АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1953/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів П'єнти І.В., Талалай О.І.

секретар Бондар О.В.

за участю представника апелянта ОСОБА_1., відповідача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 22 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду із вищевказаним позовом позивачка зазначала, що вона є власником 13/25 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 що підтверджується договором дарування від 30.05.2016 року. Згідно із даними будинкової книги в будинку зареєстровані ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 У зв'язку із укладення договору дарування від 30.05.2016 року право власності ОСОБА_7 на вказану частку будинку припинено, також було припинено і право проживання та користування спірним житлом відповідачів, оскільки таке їх право є похідним від права колишнього чоловіка ОСОБА_7 Оскільки відповідачі створюють позивачці перешкоди для користування своїм майном та ігнорують її звернення щодо виселення з будинку, тому вона просила суд усунути перешкоди їй у здійсненні права власності шляхом виселення відповідачів з 13/25 частки житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 01 серпня 2016 року в якості третьої особи залучено до участі у справі ОСОБА_6

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 22 серпня 2016 року в

Головуючий у першій інстанції - Демінська А.А. Справа № 22ц/792/1953/16

Доповідач - Корніюк А.П. Категорія № 44

позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, апелянтка оскаржила його в апеляційному порядку зазначаючи, що рішення є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянтка вказує, що помилковим є висновок суду щодо неналежного способу захисту її права, оскільки відповідачі втратили право на користування частиною будинку згідно з вимогами закону, тому належним способом захисту є саме виселення відповідачів як таких, що самоправно займають належні їй 13/25 частки житлового будинку і добровільно не виселяються. Також, судом не було враховано, що належна апелянтці частина будинку у розмірі 13/25 частки є відокремленою частиною від частини будинку, що належить іншому співвласнику. На підставі викладеного апелянтка просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Представник апелянта апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі і просить її задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції.

Відповідачі та представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнали і просять її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Апелянт та третя особа до суду не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про день і час слухання справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно встановив і виходив з того, що ОСОБА_5 у відповідності до договору дарування від 30.05.2016 року є власником 13/25 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою м. Хмельницький, вулиця Львівське шосе 9. В зазначеному будинку проживають відповідачі: колишня дружина та донька дарувальника, а також третя особа ОСОБА_6 Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено правової підстави саме виселення відповідачів (що є категорією житлового права на відміну від втрати права користування житлом) як способу усунення перешкод в користуванні належним позивачу майном та належна позивачу частка в будинку не виділена в натурі, тому не є можливим чітко визначити, з яких саме приміщень можуть бути виселені відповідачі.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. ( ст.. 391 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Як вбачається із договору дарування частки у праві власності на будинок від 30.05.2016 року ОСОБА_7 передав безоплатно у власність ОСОБА_5 13/25

частки у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа - 69,5 кв.м., житлова - 34,2 кв.м. (а.с. 8-9).

Позивачкою направлялися 15.06.2016 року відповідачам вимоги про виселення та зняття з реєстрації. ( а.с.18).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не було враховано, що 13/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 є фактично відокремленою частиною будинку, колегія суддів вважає їх безпідставними, адже позивачкою не надано суду належних і допустимих доказів цих обставин.

Встановлено, що в 2002 році було проведено житлову прибудову до 13/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1, яка є самочинною і відповідно до цієї прибудови збільшилася як загальна площа будинку так і житлова. Ці обставини підтверджуються копією технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 від 25.05.2016 року, що складений станом на 19.05.2016 року і цей документ апеляційний суд у відповідності до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів, приймає до уваги як доказ зазначених обставин. Відповідно до характеристики приміщень, площа основи житлового будинку «А-1», 1958 року забудови складає 65,1 кв.м., площа основи прибудови «а-1», 1972 року забудови складає 14,4 кв.м., площа основи житлової прибудови (самочинної) «А-2» 2002 року забудови складає 39,4 кв.м. Так, як вбачається із технічного паспорту, що виготовлений 25.01.2016 року і складений станом на 06.10.1994 року (а.с. 13-16) приміщення, якими користувалися відповідачі є: 1-1 площею 4,1 кв.м., 1-2 площею 10,7 кв.м., 1-3 площею 7,5 кв.м., 1-4 площею 7,0 кв.м., 1-5 площею 4,6 кв.м. Відповідно до технічного паспорту на цей же будинок від 25.05.2016 року, що складений станом на 19.05.2016 року (а.с. 86-91) вбачається, що житловий будинок складається із 2 - х поверхів, де проживають відповідачі і перший поверх складається із приміщень: 1-1 площею 13,3 кв.м., 1-2 площею 14,8 кв.м., 1-3 площею 4,5 кв.м., 1-4 площею 2,8 кв.м., 1-5 площею 19, 1 кв.м.; 2-й поверх - з приміщень: 1-6 площею 8,1 кв.м., 1-7 площею 14,1 кв.м., 1-8 площею 19,0 кв.м. Тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки не можливо визначити, з яких саме приміщень можуть бути виселені відповідачі.

Разом з тим, посилання в апеляційній скарзі на те, що помилковою є відмова суду першої інстанції у позові ОСОБА_5 з підстав не наведення нею правової підстави для виселення відповідачів є обґрунтованою, однак це не призвело до невірного вирішення справи по суті.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 22 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. П'єнта

(підпис) О.І.Талалай

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк