У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,
Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
за участі: представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_6, ОСОБА_8, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року заступник прокурора Київського району м. Одеси звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 21 листопада 2013 року позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_10, третя особа - Одеська міська рада, задоволені. Визнано за ОСОБА_6 право власності на кафе, загальною площею 60,4 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Виконання рішення у частині реєстрації у встановленому законодавством порядку права власності ОСОБА_6 покладено на Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції в Одеській області.

27 грудня 2013 року державним реєстратором прийнято рішення № 9610083 про державну реєстрацію права власності на 1/1 частку кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_6 на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2013 року.

22 січня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 укладені договори купівлі-продажу: за № 155 про передачу у власність 1/2 частини кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та за № 156 про передачу у власність 1/2 частини кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., що стали підставами для прийняття 22 січня 2014 року нотаріусом рішень про державну реєстрацію за ОСОБА_8 права власності на 1/2 частку кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до кожного договору.

Надалі рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 21 листопада 2013 року скасовано, та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання права власності відмовлено.

Враховуючи, що відпали підстави набуття ОСОБА_6 права власності на вказане кафе, прокурор вважав, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

РішеннямКиївського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 22 січня 2014 року № 155, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про передачу у власність Ѕ частини кафе за адресою: АДРЕСА_1. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 22 січня 2014 року № 156, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про передачу у власність Ѕ частини кафе за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзіпредставник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Судами встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 21 листопада 2013 року позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_10, третя особа - Одеська міська рада, задоволені. Визнано за ОСОБА_6 право власності на кафе, загальною площею 60,4 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Виконання рішення у частині реєстрації у встановленому законодавством порядку права власності ОСОБА_6 покладено на Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції в Одеській області.

27 грудня 2013 року державним реєстратором прийнято рішення № 9610083 про державну реєстрацію права власності на 1/1 частку кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_6 на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2013 року.

22 січня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 укладені договори купівлі-продажу: за № 155 про передачу у власність 1/2 частини кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та за № 156 про передачу у власність 1/2 частини кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., що стали підставами для прийняття 22 січня 2014 року нотаріусом рішень про державну реєстрацію за ОСОБА_8 права власності на 1/2 частку кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до кожного договору.

Надалі рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 21 листопада 2013 року скасовано, та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання права власності відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що на час укладання оскаржуваних угод право власності на нерухоме майно належало ОСОБА_6 на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2013 року, яке набрало законної сили.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд керувався тим, що самочинним будівництвом порушені права Одеської міської ради, оскільки земельна ділянка, на якій розташоване кафе не належить ОСОБА_6 та рішення, яким визнано право власності ОСОБА_6 на кафе, скасовано.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону № 1952-IV права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у ч. 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону № 1952-IV записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься відповідний запис.

Пунктами 74, 75 Порядку держаної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1−3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Таким чином, апеляційний суд зробив правильний висновок, що оскільки земельна ділянка під будівництво не надавалася відповідачу, об'єкт нерухомого майна не приймався до експлуатації та є самочинним, а тому відповідач не мав права відчужувати спірний об'єкт.

Скасування судового рішення не породжує жодних наслідків.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 333, 336, 337, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов
Ю.Г. Іваненко
А.О. Леванчук
О.М. Ситнік