Справа №339/44/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2016 року м. Болехів . Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретарів судового засідання Латик В.Є., Ганчар Л.В.

за участю представника позивачів ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2, її представника адвоката Журавльової Л.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про припинення права власності на 1/3 частину квартири,-

встановив:

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_6 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що їм обом на праві власності належить по 1/3 частці спірної квартири, де вони проживають, оскільки ця квартира є єдиним житлом для них.

Інша 1/3 частка квартири належить відповідачу ОСОБА_6, яка у вказаній квартирі, хоч і зареєстрована, але не проживає більше 8років через неприязні стосунки, забезпечена іншим житлом, де й фактично проживає.

Посилаючись на вимоги ст. 365 ЦК України та на те, що частка відповідачки у спільній квартирі є незначною і не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною, спільне користування через неприязні стосунки є не можливим, відповідач має інше житло, то вважають, що припинення її права на квартиру не заподіє їй істотної шкоди, просять припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_7 на 1/3 частину квартири квартири АДРЕСА_1 та визнати за ними по 1/6 частині квартири.

В судовому засіданні позивачі підтримали вимоги позовної заяви з наведених вище підстав. Зокрема пояснили, що більше 8 років вони не спілкуються з відповідачем, яка є матір'ю для ОСОБА_5 та колишньою дружиною ОСОБА_4 Ніяких особистих речей відповідач у квартирі немає, вона проживає за іншою адресою у власному будинку. Зокрема, позивач ОСОБА_4 пояснив, що позовну заяву він подавав до суду і все, що викладене в ній, він підтримує.

Відповідач позовних вимог не визнала, подавши заперечення, в якому зазначила, що у спірній квартирі вона не проживає тривалий час через неправомірні дії позивачів, які поміняли замки та не впускають в квартиру. Тому вона придбала в 2013році по АДРЕСА_2 будинок, який складається з однієї кімнати, кухні та коридору, але проживати в ньому є небезпечно через плісень та загнивання підлоги. Вважає, що припинення її частки буде суперечити її інтересам та завдасть істотної шкоди, оскільки її частка не є незначною, як це стверджують позивачі, адже кожен із них мають рівні частки - по 1/3. А підпис в позовній заяві виконаний не її чоловіком ОСОБА_4

Суд , вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по всі докази у їх сукупності, вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Як зазначено в ч. 2 ст. 231 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Права власника квартири визначеніст. 383 ЦК України таст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, розпоряджатись ним на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Встановлено, що сторони є співвласниками квартири (кожен по 1/3 частині) АДРЕСА_1 яку вони придбали, використавши своє право на безоплатну приватизацію у відповідності до Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.10-11).

Вказана двокімнатна квартира, загальною площею 44,1 кв.м, розташована на першому поверсі 2-х поверхового будинку та складається з таких приміщень: двох кімнат, площею 16,0 кв.м та 13,9 кв.м., кухні, площею 9,0 кв.м., коридору, площею 5,2 кв.м. (а.с.8,9).

У квартирі, окрім позивачів, проживають ще троє осіб : дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_8 з двома малолітніми дітьми: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, 2011р.н. (а.с.21).

Відповідач , яка ж матір'ю для позивача ОСОБА_5 та колишньою дружиною позивачу ОСОБА_4 зареєстрована у вказаній квартирі. Проте вона визнала, що впродовж тривалого часу через неприязні стосунки, що склалися між ними, не проживає в цій квартирі, є власником іншого житла в АДРЕСА_2, що підтверджено також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на а.с.151 , де й мешкає разом із новоствореною сім'єю .

В зв'язку з одруженням відповідач змінила прізвище , і відтак, вона є ОСОБА_2

Суд встановив, що між сторонами відсутнє погодження щодо користування спірною квартирою, між ними існують неприязні відносини, виникають конфлікти, що неодноразово було предметом розгляду судом та правоохоронними органами (а.с.30,42,139,141,142).

Як випливає із ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до статті 365 ЦК УКраїни право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

За змістом цієї норми закону для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Саме до цього зводяться правові висновки, висловлені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постановах від: 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11; 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що оскільки суд за чинним законодавством вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватись ним.

Стаття 1 Протоколу № 1 Конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 22 листопада 2007 року у справі "Україна-Тюмень" проти України" зазначив, що позбавлення власності без сплати суми її вартості становитиме непропорційне втручання та що відсутність будь-якого відшкодування може бути виправданою відповідно до пункту 1 статті 1 Першого протоколу лише за виключних обставин (п.57).

Згідно з вимогами ч.2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Квитанцією №86 від 29 грудня 2015 року стверджується, що позивачем ОСОБА_5 внесено на депозитний рахунок територіального управління державної судової адміністрації у Івано-Франківській області 126162,0грн., що відповідає вартості 1/3 частки спірної квартири згідно висновку експертизи (а.с.53).

А листом від 25.01.2016року повідомлено ТУДСА у Івано-Франківській області про допущено помилку щодо призначення платежу при оформлені працівником Ощадного банку платіжної квитанції (а.с.167.)

У п.14 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 зазначено, що квартира, яка є спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.

Із висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 20.10.2015року вбачається, що дійсна ринкова вартість спірної квартири становить 378486 грн.; відповідно вартість 1/3 частини цієї квартири становить 126162,0грн . Провести реальний розподіл квартири з розрахунку виділення кожному із співвласників по 1/3 частки квартири є неможливим. ( а.с.120).

Таким чином, судом безспірно встановлено, та не заперечується сторонами, що є наявними мінімум дві підстави, передбачені ст. 365 ЦК для припинення права відповідача на належну їй частку у спірній квартирі. Зокрема, це її неподільність та неможливість спільного володіння і користування нею через неприязні стосунки між сторонами. А тривале непроживання відповідача у спірній квартирі та належність їй на праві власності іншого житла, в якому вона і проживає з новою сім'єю, підтверджує факт не заподіяння їй шкоди унаслідок припинення її права на частку у спірній квартирі.

Що ж стосується доводів відповідача про те, що житло, власником якого вона є, не є придатним для проживання через критичну вологість та пліснявість, то суд вважає, що отримавши кошти в сумі 121162грн., відповідач зможе провести ремонт та покращити умови проживання.

За наведених обставини суд прийшов до висновку, що право відповідача на належну їй частку слід припинити, стягнувши в її користь компенсацію вартості частки, що внесена позивачами на депозитний рахунок; визнати за позивачами право власності на належну відповідачу частку у спільній власності у спірній квартирі.

Що ж стосується судових витрат, то їх розподіл суд вирішує згідно вимог ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачі, виходячи із ціни позову (вартості 1/3 частки квартири в сумі 126162грн. ) мали би сплатити судовий збір на час подачі заяви в сумі 1262грн., про те ними сплачено 243грн. 60коп. і таким чином недоплата становить 1018грн., яку слід стягнути з відповідача в дохід держави.

В зв'язку з тим, що позов задоволено в повному обсязі суд присуджує відповідачу сплатити понесені позивачами судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 243грн.60коп. ( по 121грн. 80коп. на кожного з позивачів) та на користь позивача ОСОБА_5 додатково сплачені ним витрати на проведення експертизи в сумі 5913грн.60коп. згідно пред'явленої квитанції на а.с.159.

Керуючись ст. 60, 208 ЦПК УКраїни, ст.15, 183, 316,355, 357, 364,365,370 ЦК України,-

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Припинити право спільної власності ОСОБА_6 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на корись ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості належної їй 1/3 частки квартири в сумі 126162,0грн (сто двадцять шість тисяч сто шістдесят дві ) гривень, що згідно квитанції №86 від 29 грудня 2015 року внесено на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації в Івано-Франківській області ( Код , р/р 0355 , Банк ГУ ДКСУ України у Івано-Франківській області, МФО 836014 ).

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 :

- на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі 6035грн.40коп.

- на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 121грн.80коп.

- на користь держави судовий збір в сумі 1018грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд.

Якщо особи, які брали участь в справі , не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, то вони можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ ГОЛОВЕНКО О.С.