Справа № 591/2753/15-ц
Провадження № 2/591/1766/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2016 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

при секретарі Кальченко М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом прокурора м. Суми в інтересах держави в особі Управління охорони здоровя ОСОБА_3 обласної державної адміністрації, комунального закладу ОСОБА_3 обласної ради ОСОБА_3 медичного коледжу до ОСОБА_4 про відшкодування витрат, повязаних з навчанням, -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор в інтересах держави в особі Управління охорони здоровя ОСОБА_3 обласної державної адміністрації, комунального закладу ОСОБА_3 обласної ради ОСОБА_3 медичного коледжу звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування витрат, повязаних із навчанням, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_4 11.08.2010 року була зарахована до ОСОБА_3 медичного коледжу за спеціальністю «Медико-профілактична справа» на бюджетну форму навчання. При зарахуванні на навчання за державні кошти позивач та відповідач, як передбачено Порядком працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, уклали угоду 30.01.2012 року про підготовку фахівця із вищою освітою, згідно якої відповідач зобовязувалася оволодіти всіма видами професійної діяльності за напрямом підготовки, прибути після закінчення навчання на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років. Наказом № 24-у від 28.02.2013 року на підставі рішення кваліфікаційної комісії ОСОБА_4 було присвоєно кваліфікацію «фельдшер санітарний» та видано направлення на роботу до Комунальної установи «Сумська обласна дитяча клінічна лікарня», де вона була працевлаштована на посаду «сестра медична школи». В порушення укладеної угоди відповідач звільнилася з роботи за власним бажанням у вересні 2013 року. ОСОБА_4, укладаючи угоду з навчальним закладом, була ознайомлена з її умовами та відповідальністю за порушення зобовязання, тому позивач просить стягнути із відповідача витрати, повязані із навчанням у сумі 36245,80 грн.

В судове засідання 22 серпня 2016 року прокурор не зявився, про час та розгляд справи повідомлений належним чином, в попередніх судових засіданнях позов підтримував, просив задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 медичного коледжу ОСОБА_1 позов підтримала, просила задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечував, просив відмовити на тій підставі, що кваліфікація відповідача є «фельдшер санітарний», а позивач в порушення угоди направив відповідача на роботу не у відповідності до набутої спеціальності «медико-профілактична справа», а за іншою спеціальністю «сестринська справа», по якій вона не проходила підготовку, на посаду сестри медичної школи. Відповідач зрозуміла, що її підготовка за іншою спеціальністю не дозволяли їй належним чином виконувати посадові обовязки сестри медичної дитячої поліклініки, тому вона звільнилась за власним бажанням, щоб не нашкодити пацієнтам. Також відповідач вважає, що Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів за своїм змістом суперечить Конституції України щодо обовязку держави не допускати примусової праці та Закону України «Про вищу освіту» щодо відсутності обовязку відпрацювати за направленням. Крім того, відповідач вказує на те, що підставою відшкодування вартості навчання за угодою є відмова їхати за призначенням, а не звільнення за власним бажанням. Також відповідач посилається на те, що згідно Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладі освіти , який є спеціальним нормативним актом, випускник зобовязаний відшкодувати до державного або місцевого бюджету вартість навчання у випадку звільнення за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі. Оскільки ОСОБА_3 медичний коледж є вищим навчальним закладом І-ІІ рівня акредитації і навчання в ньому не передбачає навчання в інтернатурі, то вимога про відшкодування вартості навчання у випадку звільнення за власним бажанням стосується лише випускників вищих медичних навчальних закладів ІІІ-ІV рівня акредитації. Крім того, відсутній затверджений порядок відшкодування вартості навчання до місцевого або державного бюджету. Крім того, відповідач вважає недоведеною суму витрат на навчання, оскільки вона нарахована незрозуміло до якого порядку, крім того не визначено, яку суму витрат складають витрати замовника, і за кошти якого бюджету здійснювалось фінансування навчання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 була зарахована на бюджетну форму навчання по спеціальності 5.12010103 «Медико-профілактична справа» згідно наказу ОСОБА_3 медичного коледжу від 11 серпня 2010 року за № 120 у (а. с.6).

30 січня 2012 року за № 794 між ОСОБА_3 медичним коледжем в особі директора ОСОБА_5 та ОСОБА_4 була укладена угода про підготовку фахівця з вищою освітою (а.с. 9) відповідно до якої ОСОБА_3 медичний коледж зобовязався забезпечити якісну теоретичну та практичну підготовку фахівця з вищою освітою за спеціальністю «Медико-профілактична справа» згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця; після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації забезпечити фахівця місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, де випускник зобовязаний відпрацювати не менше трьох років. У свою чергу, студент ОСОБА_4 зобовязалась оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідно кваліфікаційною характеристикою фахівця за напрямком підготовки «1201 Медицина. 5.12010103 Медико-профілактична справа» після закінчення вищого навчального закладу прибути за місцем направлення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку (а.с. 9 том 1).

Тобто, між сторонами існували договірні правовідносини, договір не визнавався недійсним.

Згідно змісту вказаної угоди, ОСОБА_4 взяла на себе обовязок прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років. Передбачено також її обовязок у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку (а.с.9 том 1).

Наказом ОСОБА_3 медичного коледжу від 28 лютого 2013 року за № 24-у ОСОБА_4, згідно рішення державної кваліфікаційної комісії, присвоєна кваліфікація «фельдшер санітарний» (а. с.7-8 том 1).

У лютому 2013 року ОСОБА_4 видане направлення на роботу до КУ «Сумська обласна дитяча клінічна лікарня» на посаду молодшої сестри школи з окладом 1217 грн. (а.с. 10 том 1)

30 вересня 2013 року ОСОБА_4 згідно наказу № 286/ос від 30 вересня 2013 року було звільнено з посади сестри медичної школи № 9 за власним бажанням (а. с. 11 том 1).

Згідно частини 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.2 ст. 52 Закону України «Про освіту» у редакції, чинній на час закінчення відповідачем навчання у коледжі, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Обов'язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що склалися між сторонами, встановлений п. 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року N 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.96 року за N 992 «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням».

Відповідно до п.п. 1, 4, 6, 8, 9 «Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 р. N 992 (далі - Порядок):

п. 1. Цей Порядок розроблено відповідно до статті 52 Закону України "Про освіту", на виконання Указу Президента України від 23 січня 1996 р. N 77 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів" в редакції Указу Президента України від 16 травня 1996 р. N 342 та статті 197 Кодексу законів про працю України.

п. 4. Керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком N 1 ;

п. 6. Згідно з угодою випускник зобов'язаний …відпрацювати у замовника не менше трьох років …;

п. 8. Випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років ;

Отже, аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що передбачені сторонами у справі зобов'язання мали виконуватись ними належним чином відповідно до умов укладеної Типової угоди про підготовку фахівців з вищою освітою, тобто, після закінчення вищого навчального закладу за передбаченою у договорі спеціальністю випускник за здобутою кваліфікацією за кошти державного чи місцевого бюджетів направлявся на роботу за місцем призначення, де мав відпрацювати не менше трьох років.

Слід також зазначити, що Законом України від 01.07.2014 р. N 1556-VII вищеназвана частина 2 статті 52 виключена із Закону України "Про освіту" (щодо обов'язку випускників вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України) .

Але при цьому суд вважає, що закон чи законодавчий акт не має зворотної дії і, за умови, підписання студентом угоди з керівництвом вищого навчального закладу і роботодавцем (установою, підприємством та організацією), студент повинен відпрацювати за направленням, в іншому випадку він нестиме відповідальність відповідно до умов угоди.

Аналогічна позиція висловлена в листі МОН № 1/9 від 26.06.20-15 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обов'язок з відшкодування витрат, пов'язаних з навчанням, виник у відповідачки з моменту її звільнення, а отже регламентується нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини на час їх виникнення.

Посилання представника відповідача на ту обставину. Що ОСОБА_4. О.І. була направлена на роботу не за фахом, а за іншою спеціальністю «сестринська справа» суд не може прийняти до уваги як умову не виконання угоди, оскільки ОСОБА_4 не висловлювала незгоди із місцем призначення, куди її було направлено для виконання обовязку відпрацювати три роки, і на роботу на посаду сестри медичної школи її прийнято на її особистою заявою (а.с.84 том І).

Крім того, вбачається, що ОСОБА_4 звільнилася з посади сестри медичної школи № 9 педіатричного відділення № 2 дитячої поліклініки за власним бажанням, а не через невідповідність займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, а тому доводи представника відповідача в цій частині є необґрунтованими.

З листа МОЗ України від 09.02.2012 року № 11.02-07/21 вбачається, що у звязку з реорганізацією Державної санітарно-епідеміологічної служби України молодші спеціалісти з медичної освітою за спеціальністю «Медико-профілактична справа» (санітарні фельдшери) в межах наказу МОЗ України від 25.12.1992 року № 195 можуть бути використані на посадах фельдшерів-лаборантів, медичних лаборантів, медичних статистиків. Сантарні фельдшері , які закінчили вищи медичні навчальні заклади України у 1996 році і пізніше, крім вищезазначених посад, на посадах сестер медичних, крім сестер медичних операційних, сестер медичних анестезистів та сестер медичних станцій швидкої медичної допомоги.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_4 проходила додатковий курс занять з Основ загального догляду за хворими в обсязі 20 годин, а крім того, вивчала курси «Клінічна патологія», «Перша медична допомога», «Гігієна для дітей і підлітків», в рамках яких отримала необхідні знання, що було враховано при розподілі студентів спеціальності «Медико-профілактична справа» (санітарні фельдшери) на посади медичних сестер школи (а.с.74-83).

За загальними правилами Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. При цьому цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» підставою для представництва прокуратурою у суді інтересів громадянина або держави полягає у здійснення прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави. Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

ОСОБА_3 медичний коледж являється комунальним закладом ОСОБА_3 обласної ради, юридичною особою і здійснює види діяльності за КВЕД: «Вища освіта, освіта дорослих та інші види освіти», що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та довідкою з ЄДРПОУ, тобто ОСОБА_3 медичний коледж як сторона в угоді про підготовку фахівця з вищою освітою за рахунок державних коштів, є органом, який відповідно до ч.4 cт.38 ЦПК України вправі представляти інтереси держави.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Тобто, відповідач повинен нести відповідальність за порушення зобов'язання відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства України.

Підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язань, передбачених ст. 617 ЦК України, судом не встановлено.

Чинним законодавством порядок (механізм) відшкодування до державного бюджету вартості навчання за державним замовленням не регламентований, і не визначений державний орган, який повинен заявляти відповідні позови в інтересах держави, проте це не є підставою для звільнення від такого відшкодування.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 медичний коледж при визначенні вартості навчання відповідача керувався Методикою розрахунку орієнтовної вартості підготовки одного кваліфікованого робітника, фахівця, аспіранта, докторанта, затверджено Постановою КМУ № 346 від 20.05.2013 року, Наказом Міністерства освіти та науки України, Міністерства економіки України і Міністерства фінансів України 3 736/902/758 від 23.07.2010 року «Про затвердження порядку надання платних послуг державними та комунальними навчальними закладами».

Відповідно до розрахунку вартості навчання ОСОБА_4 по спеціальності «медико-профілактична справа» за 2010-2013 навчальних роки, викладеної в додаткових поясненнях ОСОБА_3 медичного коледжу сума витрат, повязаних з навчанням відповідача, яка понесена позивачем за період з 2010 по 2013 року складається з суми вартості навчання 18717,00 грн. та суми отриманої стипендії 17528,80 грн., а разом 36245,80 грн. ( а. с. 17-19 том 2).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 змінила прізвище на Олефіренко в звязку з укладенням шлюбу 14.11.2015 року (а.с.16 том 2).

Враховуючи всі вищезазначені обставини в їх сукупності, суд вважає, що є достатні підстави для задоволення позову.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 362,46 грн., враховуючи розмір судового збору на момент подачі позову до суду.

Керуючись ст. ст.10, 38, 60, 88, 208, 212-215 ЦПК України, на підставі ст. ст. 11, 509, 526, 530, 610 ЦК України, ЗУ «Про вищу освіту», Постанови КМУ від 22 серпня 1996 р. №992 «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», суд,

В И Р І Ш И В:

Позов прокурора м. Суми в інтересах держави в особі Управління охорони здоровя ОСОБА_3 обласної державно адміністрації, комунального закладу ОСОБА_3 обласної ради ОСОБА_3 медичного коледжу до ОСОБА_4 про відшкодування витрат, повязаних з навчанням - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь комунального закладу ОСОБА_3 обласної ради ОСОБА_3 медичного коледжу витрати, повязані з навчанням у розмірі 36 245,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у сумі 362,46 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду, а у разі відсутності особи у судовому засіданні з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення суду складено в пятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В.Кривцова