Справа № 161/2796/15-ц
Провадження № 2/161/275/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді Олексюка А.В.

при секретарі - Педич Ю.С.

з участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 12.05.1999 року він являється власником земельної ділянки площею 0,10 га., що знаходиться по АДРЕСА_1

Вказує, що з того часу, коли він став власником земельної ділянки, відповідач ОСОБА_3 зайняв частину належної йому земельної ділянки площею 73,0 м.кв. Ця площа була встановлена у дослідницькій частині висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22.04.2009 року, проведеній за ухвалою суду у цивільній справі за позовом прокурора м.Луцька в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Весною 2012 року відповідач ОСОБА_3 частину земельної ділянки звільнив. Проте, у цей же час без дозволу позивача побудував бетонну огорожу, так і не звільнивши частину самовільно займаної земельної ділянки.

Відповідач відмовляється зносити бетонну огорожу та звільняти частину займаної земельної ділянки, чим порушує права позивача як власника земельної ділянки.

У зв'язку з чим позивач просить суд зобов'язати ОСОБА_3 повернути йому частину самовільно зайнятої земельної ділянки загальною площею, встановленій у висновку земельно-технічної експертизи, що по АДРЕСА_1 та за власний рахунок знести бетонну огорожу, побудовану на його земельній ділянці, усунувши таким чином перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Крім того, просить суд стягнути з відповідача в його користь понесені судові витрати по справі.

Позивач та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, з підстав викладених в позовній заяві. Просили суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав. Просив суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів від 26.11.1998 р. № 576, було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка знаходиться АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 12.05.1999 року (а.с. 3, 4).

Ст. 126 ЗК України передбачено, що право власності або постійного користування землею засвідчується державними актами.

Згідно опису меж цієї земельної ділянки від "А" до "Б" вона знаходиться в користуванні ОСОБА_1, від "Б" до "В" землекористування ОСОБА_7, від "В" до "Г" землекористування ОСОБА_8, від "Г" до "Д" землекористування ОСОБА_3 (а.с. 4).

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на висновок судової будівельно-технічної експертизи № 0124 від 22 квітня 2009 року в цивільній справі за позовом прокурора м.Луцька в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, згідно якого фактичні межі земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1, відповідають межам, зазначеним у державному акті на право приватної власності, виданому ОСОБА_1, крім південної межі, фактична межа якої розташована в межах землекористувань садиб по АДРЕСА_2. Права ОСОБА_1, як власника зазначеної земельної ділянки, порушені, що полягає в неможливості самостійно господарювати на частині власної земельної ділянки, площею 35 кв.м, яка фактично розташована в межах землекористувачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 6-8).

Також, в судовому засіданні з пояснень позивача встановлено, що весною 2012 року відповідач ОСОБА_3 частину земельної ділянки звільнив. Проте, без дозволу позивача побудував бетонну огорожу, так і не звільнивши частину самовільно займаної земельної ділянки. Добровільно відповідач не зніс бетонну огорожу та самовільно зайняту ділянку не звільнив.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права и обмежений у його здійсненні.

Як вбачається з висновку № 7 судової земельно-технічної експертизи від 05.10.2015 року на земельній ділянці ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 в складі з будинковолодінням відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 12.05.1999 року розташована частина бетонної огорожі загальною довжиною 12,86 м., яка розділяє будинковолодіння ОСОБА_1 та будинковолодіння ОСОБА_3 Роташування даної частини огорожі зображено на схемі, що додається до висновку.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Таким, чином враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку що позов слід задовольнити, зобов'язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 частину самовільно зайнятої земельної ділянки загальною площею, встановленій у висновку земельно-технічної експертизи, що по АДРЕСА_1 та за власний рахунок знести бетонну огорожу, побудовану на земельній ділянці, яка належить на праві власності ОСОБА_1, усунувши таким чином перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Відповідно до ст. ст. 86, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача суму в розмірі - 243,60 грн. понесених витрат по сплаті судового збору та суму в розмірі - 2209,00 грн. понесених витрат на експертне дослідження.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 88, 208, 209, 210, 212, 213, 214, 215, 224, 225, 226 ЦПК України, ст. ст. 321, 373, 377, 378, 393 ЦК України, 86, 89 Земельного кодексу України суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 частину самовільно зайнятої земельної ділянки загальною площею, встановленій у висновку № 7 судової земельно-технічної експертизи від 05.10.2015 року, що по АДРЕСА_1 та за власний рахунок знести бетонну огорожу, побудовану на земельній ділянці, яка належить на праві власності ОСОБА_1, усунувши таким чином перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 понесені витрати по оплаті судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. понесених витрат по сплаті судового збору та суму в розмірі - 2209 (дві тисячі двісті дев'ять) грн. 00 грн. понесених витрат на експертне дослідження.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк