АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фірми «Тапрогге Гезелльшафт мбХ», третя особа: державне підприємство «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати, компенсації, що виплачується при звільненні, компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року, -

встановила:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року у задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представниквимоги апеляційної скарги підтримали.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача та її представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його безпідставності та необґрунтованості, оскільки відбулась повна ліквідація Представництва відповідача на території України, відтак наказ про звільнення позивача є законним.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 01 жовтня 2007 року позивача прийнято на роботу на посаду секретаря-референта в Представництві фірми «Тапрогге Гезельшафт мбХ» в Україні на підставі наказу № 90і від 01 жовтня 2007 року.

Відповідно до наказу директора Представництва № 2 ОСОБА_1 було звільнено з роботи з 01 січня 2013 року, у зв'язку із закінченням трудового договору № 01/02 від 02 січня 2012 року.

Наказом голови Представництва від 26 грудня 2012 року № 3 було анульовано Наказ № 2 про звільнення позивача з роботи, а строк дії строкового трудового договору № 01/12 від 02 січня 2012 року продовжено до закінчення вагітності позивача.

27грудня 2012 року між відповідачем та позивачем укладено Додаткову угоду до Трудового договору № 01/12 від 02 січня 2012 року, відповідно до умов якої продовжено строк дії Трудового договору № 01/12 до закінчення строку вагітності, до 01 липня 2013 року.

В період з 11 квітня 2013 року до 14 серпня 2013 року ОСОБА_1 перебувала на лікарняному по вагітності та пологам.

Згідно із Наказом № 153і від 14 серпня 2013 року ОСОБА_1 була звільнена з посади секретаря-референта на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (ліквідація Представництва).

З матеріалів справи вбачається, що діяльність Представництва припинена з 19 листопада 2013 року.

Вказані фактичні обставини підтверджують повну ліквідацію підрозділу юридичної особи, який було створено з метою представлення інтересів іноземного суб'єкта господарської діяльності в Україні, а саме - Фірми «Тапрогге ГмбХ».

Згідно з ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина 6 ст. 179). одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Вирішуючи спір, суд правильно встановив фактичні обставини, та дійшов обґрунтованого висновку, що права позивача не були порушені при звільненні з роботи.

Доводи апеляційної скарги, що звільнення відбулося із порушенням чинного законодавства, і її могли звільнити лише з обов'язковим працевлаштуванням, колегія суддів відхиляє, оскільки на території України відсутні представництва іноземної юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 22 червня 2016 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання неюзаконної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук