Справа №486/685/16-ц 01.11.2016 01.11.2016 01.11.2016
Провадження №22-ц/784/2413/16
Справа № 486/685/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Франчук О.Д.
Провадження № 22ц-784/2413/16 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

01 листопада 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Богуславською О.М.,

за участю:

- представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 вересня 2016 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору комунальне підприємство «Житлово експлуатаційне обєднання», ОСОБА_5 про визначення порядку користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

В червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору комунальне підприємство «Житлово експлуатаційне обєднання» про визначення порядку користування квартирою.

Позивачка свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1, яка складається із трьох ізольованих жилих кімнат. Співвласником 2/3 частини цієї ж квартири є відповідач.

Посилаючись на те, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо користування спільним майном, позивачка просила визначити порядок користування ним шляхом виділення їй у користування жилу кімнату площею 13,1 кв. м, відповідачу жилі кімнати площею 17,1 кв. м і 12,5 кв. м, а допоміжні приміщення залишити у її та відповідача спільному користуванні.

Крім того, позивачка просила зобовязати КП «Житлово експлуатаційне обєднання» розподілити особові рахунки на оплату житлово комунальних послуг, що надаються на квартиру відповідно до встановленого порядку користування.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 липня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено ОСОБА_5

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 вересня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Постановлено визначити порядок користування квартирою № 36 по вул. Молодіжній, 5 в м. Южноукраїнську Миколаївської області, виділивши у користування ОСОБА_4 жилу кімнату площею 13,1 кв. м, а відповідачу - жилі кімнати відповідно площею 17,1 кв. м і 12,5 кв.

Підсобні приміщення, а саме: кухня, вбиральня, ванна кімната, кладова та вбудована шафа залишені в спільному користуванні сторін.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці у задоволенні вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 на праві власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1, яка складається із трьох ізольованих жилих кімнат. Співвласником 2/3 частини даної квартири є відповідач.

Загальна площа спірної квартири становить 61,4 кв.м., квартира складається з трьох ізольованих жилих кімнат площею: 17,1 кв. м, 13,1 кв. м і 12, 5 кв. м. та допоміжних приміщень: кухні площею 7,2 кв.м, коридору площею 10,2 кв.м, ванної кімнати площею 2,3 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м.; комірки площею1,2 кв.м, вбудованої шафи площею 0,6 кв.м та лоджії площею 0,9 кв.м.

Із урахуванням жилої площі квартири, яка становить 42,7 кв. м і часток співвласників у праві власності на ОСОБА_4 припадає 14,2 кв. м жилої площі, а на ОСОБА_3 - 28,5 кв.м.

Згідно довідки ЖЕУ -4 від 01 березня 2016 року в зазначеній квартирі є зареєстрованими позивачка, відповідач та їх син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Фактично в цій квартирі проживає позивачка та відповідач.

Сторони не можуть дійти згоди щодо порядку користування квартирою.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Право кожного із співвласників на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, передбачене ч. 3 ст.358 ЦК України.

Враховуючи те, що домовленості про порядок володіння та користування спірною квартирою між сторонами в добровільному порядку не досягнуто, а позивачка, як співвласник спірної квартири, має право вимагати визначення порядку користування , суд першої інстанції з урахуванням часток співвласників, вірно визначив порядок користування спірним житловим приміщенням, виділивши ОСОБА_4 кімнату площею 13,1 кв.м, а ОСОБА_3 житлові кімнати площею 17,1 кв.м та 12,5 кв.м.

Встановлюючи вищевказаний порядок користування квартирою, суд обґрунтовано виходив із того, що він найбільш оптимально вирішує спір між сторонами, при цьому урахував, що саме про такий порядок користування просила ОСОБА_4 в позовній заяві.

Разом з тим суд не вирішив питання щодо встановлення порядку користування лоджією.

Із матеріалів справи видно, що вхід на лоджію облаштований з кімнати площею 12,5 м. кв.м , яка виділена у користування відповідачу й окремого виходу на неї з кімнати, яка виділена позивачці, немає. Доказів технічної можливості переобладнання спірної квартири, яке б дозволило зробити влаштування такого виходу, позивачкою не було надано. Враховуючи положення ст..11 ЦПК України щодо принципу диспозитивності цивільного судочинства, приймаючи до уваги бажання позивачки виділити їй житлову кімнату площею 13,1 кв.м, а також те, що судом задоволено вимоги останньої про виділення відповідачу в користування житлової кімнати площею 12,5 кв.м, колегія вважає за можливим виділити у користування відповідача лоджію площею 0,9 кв. м.

Крім того, визнавши за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 щодо порядку користування спірною квартирою, суд у своєму рішенні не вказав про те, яким чином задоволено вимоги позивачки в частині визначення порядку користування коридором.

За таких обставин, виходячи з того, що в загальному користуванні співвласників залишено кухня, ванна кімната, туалет, то в їх спільному користуванні також слід залишити коридор площею 10,2 кв.м.

Оскільки суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, неповно з'ясував обставини справи щодо складу допоміжних приміщень, то рішення відповідно до п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 на необґрунтованість судового рішення, є безпідставними, оскільки у даному випадку, виходячи із загальної житлової площі квартири, встановлення порядку користування жилими приміщеннями спірної квартирою не порушує права та інтереси відповідача, оскільки не зменшує його частки у спільній частковій власності.

Та обставина, що в квартирі зареєстрований син позивачки та відповідача, не може бути підставою для відмови в позові, бо майно належить сторонам, як співвласникам, які не можуть бути, відповідно до ст.321 ЦК України, позбавлені права власності чи обмежені в його здійсненні.

Доводи апеляційної скарги проте, що судом не призначалася судова будівельна експертиза для встановлення порядку користування квартирою є безпідставні, оскільки така експертиза призначається за умови, коли заявляється позов про поділ квартири. В даній справі позивачка звернулася з позовом про встановлення порядку користування квартирою, а тому проведення такої експертизи є недоцільним.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 вересня 2016 року в частині визначення порядку користування нежилими приміщеннями квартири АДРЕСА_1 змінити.

Виділити у користування ОСОБА_3 лоджію площею 0,9 кв.м, а інші нежилі приміщення: кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню, комірку, вбудовану шафу - залишити у загальному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

В іншій частині вказане судове рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді :