Справа № 159/5077/15-ц
Провадження № 2/159/54/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2016 року м. Ковель Волинської області

Ковельський міськрайсуд Волинської обл..

в складі: головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката Саюка В.В.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ремонтне житлово - комунальне підприємство № 2 (м. Ковель Волинської області), про визнання такою, що втратила право користування житлом,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи тим, що він з відповідачем перебував у шлюбі до 1996 р.. Після укладення шлюбу сторони проживали у його власній квартирі АДРЕСА_2, наймачем якої він є. У 2003 р. відповідач добровільно вибула з їх квартири на постійне місце проживання - у АДРЕСА_1, не сплачуючи комунпослуги і втративши цікавість до його житла, а тому, зазначає, договір найму житлового приміщення є розірваним з огляду на положення ст. 107 ЖК України. У 1996 р. сторони шлюб розірвали, після чого відповідач вийшла заміж і стала проживати за вказаною вище адресою з чоловіком, з яким створила свою сім»ю, не сплачуючи за комунпослуги і втративши цікавість до його житла, так як мала своє власне житло та постійне місце проживання. Зазначає, що реєстрація відповідача обмежує його права як власника і користувача, так як відповідач не приймає участі у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території; для оформлення субсидії - вона є членом його сім»ї, проживає у будинку. Він змушений щомісячно сплачувати квартплату за відповідача. Він звертався до ЖЕК № 2 із заявою про врахування цього і ненараховування квартплати з врахуванням відповідача, однак безрезультатно. Зазначає, що відповідач не проживає у його квартирі понад 12 р.. Просить позов задовольнити та визнати відповідача такою, що втратила право користуватись АДРЕСА_2.

За ухвалою суду від 21.12.15 р. до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, залучено ремонтне житлово - комунальне підприємство № 2 (м. Ковель Волинської області).

Відповідачем подано суду письмове заперечення проти позову, обґрунтоване тим, що позивач не надав доказів того, що він є власником та квартиронаймачем спірної квартири. Спірна квартира не приватизована та її наймачем є вона. Спірна квартира надавалась їй під час її роботи на Ковельському крохмальному заводі. Зазначає, що доводи позивача в тій частині, що вона у 2003 р. добровільно залишила спірну квартиру, втратила інтерес до неї, не сплачує комунпослуг, не відповідають дійсності. Вказує, що з позивачем вона перебувала у шлюбі з 1983 по 1996 р. р.. Не маючи іншого житла, після розірвання шлюбу вона залишилась проживати з позивачем у спірній квартирі. За час шлюбу, після його розірвання, особливо, позивач наносив їй побої, вчиняв насильство у сім»ї, завдавав непоправної шкоди її здоров»ю, що стверджується вироком Ковельського міськсуду від 18.12.2 000 р., довідкою Ковельського МВ У МВС України у Волинській області від 18.06.08 р., поясненнями свідків, довідкою Ковельської ЦРЛ від 01.12.15 р., копією медкартки на її ім»я. Зазначає, що причиною того, чому вона не може постійно проживати у спірній квартирі, є неправомірна поведінка позивача як її колишнього чоловіка. За рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 06.04.98 р. її вже раз було вселено у спірну квартиру, однак, позивач не припинив побиття її, влаштовував сварки, бійки, а тому вона з об»єктивних причин тимчасово була змушена проживати за іншою адресою. Інтересу до спірної квартири вона не втратила, так як не має іншого житла, постійно навідується до спірного помешкання, хоча позивач у спірну квартиру її не впускає, влаштовує скандали, змінив замки у вхідних дверях, що встановлено міліцією під час перевірки 10.09.15 р.. Усі договори по сплаті за комунпослуги оформлено на її ім»я, вона неодноразово надавала позивачеві кошти для сплати комунпослуг. Вона неодноразово зверталась до третьої особи, виконкому Ковельської міськради Волинської області з приводу ремонту спірної квартири, що стверджується листами від 03.12.10 р., 17.07.13 р., актами обстеження житлових умов від 13.05.08 р., 26.10.10 р.. Зазначає, що такої обставини, щоб вона була відсутня на протязі 12 р., не було; вона постійно цікавиться спірною квартирою, отримувала за адресою її розташування кореспонденцію. Просить у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат, кожен зокрема, позов підтримали. В обгрунтування свого позову позивач надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, суду додатково пояснив, що він, дійсно, не є ні власником, ні наймачем спірної квартири. Однак, позивач, вийшовши заміж, тривалий час не проживає у спірній квартирі, проживає у квартирі свого чоловіка, а він одноосібно несе тягар утримання житла. Угоду з Ковельським управлінням водопровідного господарства він уклав при встановленні лічильника та переобладнанні водопровідної системи. Відповідачеві він не чинив перешкод у користуванні квартирою. За рішенням суду сторони встановили порядок користування спірною квартирою. Він із сином, якого в даний час немає живих, став фактично проживати у більшій з двох кімнат квартири, а відповідач із дочкою - у меншій. Ця ж кімната закрита відповідачем на замок. У 2 000 р. він, дійсно, був засуджений за нанесення побоїв та образ відповідачеві. У 2008 р., він, дійсно, піддавався адмінстягненню за насильство у сім»ї щодо відповідача, яка на той час не являлась членом його сім»ї, так як вона прийшла у спірну квартиру. Просить позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позову не визнала, суду пояснила, що, дійсно, вона в даний час проживає у квартирі свого нинішнього чоловіка. Проживати у спірній квартирі вона не має можливості через поведінку позивача, який її у квартиру не впускає, вчиняє скандали, наносить побої. З приводу такої поведінки позивача вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів. Позивача вона боїться. Через стреси страждає стан її здоров»я, вона хворіє та перебуває на обліку у лікаря психіатра. Вона інтересу до спірної квартири не втратила та досить часто приходить туди. У меншій з двох кімнат є її речі. Вона часто прогулюється та бавиться із внуками саме на прибудинковій території спірного житла. Періодично вона звертається до органів місцевого самоврядування з приводу ремонту квартири, так як будинок має статус ветхого.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоча належно оповіщений. Про причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, в судове засідання не з»явився, хоча третя особа належно оповіщена. Про причини неявки свого представника суду не повідомила. Попередньо до суду подано заяву про розгляду справи у відсутності представника третьої особи.

Суд, вважає, що розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з»явились.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, показання свідків, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача безпідставні та не підлягають до задоволення.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони зареєстровані як такі, що проживають у спірній квартирі, причому - відповідач - як квартиронаймач, з 1995 р. постійно, що стверджується копіями довідок № 1 499 від 17.04.15 р., № 3 898 від 01.12.15 р., виданими ремонтним житлово - комунальним підприємством № 2 (м. Ковель Волинської області), а також даними копії паспорта позивача серії НОМЕР_1, виданого 08.07.98 р. Ковельським МРВ У МВС України у Волинській області.

Наведене вище спростовує посилання позивача на те, що він є і власником, і наймачем спірної квартири.

Та обставина, що сторони шлюб розірвали у 1996 р., відповідачем не оспорюється та стверджується копією висновку Ковельського МВ У МВС України у Волинській області по факту повідомлення гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 19.08.15 р..

Та обставина, що відповідач у 2005 р., уклала інший шлюб та проживає без реєстрації, у квартирі нинішнього чоловіка, останньою також не оспорюється.

Сторони на протязі тривалого проміжку часу не знаходять мирного вирішення питання їх проживання у спірній квартирі, у зв»язку з чим час від часу з приводу конфліктів сторін правоохоронними та судовими органами приймались відповідні рішення.

Як слідує з копії акта від 12.05.98 р., відповідача у розглядуваній справі комісійно судовими виконавцями Ковельського міськсуду за рішенням Ковельського міськсуду від 06.04.98 р. було вселено у спірну квартиру.

Це стверджується копією вироку Ковельського міськсуду Волинської області від 18.12.2 000 р. у кримінальній праві про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 106, ст. 125 КК України,

За яким о 17 год. 29.09.2 000 р. він у спірній квартирі на грунті особистих неприязних відносин умисно наніс колишній дружині - ОСОБА_7 - відповідачеві у розглядуваній справі - декілька ударів руками та головою в область обличчя, заподіявши ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа, синців у ділянці голови. Вказані тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров»я. При цьому ОСОБА_6 наносив ОСОБА_7 образи, тобто, принижував її честь і гідність у непристойній формі.

З копії постанови судді Ковельського міськрайсуду Волинської області від 26.05.08р. у справі № 3 - 7 820/08 про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 173 - 2 КУпАП, що деталізує зміст довідки № 1 865 від 18.06.08 р., виданої Ковельським МРВ У МВС України у Волинській області, слідує, що конфлікт між позивачем як особою, яка притягається до адмінвідповідальності, та відповідачем як потерпілою, мав місце 01.05.08 р. о 23 год. саме у спірній квартирі.

Приймаючи до уваги пояснення позивача у тій їх частині, що за станом на 01.05.08 р. відповідач не являлась членом його сім»ї, а тому він не вчиняв 01.05.08 р. дій, що мали б кваліфікуватись як насильство у сім»ї, суд, не вдаючись до аналізу вірності кваліфікації його дій, враховує, що конфлікт між сторонами мав місце саме у спірній квартирі, де за станом на 01.05.08 р. знаходилась відповідач.

Тобто, суд приходить до висновку, проаналізувавши вищенаведене, що посилання позивача на те, що відповідач не проживає у спірній квартирі 12 р., у 2003 р. добровільно вибула з їх квартири на постійне місце проживання - у АДРЕСА_1, не сплачуючи комунпослуги і втративши цікавість до його житла, що потягло за собою розірвання договору найму житлового приміщення, не знайшли свого ствердження в суді.

Стосовно періоду часу з 2008 р. по 2015 р., то суд враховує, що хоча відповідач визнає, що вона з 2005 р. перебуває у іншому шлюбі і не проживає постійно безперервно у спірній квартирі, однак, на переконання суду, - з поважних причин. Інтересу до спірної квартири відповідач не втратила, періодично навідується у спірну квартиру, у які є її речі, піклується про спірне житло, вживає заходів для забезпечення можливості користуватись ним тощо.

Так, свідок ОСОБА_8 посвідчила суду, що вона проживає по сусідству із спірною квартирою сторін, та її вікна виходять на квартиру сторін. У її присутності ще у 2005 р. після нанесення побоїв відповідачеві, остання змушена була втекти із спірної квартири та винаймати житло. Однак, відповідач приходить у спірну квартиру, прибирає у меншій з двох кімнат, яку, фактично, займає. У спірній квартирі відповідач була, зокрема, у серпні 2015 р., коли між сторонами виник спір з приводу того, що відповідач переставила речі позивача з меншої кімнати у кладовку. При цьому позивач викликав працівників міліції, які з»ясувавши, що відповідач є квартиронаймачем спірної квартири, поїхали звідти.

Аналогічні показання надали суду і свідки ОСОБА_9, ОСОБА_14

Як слідує з копії листа виконкому Ковельської міськради Волинської області № Л - 2 242 від 03.12.10 р., адресованого відповідачеві у справі; копії акта обстеження житлових умов від 26.10.10 р., на заяву відповідача від 09.11.10 р. виконкомом було складено комісійний акт обстеження спірної квартири, за яким у спірній квартирі відповідач зареєстрована, однак пояснила комісії, що не проживає там фактично. Їй повідомлено про перспективу вирішення питання проведення поточного ремонту спірного житла.

Як вбачається з копії листа третьої особи у справі № 1 095 від 17.07.13 р., адресованого відповідачеві у справі, третя особа на заяву відповідача № 373 від 19.06.13 р. теж повідомляла останню про перспективу внесення у 2014 р. спірного житла у титульний список на проведення капремонту даху.

Наведене свідчить про те, що відповідач продовжує піклуватись про стан спірної квартири.

Договір № 022 004 104 950 від 01.12.15 р. про надання населенню послугу з газопостачання укладено між ТОВ «Волиньгаззбут» та відповідачем.

Договір на користування електричною енергією для побутових потреб № 526053045 від 04.12.15 р. ПАТ «Волиньобленерго» також укладено з відповідачем.

Договір із, зокрема, Ковельським управлінням водопровідно - каналізаційного господарства «Ковельводоканал» про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення від 08.05.15 р. № 44 199, дійсно, укладено позивачем.

Однак, тим же підприємством вже 18.08.15 р. укладено аналогічний договір під тим же номером - № 44 199 і з відповідачем у розглядуваній справі.

Наведене свідчить, що інтересу до спірної квартири відповідач не втратила та приймає на себе зобов»язання квартиронаймача, визначені вищевказаними договорами.

Питання про встановлення порядку користування спірною квартирою чи її поділ, сторонами не вирішувалось, к пояснив суду позивач, з огляду на те, що фактично, після розірвання шлюбу сторони погодили, у яких саме кімнатах вони будуть проживати. При цьому він із сином фактично став користуватись більшою кімнатою, а відповідач з дочкою - меншою.

Та обставина, що такий порядок користування житлом був встановлений за судовим рішенням, позивачем суду не доведена. Це частково пояснює те, що на даний час речі відповідача знаходяться саме у меншій з двох кімнат квартири, що зачинена нею на замок. Позивач не порушував питання по усунення перешкод йому у користуванні цілою квартирою у зв»язку з цим.

У судовому засіданні знайшли своє ствердження доводи позивача у тій їй частині, що відповідач у 2015 р. не несла витрат на оплату комунпослуг.

Відповідно з оригіналами квитанції, наданих суду позивачем, що розташовані, подекуди, на одному і тому ж аркуші паперу, відповідач сплатила за комунпослуги:

17.07.15 р., 20.08.15 р., 20.11.15 р. за електроенергію,

а позивач сплатив за комунпослуги:

13.01.15 р., 11.02.15 р., 10.03.15 р., 14.04.15 р., 14.05.15 р., 12.06.15 р., 17.07.15 р., 20.08.15 р. 21.09.15 р., 20.11.15 р..

Але суд враховує, що ті квитанції, де платником зазначена відповідач, розміщені на одному аркуші паперу з тими квитанціями, де платником зазначений позивач. Надані суду квитанції саме позивачем. Тобто, з огляду на те, що маються такі квитанції, де платником зазначена відповідач, але перебувають вони у розпорядженні позивача, платіж було здійснено позивачем з врахуванням тих даних, що у певного відповідного отримувача платежу стороною угоди значиться відповідач.

Однак, суд вважає на те, що здійснені позивачем проплати, за його поясненням, проведені за показниками лічильників відповідно до спожитих саме ним комунальних послуг.

Квартплати за спірну квартиру сторони не сплачують згідно із чинним законодавством з огляду на статус будинку - ветхий, а тому посилання позивача на те, що він змушений щомісячно сплачувати квартплату за відповідача, звертався до третьої особи із заявою про врахування і ненараховування квартплати з врахуванням відповідача, однак безрезультатно, нічим не стверджені в суді.

Відповідно до копії акта від 24.07.15 р., складеного комісійно працівниками ремонтного житлово - комунального підприємства № 2 (м. Ковель Волинської області), затвердженого його начальником, встановлено за підтвердженням сусідів ОСОБА_10, ОСОБА_11, що відповідач не проживає у спірному житлі на протязі 12 р..

Однак, суд критично оцінює такий доказ непроживання відповідача у спірній квартирі з огляду на те, що це ж підприємство, як вбачається з копії листа № 1 095 від 17.07.13 р., адресованого відповідачеві у справі, на заяву відповідача № 373 від 19.06.13 р. з приводу ремонту спірної квартири надсилало їй відповідь про перспективу проведення капремонту даху будинку як особі, яка має стосунок до спірного житла.

При оформленні акта було взято до уваги пояснення не безпосереднього сусіда по будинку - мешканця сусідньої із спірною квартири - кв. № 2, а мешканців інших житлових будинків.

Тому суд вважає, що при складанні такого акта комісія не провела достатньої перевірки тих обставин, що засвідчила актом, зокрема, терміну непроживання відповідача у спірні квартирі. Сумнів у відповідності дійсності обставини, посвідченої актом, викликає і те, що його складено за участю, зокрема, інженера по технагляду РЖП - 2 Співак Л.Ф., яка 13.05.08 р. приймала участь у складанні іншого акта - за зверненням відповідача - з приводу техстану ветхого будинку, у якому розташована спірна квартира.

Дають суду підстави сумніватись у вірності інформації, що міститься у акті від 24.07.15 р., і вищевказані листи - відповіді третьої особи та органу місцевого самоврядування, адресовані відповідачеві, з приводу ремонту ветхого будинку, якому розташована спірна квартира.

Як слідує з копії «Висновку по факту повідомлення гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1І.» від 19.08.15 р., ДІМ Ковельського МВ У МВС України у Волинській області, розглянувши матеріали ЄО №№ 5 819, 5 818 від 14.08.15 р., № 5 881 від 17.08.15 р., № 5 917 від 18.08.15 р., встановив, що:

- 14.08.15 р. позивач у розглядуваній справі звернувся до правоохоронних органів з

приводу того, що відповідач у розглядуваній справі має намір незаконно вселитись у спірну квартиру;

- 14.08.15 р. відповідач у розглядуваній справі звернулась до правоохоронних органів з

приводу того, що позивач у розглядуваній справі не впускає її жити у спірну квартиру;

- 17.08.15 р. відповідач у розглядуваній справі звернулась до правоохоронних органів з

приводу того, що позивач у розглядуваній справі влаштував скандал при вселенні її у спірну квартиру;

- 18.08.15 р. позивач у розглядуваній справі звернувся до правоохоронних органів з

приводу того, що відповідач у розглядуваній справі виносить його речі із спірної квартири. Проведеною перевіркою було встановлено, що сторони проживали у спірній квартирі, шлюб розірвали у 1996 р. через зловживання позивачем спиртними напоями, постійними скандалами. У 1998 р. відповідач виїхала жити на інше місце у зв»язку з постійними конфліктами між колишнім подружжям, сварками, бійками. Ніс витрати по утриманню будинку позивач. Відповідач, маючи ключі від спірної квартири, періодично навідувалась туди. Відповідач не мала змоги проживати у спірні квартирі через скандали з боку позивача, але намагалась декілька разів вселитись у спірну квартиру. Позивач їй погрожував фізичною розправою та виганяв.

Вищезазначений висновок за результатами перевірки не оскаржений сторонами.

Відповідно до листа № 252 від 10.12.15 р., надісланого Ковельським ВП ГУ НП у Волинській області відповідачеві, 04.09.15 р. було зареєстровано її звернення з приводу того, що позивач по місцю проживання постійно влаштовує скандали, виганяє її із спірної квартири, з приводу чого було проведено перевірку та матеріали списано у справу від 06.09.15 р. згідно із Законом України «Про звернення громадян».

Таким чином, на протязі шести місяців до дня звернення позивача з розглядуваним позовом до суду, відповідач намагалась користуватись спірною квартирою, однак, мало місце перешкоджання у цьому з боку позивача.

Аналізуючи показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, суд вважає, що їх

показання у тій частині, що відповідач не проживає у спірній квартирі постійно та щоденно, не заперечують пояснень обох сторін, однак, суд враховує, що вказані свідки пояснили, що їм не відомі факти перешкоджання позивача проживанню у квартирі і намагання відповідача користуватись спірною квартирою, що вживались нею періодично, так як їм доводилось бути очевидцями конфліктів, що мали місце між сторонами у спірній квартирі.

Щодо показань свідка ОСОБА_12, то суд також враховує, що він, хоча є мешканцем сусідньої із спірною квартири у тому ж будинку, однак, зазначає, що за характером роботи має тривалі відрядження, у т. ч. - за межами України. Це пояснює ту обставину, що він вважає, що у спірній квартирі проживає лише позивач із співмешканкою Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_14. ствердили суду, що між

сторонами як до, так і після розірвання шлюбу виникали конфлікти, під час яких позивач вчиняв насильство по відношенню до відповідача. Остання інтересу до спірної квартири не втратила, періодично приходила і приходить у свою кімнату; знаходиться як у кімнаті, якою користується фактично, так і на прибудинковій території, де прогулюється з онуками, тощо.

Свідок ОСОБА_13 - дочка сторін - ствердила суду, що позивач погано ставиться до відповідача, перешкоджає її проживанню у спірній квартирі, виганяє її тощо.

Відповідно до ст. ст. 71, 72, 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або члена сім»ї наймача, за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності її понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Як зазначено у Постанові Пл. ВС України «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України», при розгляді справ про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав ст. 71 ЖК України, необхідно ретельно з»ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

У разі їх поважності, у т. ч., внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім»ї, суд може продовжити пропущений строк.

Суд враховує, що тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шість місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Тимчасова відсутність наймача або члена його сім'ї не потребує згоди інших членів сім'ї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила шести місяців.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони як сім»я отримали спірну квартиру, зареєстровані у ній. Квартиронаймачем є відповідач, а позивач після розірвання шлюбу сторін має статус колишнього члена сім»ї квартиронаймача. Позивач постійно та безперервно і фактично проживає у спірній квартирі, у 2015 р. самостійно одноосібно ніс тягар матеріальних затрат на оплату комунпослуг. Відповідач з 2005 р. у спірній квартирі постійно та безперервно не проживає. Фактично мешкає у квартирі свого нинішнього чоловіка. У спірній квартирі знаходяться деякі предмети побуту, належні відповідачеві, що знаходяться лише у одній з кімнат, якою відповідач після розірвання шлюбу з позивачем користувалась фактично, проживала там разом із дочкою сторін, зачиняє її на замок. Квартплата за спірну квартиру не справляється із сторін, так як будинок має статус ветхого. Відповідач піклується про ремонт будинку шляхом звернення до органів місцевого самоврядування, балансоутримувача, що свідчить про те, що вона інтересу до спірної квартири не втратила. Намагається вирішувати питання ремонту спірної квартири шляхом звернень до органів місцевого самоврядування та балансоутримувача житла, є стороною договорів із підприємствами міста, що надають комунпослуги, чого не заперечує і позивач.

Те, що відповідач не проживає у спірній квартирі постійно та безперервно, навідуючись туди лише інколи, на думку суду, викликано рядом причин об»єктивного та суб»єктивного характеру, що знайшли своє ствердження в суді, - неналежною поведінкою самого позивача, який за нанесення відповідачеві тілесних ушкоджень у 2 000 р. був засуджений; у 2008 р. вчинив насильницькі дії щодо відповідача у спірній квартирі, що зумовило притягнення його до адмінвідповідальності.

У 1998 р. відповідач за судовим рішенням була вселена у спірну квартиру, однак, проживання у ній для неї виявилось вкрай складним.

Незадовго до звернення позивача до суду з розглядуваним позовом - у серпні 2015 р. - відповідач також намагалась вселитись у спірну квартиру, чому позивач перешкоджав.

Про негативний вплив ситуації, що склалась у сторін з приводу спірної квартири, на стан здоров»я, зокрема, відповідача, ствердили як свідки - сторонні особи, допитані за клопотанням відповідача, так і свідок -дочка сторін.

Крім того, суд враховує, що відповідач з 2004 р. перебуває на диспансерному обліку у лікаря - психіатра з приводу пролонгованої депресивної реакції, що є депресивним станом, що виникає як реакція на затяжну стресову ситуацію; має гіпертонічну хворобу і з огляду на останнє, її пояснення про те, що вона не може з вини позивача проживати у спірній квартирі через конфлікти, сварки, перешкоджання побої, образи, погрози тощо, заслуговують на увагу.

На думку суду, усі вищевказані причини, у їх сукупності, змусили відповідача прийняти рішення про те, щоб у спірній квартирі проживати не постійно, навідуючись туди по мірі потреби та можливості. Однак, такий збіг складних сімейних та особистих обставин, на фоні довготривалого конфлікту з позивачем, не можна вважати невикористанням спірної квартири понад передбачені законом строки без поважних причин.

У відповідності з наведеною вище нормою закону та п. 11 постанови Пленуму ВС України „Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу України" від 12.04.1985 р. за №2, доказами вибуття наймача можуть бути будь - які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення іншого договору на невизначений строк, тощо).

Суд приймає до уваги, що позивач не надав суду доказів того, що відповідач має інше житло, що належало б їх на праві приватної власності, або право користування яким вона мала б (без врахування спірної квартири), вона вибула добровільно до іншого постійного місця проживання.

Визнання відповідача такою, що втратила право користування спірною квартирою, на думку суду, призвело б до суттєвого ущемлення її законних прав та інтересів, що негативно відобразилось би на її здоров»ї, у т. ч. - психічному; таке рішення не забезпечило б балансу інтересів, зокрема, громади, яка є власником спірної квартири, та відповідача як квартиронаймача; позивача, який користується однією частиною спірної квартири, та відповідача, яка претендує на користування іншою частиною спірної квартири, не маючи іншого житла, право на користування (власності) яким їй би належало.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 60, 61, 212 - 218 ЦПК України, ст. ст. 6, 9, 10, 61, 63, 64, 66, 67, 71, 72, 78 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської обл. через Ковельський міськрайсуд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:І. М. Логвинюк