АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

28 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Шкоріної О.І., Стрижеуса А.М.

при секретарі: Бусленко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про виселення без надання іншого жилого приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.08.2015 року, описку в якому в частині зазначення номеру квартири виправлено ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.09.2015 року, даний позов задоволено. Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апелянт посилається на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи та помилковість висновків суду. Вважає, що позовні вимоги стосовно її протиправної поведінки у спірній квартирі є недоведеними, між сторонами дійсно виникали конфлікти, але з обох сторін, оскільки позивач намагається позбавити її користування спірною квартирою, вартість якої значно збільшилася за рахунок її зусиль та грошових коштів на ремонт та опорядження квартири за час шлюбу сторін.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник адвокат Лаєвський В.В. апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених в ній.

Позивач і третя особа - ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Третя особа - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином. Виходячи з положнень ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за її відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом ОСОБА_2 є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Відповідачка є його колишньою дружиною, шлюб з якою розірвано16.10.2014 року.

Згідно довідки форми № 3 у спірній квартирі зареєстровані та проживають 4 особи: власник - позивач, його теперішня дружина - ОСОБА_6, її донька та відповідачка.

Звертаючись із даним позовом позивач обґрунтовував своїх вимоги ст. 116 ЖК України і посилався на те, що відповідачка постійно влаштовує сварки та бійки, спричинила його дружині телесні ушкодження, притягувалася до адміністративної відповідальності, але таки дії продовжує, що робить неможливим для його сім'ї спільне з нею проживання.

Задовольняючи позовні вимоги про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення, суд вважав доведеним, що відповідачка систематично порушує правила співжиття, а застосовані до неї заходи впливу не дали позитивних наслідків.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.

Положеннями ст. 116 Житлового Кодексупередбачено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у п.17 роз'яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючий антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Крім того, виходячи з офіційного характеру заходів запобігання і громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім'ї на підставі ст.116 ЖК без надання іншого жилого приміщення, факт застосування заходів запобігання судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, виконавчими комітетами, іншими уповноваженими органами, а заходів громадського впливу - органами самоорганізації населення (будинкові, вуличні, квартальні комітети, тощо), повинні підтверджуватися письмовими доказами. Неправомірна поведінка правопорушника повинна створювати об'єктивну, а не суб'єктивну неможливість спільного проживання. Тому незначні порушення, а також порушення, що є таким лише на думку окремих осіб у силу їх суб'єктивного сприйняття, продиктованого певним ставленням до правопорушника чи властивостями характеру, не повинні спричиняти виселення. Для виселення за цією підставою необхідно встановити систематичність протиправних дій і безрезультатність застосування до правопорушника заходів попередження і громадського впливу.

Таким чином, під систематичністю розуміється вчинення двох і більше таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи були застосовані заходи попередження і громадського впливу. Доказом застосування заходів попередження і громадського впливу можуть бути постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, офіційні попередження, рішення суду про притягнення до відповідальності, протоколи або постанови громадських організацій, трудових колективів, що засудили дії винного. Одні лише факти звернення до відповідних органів зі скаргами на порушення правил співжиття без застосування до винного заходів впливу цими органами не є підставою для виселення. Ця норма гарантії права члена сім'ї власника чи іншої особи, яка проживає з ним, встановлена Конституцією Українита Житловим кодексом.

Втім з долучених до матеріалів справи в якості доказів: копій постанов Шевченківського районного суду м. Києва від 20.09.2013 року та 12.11.2014 року про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності по ч. 1 ст. 173-2 КпАП України убачається, що відповідачка вчиняла протиправні дії щодо власника квартири та членів його сім'ї. Крім того, за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та незаконне вивезення речей, слідчим відділом Шевченківського РУ ГУ МВС України у м. Києві відносно відповідачки відкрите кримінальне провадження.

20.11.2014 року ОСОБА_1 працівниками Шевченківського РУ ГУ МВС України у м. Києві було винесено офіційне застереження про недопустимість протиправної поведінки.

Враховуючи викладене, колегія вважає, що позовні вимоги щодо виселення відповідачки за ст. 116 ЖК України суд підставно вважав доведеними і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/6408/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2124/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.