АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 551/433/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2800/16Головуючий у 1-й інстанції Колос Ю. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.,

суддів : Бондаревської С.М., Дорош А.І.

секретар: Дігтяр Т.В.

з участю адвоката ОСОБА_2,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 13 вересня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року позивач звернувся в суд з позовом до ТОВ "Техмолпром" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

06 травня 2015 року його було прийнято на роботу в Шишацьку виробничу дільницю ТОВ «Техмолпром». 18 березня 2016 року позивач звільнився з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. На день звільнення з роботи відповідач заборгував позивачу заробітну плату в сумі 14891 гривня 10 копійок. В день звільнення відповідач повний розрахунок не провів. В звязку з цим позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 14891 гривня 10 копійок, моральну шкоду в сумі 10000 гривень, а також 115 гривень на відшкодування витрат по оплаті допомоги адвоката.

В ході розгляду справи у серпні 2016 року позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6938 гривень 55 копійок, моральну шкоду в сумі 10000 гривень та витрати по оплаті допомоги адвоката в сумі 1300,00 грн., а всього стягнути 18238 гривень 55 копійок.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 13 вересня 2016 рокуприйнято відмову позивача ОСОБА_3 від позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техмолпром» про стягнення заборгованості по заробітній платі і у цій частині провадження закрито.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техмолпром» про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техмолпром» на користь ОСОБА_3:

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 770 (сімсот сімдесят) гривень 95 копійок з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обовязкових платежів;

- витрати по оплаті допомоги адвоката пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 58 (п'ятдесят вісім) гривень 17 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техмолпром» на користь держави судовий збір в сумі 25 (двадцять п'ять) гривень 09 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 526 (п'ятсот двадцять шість) гривень 11 копійок.

Не погодившись із рішенням місцевого суду, його в апеляційному порядку оскаржив позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

У запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ «Техмолпром» просить постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 13 вересня 2016 року у справі без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.п. 3,4 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до копії записів у трудовій книжці від 06 травня 2015 року наказом №35-кш ОСОБА_3 прийнято на роботу на посаду апаратника згущення молока та іншої молочної сировини 4 розряду в цех по виробництву згущення молочної сировини Шишацької виробничої дільниці ТОВ «Техмолпром».

18 березня 2016 року на підставі наказу №16-кш ОСОБА_3 було звільнено з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. (а.с.5).

Довідкою ТОВ «Техмолпром» № 134 від 15 липня 2016 року та витягом з табелю за березень місяць 2016 року підтверджується, що позивач 18 березня 2016 року не працював (а.с. 31, 32).

Відповідно до довідки про доходи №134 від 15 липня 2016 року, виданої ТОВ «Техмолпром» нарахована ОСОБА_3 заробітна плата за січень та лютий 2016 року склала 7092,53 грн., середньоденна заробітна плата складає 154,19 грн. (а.с.48).

Як вбачається з довідки ТОВ «Техмолпром» №136 від 15 липня 2016 року, заборгованість із заробітної плати перед позивачем погашена повністю 26 травня 2016 року (а.с.49).

З копії поштового конверта, в якому відповідач отримав копію позовної заяви та з скріншоту інтернет сторінки відстеження поштових відправлень підприємства «Укрпошта» вбачається, що копію позовної заяви відповідач отримав 19 травня 2016 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи середеній заробіток за час затримки розрахунку за період з 20 по 26 травня 2016 року, районний суд виходив з того, що позивач у день звільнення не працював, доказів свого звернення до товариства з вимогою провести розрахунок не надав, вимогою до підприємства про проведення повного розрахунку в розумінні положень ст.116 КЗпП України суд визнав пред'явлення позову, копія якого отримана відповідачем 19 травня 2016 року.

Відмовляючи у відшкодуванні моральної шкоди, районний суд виходив із того, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підтверджені належним і допустимими доказами

Такі висновки суду першої інстанції є правомірними, оскільки відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з дотриманням норм процессуального права. При ухваленні рішення судом правильно застосовані норми матеріального права у спірних правовідносинах.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків місцевого суду в цій частині, зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів.

Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Відповідно абз.1 п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Зі змісту викладених норм слідує, що головною умовою відповідальності у розумінні ст.117 КЗпП УКраїни є невиплат належних парцівникові сум з вини власника у строки, зазначені ст.116 КЗпП України.

Районним судом з урахуванням приписів зазначених норм вірно встановлено, що вимога про розрахунок була пред'явлена позивачем шляхом подання позову до суду, копія якого отримана відповідачем 19 травня 2016 року, а тому саме з 19 травня 2016 року почався відлік періоду затримки розрахунку, який вимагав працівник.

Доказів такої вимоги позивача, заявленої наступного дня після звільнення чи в інший день до дня пред'явлення позову позивач не надав. Його доводи про те, що в день звільнення він працював не відповідають фактичним обставинам та не підтверджені відповідними доказами.

Покази свідка ОСОБА_4М,, допитаняого судом апеляційної інстанції, не можна вважати доказом виконання трудових обовязків позивачем в день звільнення, так як свідок пояснив, що він не ознайомлений з функціональними обовязками ОСОБА_5, але бачив як він 18.03.2016 року на підприємтсві працював.

Інших доказів, які б підтверджували цей факт позивач до суду першої інстанції та до суду апеляційної інтсанції не надав. Крім того, свідчення ОСОБА_4 суперечать табелю робочого часу ОСОБА_3, де зазначено, що останній в день звільнення не працював.

З урахуванням наявних у справі доказів місцевий суд обґрунтовано визначив період затримки розрахунку, який становить 5 робочих днів з 19 по 26 травня 2016 року та стягнув на користь позивача середній заробіток за цей період затримки розрахунку в сумі 770, 95 грн., виходячи із розміру середньоденної заробітної плати 154, 19 грн.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Місцевий суд, встановивши фактичні обставини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження завдання позивачу моральних страждань ОСОБА_3 надано не було.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку про залишення рішення місцевого суду в частині стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкодибез змін.

Разом з тим, закриваючи провадження у справі в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив із того, що відмова позивача від позову до ТОВ «Техмолпром» в цій частині не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, підстав для неприйняття відмови позивача від позову немає.

Однак, погодитись з таким висновком місцевого суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми процесуального закону.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 заяв або клопотань про відмову від позову до ТОВ «Техмолпром» в частині стягнення заборгованості по заробітній платі не подавав. При цьому, заява ОСОБА_3 про уточнення позовних вимог від 18.08.2016 року, в якій він зазначає, що заборгованість по заробітній платі відповідачем йому виплачена, не може бути визнана, як відмова від частини позовних вимог. (а.с. 46).

Принцип диспозитивності надає сторонам право вільно розпоряджатися предметом спору і процесу, зокрема, позивач має право відмовитися від позову, збілишити або зменшити розмір позовних вимог, що тягне за собою різні правові наслідки. (ст.ст. 31, 206).

Окрім того, відповідно до положень ст. 205, 207 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а не рішення.

Оскільки відповідач ТОВ «Техмолпром» виплатив ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі, а сам позивач позов уточнив, де не просив стягувати вищевказану заборгнованість з відповідача, у задоволенні позову ОСОБА_3 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі слід відмовити.

З наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині прийняття відмови ОСОБА_3 від позову до ТОВ «Техмолпром» та закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі

Керуючись ст.ст. 303, п. 4 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 13 вересня 2016 року в частині прийняття відмови ОСОБА_3 від позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техмолпром» та закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром" про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підписи)_ ОСОБА_6

ОСОБА_7

З оригіналом згідно: ОСОБА_1