_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/5200/16-ц
Провадження № 2/520/3197/16
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

10.05.2016 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду міста Одеси Прохоров П. А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Одісей-БМУ-11» про визнання договору недійсним, визнання права спільної сумісної власності подружжя та про поділ сумісного майна подружжя, -

встановив:

Позивач звернулась до суду з наведеним позовом, у якому просила визнати недійсною додаткову угоду від 29.12.2014 року до договору №54 про купівлю-продаж речових прав на нерухоме майно від 14.07.2011 року, укладену між товариством з додатковою відповідальністю «Одісей-БМУ-11», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо квартири 185 у будинку за будівельною адресою: м. Одеса, вул.. Маршала Говорова, 10Б, визнати майнові права на вказану квартиру обєктом спільної сумісної власності подружжя та поділити таке майно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину вказаних майнових прав.

Таким чином вбачається, що позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру із ціною позову 455200,00 грн.

Відповідно до п. 13 постанови № 10 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо в позовній заяві обєднано дві або більше самостійних вимог, що повязані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Так суддя вказує на те, що законом України «Про судовий збір» встановлена ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Щодо вимог немайнового характеру, то розмір судового збору, що має бути сплачено позивачем, відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, за кожну вимогу.

Таким чином судовий збір, що підлягає сплаті у звязку зі зверненням позивача до суду з цим позовом складає 5654,40 грн., (455200,00х0,01+1378,00х0,4+1378,00х0,4).

Позивачем заявлено про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення у справі, з приводу якого суд вважає за необхідне вказати наступне.

Клопотання позивача щодо відстрочення, розстрочення або зменшення сплати судових витрат не стосується вирішення справи по суті, а тому розглядаючи його на стадії відкриття провадження у справі суддя має переконатися у обєктивній наявності виключних обставин, для відступлення від встановленого загального обовязку з сплати судового збору та доручення відомостей про його сплату до позову.

Встановити наявність таких обставин можливо лише за умови, коли позивачем буде надано до суду належні та повні відомості про її майновий стан. При цьому саме посилання позивача на скрутний матеріальний стан чи на можливість надання доказів у наступному не можуть бути прийняті суддею до уваги, оскільки у такому випадку на момент вирішення відповідного клопотання позивача відповідна ухвала суду ґрунтувалася б на припущеннях обставин, які позивач зобовязується підтвердити у наступному, що прямо суперечить засадам цивільного судочинства.

При цьому слід зазначити і про те, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, а також практика Європейського суду з прав людини під час застосування зазначеної Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та практику Європейського суду з прав людини ( рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі»), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Таким чином суддя вказує на те, що на час постановлення цієї ухвали клопотання позивача про відстрочення сплати нею судових витрат не вбачається таким, що підлягає задоволенню у звязку з його необґрунтованістю та відсутністю повних та належних доказів щодо її скрутного майнового становища.

Разом із тим суддя зазначає про те, що позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним клопотанням повторно, у строк, встановлений для усунення недоліків поданого нею позову або сплатити зазначений вище судовий збір у загальному розмірі 5654,40 грн.

При цьому належним доказом сплати судового збору є фінансовий документ: платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою мають містити відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. Також фінансовий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплено печаткою установи з відміткою про дату виконання платіжного доручення та відміткою про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору - згідно наданих Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду Цивільних і кримінальних справ розяснень у постанові №10 від 17.10.2014 №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах ".

На підставі ст. 121 ЦПК України, позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст. 119 ЦПК України, або до якої не сплачено судовий збір, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Одісей-БМУ-11» про визнання договору недійсним, визнання права спільної сумісної власності подружжя та про поділ сумісного майна подружжя, залишити без руху.

Повідомити позивачу про необхідність виправити зазначений недолік позову протягом 5 (пяти) днів з дня отримання цієї ухвали - сплатити судовий збір в належному розмірі - 5654,40 грн., та надати відповідні докази до суду.

Розяснити позивачу, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя П. А. Прохоров