н/п 2/490/2009/2016 Справа № 490/4161/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
І м е н е м У к р а ї н и
27 вересня 2016 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Батченка О.В., при секретарі Кваша С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,
Позивач ТОВ «Вердикт Фінанс» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, внаслідок невиконання умов якого у відповідача виникла заборгованість. За умовами договору застави, для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником боргових зобов'язань, відповідач надає банку рухоме майно, за рахунок якого позивач має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, включаючи проценти, відшкодування збитків та інші витрати. Позивач у відповідності до договорів факторингу має право вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту та застави..
У судове засідання сторони не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник позивача просив про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання відповідача матеріали справи не містять.
Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів.
Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Таким чином, на підставі зазначених договорів до позивача перейшло право вимоги до відповідача.
Відповідач свої зобов'язання за Договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу не виконує належним чином, внаслідок чого станом на 14 березня 2016 року має заборгованість за Договором в сумі 158 162 грн. 81 коп.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: "Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк."
Стаття 525 ЦК України, забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов.
Статтею 546 ЦК України, визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.
Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Відповідно до ст. 19 Закону України „Про заставу", за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.
Згідно з ч. 1,6 ст. 20 Закону України „Про заставу", заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Згідно ст. 591 Цивільного кодексу України, передбачено право реалізації предмета застави, на який звернено стягнення, шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.
За правилом п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право на власний розсуд обрати у якості одного можливих позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.
Згідно ст. 27 Закону обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення серед іншого повинно містити вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження володіння обтяжувавча. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду (ст. 28 Закону).
Статтею 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі.
Як вбачається з матеріалів справи, 16 березня 2016 року позивач надіслав відповідачу повідомлення № 9075869_16.03.2016 про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, яка відповідачем не була виконана.
Зі змісту вказаного повідомлення вбачається, що позивач просив відповідача сплатити всю суму заборгованості разом зі сплатою процентів та штрафних санкцій на користь нового кредитора ТОВ «Вердикт Фінанс» або у порядку Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» або передати предмет застави у володіння ТОВ «Вердикт Фінанс» разом із комплектом ключів від автомобіля, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, оформити на представника ТОВ «Вердикт Фінанс» довіреність із наданням усіх необхідних для зняття ТЗ з обліку повноважень для подальшої реалізації.
Крім того, для виконання рішення суду щодо продажу транспортного засобу необхідно зняти автомобіль з обліку в відповідних підрозділах МВС України, представленні автомобіля для огляду та у здачі номерних знаків («Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388).
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог позивача про встановлення способу реалізації предмета застави шляхом його продажу та укладання від імені відповідача позивачем договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем; надання права позивачу (в особі його уповноваженого представника) підписувати від імені відповідача договір купівлі-продажу вказаного автомобіля під час його укладання з іншою особою-покупцем, вчиняти від імені відповідача усі дії, необхідні для зняття автомобіля з обліку; витребування у відповідача предмету застави - транспортний засіб та передання у володіння позивача.
Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.
Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 512, 514, 516, 526, 546, 572, 589, 590, 591, 610, 612, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 3, 4, 20 Закону України «Про заставу», ст.ст. 26, 27, 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст. 10, 14, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» судовий збір в розмірі 2 795 грн. 50 коп.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Центрального районного суду м. Миколаєва протягом десяти днів з дня отримання його копії. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано позивачем до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його оголошення.
Суддя Центрального районного суду
м. Миколаєва ОСОБА_2