Справа № 495/6381/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Левченко А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/6381/16-ц

за позовом ОСОБА_1

до Адамівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області

про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності в порядку спадкування за законом

В С Т А Н О В И В :

17.08.2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Адамівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі по тексту відповідач) про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності в порядку спадкування за законом(а.с.2-4).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.08.2016 року відкрито провадження по справі № 495/6381/16-ц за позовом встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Справу призначено до розгляду (а.с.22).

Так, позивач просить суд:

- встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_2 та ОСОБА_3, померлого 10 листопада 2005 року, більше пяти років до часу відкриття спадщини та визнати факт прийняття спадщини ОСОБА_2 у вигляді сертифікату на право на земельну частку (пай), що виданий КСГП ім. Шевченка, с. Адамівка, Білгород-Дністровського району Одеської області від 27 травня 1996 року серія ОД № 0237956, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 10 листопада 2005 pоку;

- визнати ОСОБА_1 таким, що фактично прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2, яка померла у вигляді сертифікату на право на земельну частку (пай), що виданий КСГП ім. Шевченка, с. Адамівка, Білгород-Дністровського району Одеської області від 27 травня 1996 року серія ОД № 0237956 та визнати за ОСОБА_1 право власності на сертифікат на право на земельну частку (пай), що виданий КСГП ім. Шевченка, с. Адамівка, Білгород-Дністровського району Одеської області від 27 травня 1996 р. серія ОД № 0237956.

Позивач ОСОБА_1, в судове засідання не зявився, але його представник ОСОБА_4, подав до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги ОСОБА_1підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності (а.с.32).

Представник відповідача Адамівської СР, в судове засідання не з'явився, але від сільського голови на адресу суду надійшов лист, згідно якого заперечень не має та просить суд розглянути справу без присутності представника сільської ради (а.с.27-28).

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, мати ОСОБА_1 - ОСОБА_2, проживала з ОСОБА_3 однією родиною у якості подружжя з 1986 року до моменту його смерті, тобто протягом 19 років. Більш ніж 5 років були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, за спільні кошти купували продукти харчування та речі побуту, сплачували комунальні послуги. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у шлюбі у той час не перебували, що підтверджується копією паспорту.

Факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини підтверджується Довідкою Адамівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області від 04 серпня 2016 року (а.с.14).

10 листопада 2005 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Адамівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області 11 листопада 2005 року серія 1-ЖД № 041664, актовий запис № 17 (а.с.11).

Після смерті 10.11.2005 року ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді сертифікату на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП ім. Шевченка розміром 7,01 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості, що виданий КСГП ім. Шевченка, с. Адамівка, Білгород-Дністровського району Одеської області від 27 травня 1996 року серія ОД №0237956.

ОСОБА_3 особистого розпорядження особи на випадок своєї смерті, тобто заповіту, не залишив.

На момент смерті з спадкодавцем проживала мати ОСОБА_1 - ОСОБА_2, яка з ОСОБА_3 проживала у цивільному шлюбі: вела спільне господарство, побут та взагалі підтримувала стосунки, характерні як між чоловіком та жінкою, що підтверджується довідкою сільської ради про мешкання однією сімєю.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ОСОБА_2 мешкала разом з ОСОБА_7 з 1986 року по день смерті, тобто по 10.11.2005 року, перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах, вела з ним спільне господарство (а.с.15-19).

25.02.2015 року у віці 68 років померла мати ОСОБА_1 ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 406083 від 25.02.2015 року, виданим Відділом ДРАЦС РС б-Дністровського МУЮ в Одеській області, актовий запис за № 275 (а.с.12).

При зверненні до нотаріальної контори з метою оформлення та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_1 було відмовлено та розяснено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, неможливо у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме сертифікат на право власності на земельну ділянку (пай), а також не надано документів, які б підтверджували наявність родинних відносин між ОСОБА_1 або спадкодавцем та ОСОБА_2, яка доводиться ОСОБА_1 матірю та ОСОБА_3 Рекомендовано звернутися до суду (а.с.33).

Дані обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із відповідною позовною заявою про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Відповідно до частини першої статті 234 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України).

Згідно із ч.2 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», спори про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що має юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Як вбачається з вимог ОСОБА_1 та було вище зазначено, остання просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, померлого 10 листопада 2005 року, більше пяти років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Із вказаних в законі ознак сім'ї є спільність проживання, спільний побут її членів та основною юридичною ознакою сім'ї є те, що її членів пов'язують взаємні права та обов'язки. Дані ознаки виражені, зокрема, у спільному веденні господарства, влаштуванні відпочинку, набутті певних речей, комплексі взаємних особистих немайнових та майнових прав та обов'язків, які за своєю природою є сімейно-правовими та встановлюються сімейним законодавством і пов'язують учасників сімейних відносин своєрідними правовими зв'язками, тощо.

Матеріалами справи встановлено, що в період життя з 1986 року по 10.11.2005 року, тобто на протязі більш як 5 (пять) років, ОСОБА_2 постійно проживала однією сімєю разом із ОСОБА_3 Між тим, на даний час без встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 однією сімєю разом із спадкодавцем ОСОБА_3, позивач позбавлений можливості оформити та отримати свідоцтво про право на спадщину, що відкрилась після смерті 10.11.2005 року ОСОБА_3

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно із ст.1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст.1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкоємцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Спадкоємцем четвертої черги за законом являється позивачка.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України, в першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з чоловіка і жінки, що пережив і батьки.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємцем ОСОБА_2 (померлої 21.02.2015 року) є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Положеннями ч.1 ст.328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а спадкування за законом є однією з підстав набуття права власності.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до Адамівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності в порядку спадкування за законом, у зв'язку з чим позовна заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 328, 1216, 1217, 1258, 1261, 1264, 1268, 1270, 1272 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 58, 60, 157, 197, 208, 209, 212-215, 218, 234, 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Адамівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_2 та ОСОБА_3, померлого 10 листопада 2005 року, більше пяти років до часу відкриття спадщини.

Визнати факт прийняття спадщини ОСОБА_2 у вигляді сертифікату на право на земельну частку (пай), що виданий КСГП ім. Шевченка, с. Адамівка, Білгород-Дністровського району Одеської області від 27 травня 1996 року серія ОД № 0237956, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 10 листопада 2005 pоку.

Визнати ОСОБА_1 таким, що фактично прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2, яка померла у вигляді сертифікату на право на земельну частку (пай), що виданий КСГП ім. Шевченка, с. Адамівка, Білгород-Дністровського району Одеської області від 27 травня 1996 року серія ОД № 0237956.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Адамівка, вулиця Комсомольська, 12, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на сертифікат на право на земельну частку (пай), що виданий КСГП ім. Шевченка, с. Адамівка, Білгород-Дністровського району Одеської області від 27 травня 1996 р. серія ОД № 0237956.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний Одеської області суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко