Справа № 185/7687/16-ц
Провадження № 2/185/4094/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2016 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

розглянув у відкритому заочному судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Харківського національного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення витрат, повязаних з утриманням у вищому навчальному закладі, суд

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, Харківський національний медичний університет звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення витрат, повязаних з утриманням у вищому навчальному закладі, в якій просив суд стягнути з відповідача фактичні витрати, повязані з утриманням у вищому навчальному закладі в розмірі 14 450,83 грн., судові витрати по справі.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, наказом № 824-с ХНМУ від 22.12.2014 року ОСОБА_1 було зараховано в число студентів 6 курсу медичного факультету ХНМУ з 22.12.2014 року. 22.12.2014 року між ОСОБА_1 та університетом в особі ректора ОСОБА_2 була укладена угода № 1401043 про підготовку фахівця з вищою освітою, відповідно до п. 2.2 якої відповідач взяла на себе зобов'язання прибути після закінчення університету на місце працевлаштування і відпрацювати не менше трьох років. Наказом № 278-с ХНМУ від 25.06.2015 року ОСОБА_1 було присвоєно кваліфікацію «Лікар» за спеціальністю «Лікувальна справа». На підставі направлення на роботу № 136 від 16.03.2015 року ОСОБА_1 надала згоду прибути до Харківської обласної державної адміністрації Куп'янської міської лікарні на місце роботи 01.08.2015 року, однак, університету надано дані, що відповідач і до сьогодні не прибула до місця роботи. В цьому випадку, на підставі п. 21 Порядку працевлаштування випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України від 25.12.1997 року № 367 та п. 2.3 угоди № 1401043 від 22.12.2014 року про підготовку фахівця з вищою освітою, ОСОБА_1 зобов'язана відшкодувати вартість навчання в університеті, що складає 14 450,83 грн., в порядку, встановленому законодавством України. Відповідачем не було належним чином виконано свого обов'язку щодо сплати вартості наданих освітніх послуг за договором, тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.

У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити на підставах, зазначених у позові.

Відповідач у судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі.

Відомостей про неможливість зявитися в судове засідання відповідач суду не надала. Суд, на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, дослідивши подані документи, встановив такі фактичні обставини та відповідні до них правовідносини.

Наказом № 824-с Харківського національного медичного університету від 22.12.2014 року ОСОБА_1 було зараховано в число студентів 6 курсу медичного факультету Харківського національного медичного університету.

22.12.2014 року між ОСОБА_1 та університетом в особі ректора ОСОБА_2 була укладена угода № 1401043 про підготовку фахівця з вищою освітою, відповідно до п. 2.2 якої відповідач взяла на себе зобов'язання прибути після закінчення університету на місце працевлаштування і відпрацювати не менше трьох років.

Наказом № 278-с Харківського національного медичного університету від 25.06.2015 року ОСОБА_1 було присвоєно кваліфікацію «Лікар» за спеціальністю «Лікувальна справа».

На підставі направлення на роботу № 136 від 16.03.2015 року ОСОБА_1 надала згоду прибути до Харківської обласної державної адміністрації Куп'янської міської лікарні на місце роботи 01.08.2015 року.

Відповідно до наказу Департаменту охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації № 353-к від 01.10.2015 року відраховано з інтернатури КЗОЗ "Куп'янська міська лікарня" ОСОБА_1, лікаря-інтерна 1 року навчання зі спеціальності "Загальна практика-сімейна медицина", у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 своєчасно не приступила до навчання в інтернатурі.

01.06.2016 року на адресу відповідача було направлено лист-вимогу, з якого вбачається, що відповідач й до сьогодні не прибула на місце роботи, хоча взяла на себе зобов'язання прибути після закінчення університету на місце працевлаштування та відпрацювати не менше трьох років. Отже, університет вимагає на підставі п. 21 Порядку працевлаштування випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України від 25.12.1997 року № 367 та п. 2.3 угоди № 1401043 від 22.12.2014 року про підготовку фахівця з вищою освітою, відшкодувати вартість навчання в університеті, що складає 14 450,83 грн., в порядку, встановленому законодавством України.

З наказу від 14.04.2014 року № 126 «Про затвердження вартості навчання вітчизняних студентів набору 2014-2015 навчального року» вбачається, що вартість додипломної підготовки в університеті на контрактній основі за весь строк навчання за спеціальністю «Лікувальна справа» складає 96 950,00 грн.

Відповідно до довідки Харківського національного медичного університету за № 371/22 від 01.09.2016 року про суми нарахованої та виплаченої стипендії ОСОБА_1, за період навчання з 22.12.2014 року по 26.06.2015 року в ХНМУ відповідачу була нарахована та виплачена стипендія у розмірі 4 650,83 грн.

Відповідно до розрахунку вартості заборгованості ОСОБА_1 за період навчання в ХНМУ на спеціальності «Лікувальна справа» з 22.12.2014 року по 26.06.2015 року вартість навчання склала 9 800,00 грн., сума нарахованої та виплаченої стипендії склала 4 650,83 грн., а всього - 14 450,83 грн.

Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону, та відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 21 Порядку працевлаштування випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України від 25.12.1997 року № 367, випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов'язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

З матеріалів справи судом з достовірністю встановлено, що відповідач дійсно навчалася у Харківському національному медичному університеті у період часу з 22.12.2014 року до 26.06.2015 року, та наказом № 278-с ХНМУ від 25.06.2015 року ОСОБА_1 було присвоєно кваліфікацію «Лікар» за спеціальністю «Лікувальна справа».

На підставі направлення на роботу № 136 від 16.03.2015 року ОСОБА_1 надала згоду прибути до Харківської обласної державної адміністрації Куп'янської міської лікарні на місце роботи 01.08.2015 року, однак, університету надано дані, що відповідач і до сьогодні не прибула до місця роботи.

Пунктом 2.3 укладеної між позивачем та відповідачем угоди № 1401043 від 22.12.2014 року встановлено, що у разі відмови їхати за призначенням, студент зобов'язується відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів, вартість навчання в установленому порядку.

Відповідач в добровільному порядку умови угоди не виконує, на вимоги Харківського національного медичного університету прибути на призначене місце працевлаштування та повернути вартість навчання в університеті не реагує, у зв'язку з чим суд вважає, що позовні вимоги Харківського національного медичного університету доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 88, 212, 213, 215, 224-228 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Харківського національного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення витрат, повязаних з утриманням у вищому навчальному закладі - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідент. код НОМЕР_1) на користь Харківського національного медичного університету () фактичні витрати, повязані з утриманням у вищому навчальному закладі в розмірі 14 450 (чотирнадцять тисяч чотириста п'ятдесят) грн. 83 коп., понесені судові витрати по справі, а саме: суму сплаченого судового збору в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційного порядку.

Суддя: В.М. Бондаренко