АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/2650/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2312/16Головуючий у 1-й інстанції Солоха О.В. Доповідач ап. інст. Омельченко Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Омельченко Л.М.

Суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

З участю адвокатів Стороженко С.В., Остахова В.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Остахова Володимира Павловича в інтересах ОСОБА_4

на заочне рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 01 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Омельченко Л.М.,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з указаним вище позовом.

Заочним рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 01 лютого 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено повністю.

Постановлено розірвати шлюб, між ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 01 грудня 1995 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом №498.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 487 грн.20 коп.

30.03.2016 року ОСОБА_4 подала до суду письмову заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 червня 2016 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржив Остахов В.П. в інтересах ОСОБА_4 , який в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Посилається на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, які з»явилися в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно п.4 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і залишення заяви без розгляду.

Відповідно до ст. 310 ч.1 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному провадженні із залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Згідно п.п.2, 4 ч.1 ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи, а також якщо спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді.

Постановляючи заочне рішення про розірвання шлюбу, місцевий суд послався на те, що сторони з 2014 року припинили подружні відносини, спільного господарства не ведуть та проживають окремо, тому їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким рішенням суду.

Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що сторони 01 грудня 1995 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №498 (а.с.144).

Як убачається з матеріалів справи та не заперечувалось адвокатами сторін, позивач ОСОБА_5 і відповідач ОСОБА_4, а також їх донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з 2002 року й по даний час постійно проживають в країні Італія.

З 27.01.2015 року у суді Італії II Tribunale di Locri перебуває цивільна справа за заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу.

Так, 27.01.2015 року вище вказаний суд прийняв попереднє рішення в загальному процесі розлучення, згідно якого зобов»язав останнього сплачувати аліменти на утримання дружини ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_6 у розмірі по 400 Євро щомісяця кожній, а також встановив окреме проживання подружжя (а.с.94-102).

Згідно наданих суду апеляційної інстанції доказів, суд в місті Локрі, Італія призначив на 25.10.2016 року питання про розлучення сторін.

У заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_4 вказувала суду на зазначені вище обставини, про які не вказав у своєму позові ОСОБА_6, та надавала відповідні докази (а.с.65-74). Проте, місцевий суд, залишаючи без задоволення її заяву, послався на приписи ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» та що представником заявниці не надано іноземного судового рішення з офіційним перекладом, згідно якого шлюб між сторонами розірвано.

Разом з тим, судом не враховано, що згідно ч.2 ст.2 ЦПК України, якщо міжнародним договором, згода на обов»язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Маючи заяву про перегляд заочного рішення, суд не з»ясував усіх обставин справи та залишив поза увагою наявність Конвенції між Союзом Радянських Соціалістичних Республік та Італійською Республікою «Про правову допомогу у цивільних справах» № 4210, укладену в Римі 25.01.1979 року, яка ратифікована Президією Верховної Ради СРСР 06.05.1986 року, президентом Італійської Республіки - 29.01.1986 року.

Відповідно до пунктів «а», «є» ст.24 зазначеної вище Конвенції, Італійський суд буде вважатися компетентним, якщо на день пред»явлення позову відповідач має постійне місце проживання або місцеперебування на території Італії, а по справі про стягнення аліментів, якщо позивач на день звернення з позовом мав постійне місцепроживання чи місцеперебування на території Італії.

Додані представником ОСОБА_4 докази, у тому числі копії судових повісток, свідчать про те, що сторони постійно мешкають на території Італії, у зв»язку з чим суд в місті Локрі, Італія прийняв до свого провадження заяву ОСОБА_4 про розлучення і стягнення аліментів.

Однак, суд першої інстанції не дав належної оцінки всім доказам і не переконався у тому, що в суді м. Лакра, Італія вже розглядається спір між тими ж сторонами з тих же підстав про розірвання шлюбу.

Крім того, суд не врахував, що 19 жовтня 2000 року Україна підписала Конвенцію про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах, яка набула чинності 01.12.2001 року.

Цією Конвенцією передбачено порядок вручення судових повісток за кордоном, у тому числі, якщо відповідач перебуває в Республіці Італія.

Однак, маючи повідомлення про зняття ОСОБА_4 з реєстрації за вказаною у позові ОСОБА_5 адресою, суд не переконався належним чином, чи підсудна дана цивільна справа Комсомольському міському суду та прийняв її до свого провадження (а.с.17).

До того ж, як убачається з позовної заяви ОСОБА_5 від 16.11.2015 року, вона була направлена з міста Комсомольськ Полтавської області 16.11.2016 року, в той час, коли позивач перебував у Республіці Італія та не перетинав кордон України (а.с.7). Даний факт також підтвердили в суді апеляційної інстанції представники сторін.

21.12.2015 року місцевим судом було винесено ухвалу про відкладення судового розгляду на 12 січня 2016 року з посиланням на те, що з наданої адресно-довідковим підрозділом УДМС України в Полтавській області відповіді від 01.12.2015 року, відповідач ОСОБА_4 знята з місця реєстрації за адресою, яку вказав позивач. У зв»язку з цим, явку ОСОБА_5 в судове засідання було визнано обов»язковою (а.с.18).

Однак, 12.01.2016 року представник позивача - ОСОБА_7 особисто подала письмову заяву в суд з проханням розглядати справу без її участі та без участі ОСОБА_5, не зазначивши поважності причин його неявки в судове засідання (а.с.25). При цьому, нею додано копію довіреності від 17.10.2013 року, складену в м. Неаполі, Італійська Республіка, якою ОСОБА_5 уповноважив її представляти його інтереси в усіх судах, передбачених Законом України «Про судоустрій України» (а.с.26). У подальшому, 01.02.2016 року ОСОБА_7 подала в місцевий суд письмову заяву про те, що вона наполягає на позовних вимогах про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 і проти заочного рішення не заперечує (а.с.39).

Виходячи із загальних положень сімейного законодавства, не передбачена можливість як укладення, так і розірвання шлюбу через представника подружжя. На ці правовідносини не поширюється дія норм про договір доручення, тому колегія суддів приходить до висновку, що є всі підстави вважати, що позов подано особою, яка не має повноважень на ведення справи даної категорії.

До того ж, місцевий суд, прийнявши позовну заяву та ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, не впевнився про наявність шлюбу між сторонами як юридичного факту, який підлягає доведенню в суді першої інстанції, оскільки до позову не був доданий ні оригінал, ні дублікат свідоцтва про шлюб.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення місцевого суду та залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.4, 310 ч.1, 207 ч.1 п.п.2, 4, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Остахова Володимира Павловича в інтересах ОСОБА_4 частково задовольнити.

Заочне рішення Комсомольского міського суду Полтавської області від 01 лютого 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя (підпис)

Судді: (підписи)

Копія вірно: