Ухвала

іменем україни

19 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом прокурора Корюківського району Чернігівської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства у Чернігівській області до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Рибинська сільська рада Корюківського району Чернігівської області, про припинення права постійного користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 16 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року прокурор Корюківського району Чернігівської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства у Чернігівській області (далі - прокурор) із позовом до ОСОБА_3 про припинення права постійного користування земельною ділянкою.

На обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що ОСОБА_3 не використовує земельну ділянку надану йому для ведення селянського (фермерського) господарства, згідно з державним актом на право постійного користування від 05 червня 1995 року серії НОМЕР_1 протягом тривалого часу близько 10 років, за призначенням та не сплачує земельний податок.

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 16 липня 2015 року, позов задоволено частково.

Припинено право постійного користування ОСОБА_3 земельною ділянкою площею 28,7 га, яка розташована на території Рибинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, що була надана йому для ведення селянського (фермерського) господарства згідно державного акта на право постійного користування серії ЧП б/н від 05 червня 1995 року, зобов'язано повернути цю земельну ділянку до земель державної власності.

В іншій частині вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та закрити провадження у справі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди під час розгляду справи встановили, що згідно з державним актом на право постійного користування землею від 05 червня 1995 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 має в постійному користуванні земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 28,7 га для ведення селянського (фермерського) господарства на території Рибинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області.

Відповідно до положень ч. 1 п. а ст. 19 ЗК України за основним цільовим призначенням землі закріплено категорії земель України серед яких землі сільськогосподарського призначення. Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого режиму.

При цьому абз. 2 ч. 5 ст. 20 ЗК України встановлює обов'язок власників використовувати землі зазначеної категорії виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених ст. ст. 31, 33-37 цього Кодексу.

Стаття 1 Закону України «Про землеустрій» містить визначення поняття цільове призначення земельної ділянки, згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землекористування у встановленому законом порядку.

Цільове призначення земельних ділянок, які надані громадянам, юридичним особам у власність чи постійне користування, зазначається в державних актах на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою.

Положеннями ст. 7 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачалось надання у постійне користування землі громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства.

Судами встановлено, що відповідачем після одержання державного акта на право постійного користування землею, 28 липня 1995 року було засновано фермерське господарство «Нива» .

Статтею 96 ЗК України визначено перелік обов'язків землекористувачів у тому числі: забезпечувати використання землі за цільовим призначенням, своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Статтею 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням та систематична несплата земельного податку або орендної плати.

У відповідності до ч.1 п. а ст. 143 Земельного кодексу України у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку.

Згідно з актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 25 січня 2013 року складеним головним спеціалістом відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Управління контролю за використанням та охороною земель - державним інспектором сільського господарства СавченкомА.М. та листом Рибинської сільської ради від 25 січня 2013 року № 2-8/56, громадянин ОСОБА_3 знятий з реєстрації у Рибинській сільській раді 17 лютого 2006 року. Земельну ділянку, яка надана йому у постійне користування, не використовує з 2006 року.

Отже, як встановлено судами, відповідач ОСОБА_3, незважаючи на надання йому як землекористувачу у постійне користування 28,7 га землі для ведення селянського (фермерського ) господарства, не виконує обов'язок землекористувача тривалий час ( близько десяти років) відповідно до умов її надання, що призвело до забур'янення та заліснення землі сільськогосподарського призначення.

Крім того, відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка.

Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до чинного законодавства власники земельних ділянок та землекористувачі сплачують земельний податок з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з інформацією, наданою Корюківською ОДПІ Головного управління Міндоходів у Чернігівській області, відомості про сплату земельного податку відповідачем відсутні, а СФГ «Нива» платником земельного податку не являється.

Як встановлено судами, податкові декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_3 не містять відомості про земельну ділянку надану йому у постійне користування площею 28,7 га, на підставі державного акта від 05 червня 1995 року, і таким чином ним не сплачувався земельний податок, від якого він не звільняється відповідно до положень статті 297 Податкового Кодексу України.

Отже, правильними є висновки судів про те, що безплатність землекористування відповідача та закріплення за ним великого земельного угіддя, яке тривалий час залишається невикористаним суперечить принципам земельного права.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України,встановивши, що земельна ділянка надана ОСОБА_3 тривалий час не використовувалася ним за цільовим призначенням зазначеним у документах на право землекористування, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для припинення права постійного користування земельною ділянкою ОСОБА_3, площею 28,7 га, яка розташована на території Рибинської сільської ради Корюківського району, що була надана йому для ведення селянського (фермерського) господарства.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 16 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О. Писана

О.В.Попович