської області від 03 липня 2008 року власником являється ОСОБА_1 ( а.с. 4), що підтверджується і Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.08.2008 року ( а.с. 5).

Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов житлового будинку по вул. Гайдара, 42 с. Нове Місто від 03.12.2015 року та від 15.06.2016 року, комісія в складі заступника голови ОСОБА_8, спеціаліста із юридичних питань міської ради ОСОБА_9, інспектора міської ради ОСОБА_10 в присутності ОСОБА_4 встановили, що у будинковій книзі житлового будинку по вул. Гайдаоа, 42 с. Нового Міста зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3. Зі слів ОСОБА_4 ОСОБА_2 хоч і зареєстрований, але фактично не проживає з листопада 2015 року по даний час включно, особисті речі ОСОБА_2 відсутні. Факт не проживання ОСОБА_2 підтвердили сусіди, які зазначені в актах ( а.с.10, 11).

Відповідно до копії виписки з Домової книги, відповідач, ОСОБА_2, 29.10.1974 року, зареєстрований 06.09.2011 року по вул. Гайдара, 42 с. Нове Місто Монастирищенського району черкаської області (а.с. 7-8). Факт реєстрації відповідача в будинку № 42 по вул.. Гайдара с. Нове Місто Монастирищенського району Черкаської області також підтверджується даними адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Черкаській області ( а.с. 14);

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач в будинковолодінні № 42, по вул. Гайдара с. Нове Місто Монастирищенського району Черкаської області не проживає, однак, він залишається зареєстрованим за даною адресою.

Відповідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» ( далі Постанова), у справах про визнання наймача або члена його сім»ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з"ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім»ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Згідно п.11 Постанови на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаною позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК України.

Згідно ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Відповідно ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Частиною 3 ст. 71 ЖК України передбачений чіткий перелік випадків ( поважних причин) при існуванні яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім членом сім'ї понад шість місяців.

Відповідач не надав суду доказів поважності причин не проживання в спірному будинку понад шість місяців, існування поважних причин його відсутності понад шість місяців в спірному будинковолодінні, а тому суд вважає, що позов обгрунтований, підтверджений доказами та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що вище зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України).

Саме таку правову позицію висловила колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.

Таким чином, враховуючи, що суд визнав обгрунтованими позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним будинком, наявність такого рішення буде достатньою правовою підставою для зняття відповідними державними органами реєстрації місця проживання відповідача у спірному будинку.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного ст. ст. 319, 322, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 107, 156, 163 ЖК Української РСР, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, які виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року ( із змінами і доповненнями) та керуючись ст. ст. 3, 5, 6, 7, 8, 10, 11, 14, 88, 158-159, 169, 197, 213-215, 224-233, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Черкаська область, Монастирищенський район, с. Нове Місто, вул. Гайдара, 42.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, сплачений нею при подачі позову судовий збір в сумі 551 (п"ятсот п"ятдесят одна) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Монастирищенським районним судом за письмовою заявою відповідача, яка повинна бути подана протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом 10 днів через Монастирищенський районний суд до апеляційного суду Черкаської області.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя : Н.В. Мазай