УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року м. Мукачево Справа №2-3/09

6/303/15/16

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Кость В.В.

при секретарі Прокоп Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчих листів до виконання по справі

за позовом ОСОБА_1

до відповідачів: 1) Мукачівської ЦРЛ,

2) Обласної клінічної лікарні,

3) ОТМС «Фтизіатрія»

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

За участю:

представника заявника (стягувача) ОСОБА_2;

представника боржника (відповідача (2)) ОСОБА_3;

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчих листів по вищевказаній цивільній справі до виконання.

Як на підставу для її задоволення посилається на те, що судове рішення, на підставі якого її довірителю присуджено до стягнення з відповідачів моральну шкоду та судові витрати залишається невиконаним, у звязку з пропуском стягувачем строку для предявлення виконавчих листів до виконання.

За доводами представника заявника, обєктивними підставами, які завадили стягувачу отримати виконавчі листи та своєчасно предявити їх до виконання є наявність у нього тяжкої хвороби, яка позбавляє його можливості вільно пересуватися. Крім того, з огляду на його важке матеріальне становище, він був позбавлений можливості забезпечити себе правовою допомогою, і тільки після його звернення до Мукачівського місцевого центру з надання безоплатної вторинної допомоги ОСОБА_1 зміг скористатися правовою допомогою для вирішення спірного питання.

Представник боржника (відповідача (2)) в судовому засіданні заперечив відносно задоволення заяви, з огляду на те, що заявник без поважних причин пропустив строк для предявлення виконавчих листів до виконання, хоча з часу ухвалення судового рішення, у звязку з виконанням якого подано заяву, пройшло три роки, і стягувач протягом цього періоду часу міг скористатися можливістю отримати в суді виконавчі листи та своєчасно предявити їх до виконання.

Уповноважені представники боржників (відповідачів (1), (3)) до суду не зявилися, хоча про день, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення та заперечення учасників судового розгляду дослідивши матеріали цивільної справи №2-3/09 року, суд приходить до наступного висновку.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 16.01.2012 року, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.09.2012 року (Т. 9, а.с. 5-6, 7-8), позов ОСОБА_1 задоволено частково, шляхом присудження до стягнення з Мукачівської центральної районної лікарні 2000 грн. моральної шкоди та 2440 грн. судових витрат; з Обласної клінічної лікарні 5000 грн. моральної шкоди та 6100 грн. судових витрат; з Обласного територіально-медичного обєднання «Фтизіатрія» 3000 грн. моральної шкоди та 3660 грн. судових витрат.

При вирішенні спірного питання в контексті доводами учасників судового процесу суд виходить з того, що згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Стаття 55 Конституції України закріплює права і свободи людини і громадянина, які захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною пятою ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Із зазначеними положеннями Основного Закону у повній мірі кореспондуються і приписи частин першої та другої ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України, якими передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У постанові від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (п. 1) наголосив на тому, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Законом України «Про виконавче провадження» (ст.ст. 2 та 17) обовязок по виконанню судових рішень покладено на органи державної виконавчої служби.

Частиною першою ст. 371 Цивільного процесуального кодексу України та частиною другою ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена процесуальна можливість для стягувачів звернутися до суду із заявами про поновлення пропущених строків для предявлення виконавчих листів до виконання, якщо наявними є обставини, які свідчать про поважність пропуску ними цих строків.

По відношенню до спірної по справі ситуації, суд виходить з того, що рішення апеляційного суду Закарпатської області від 16.01.2012, яке набрало законної сили, в силу правових приписів, передбачених ст. 124 Конституції України та ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України є обовязковим для виконання на всій території України.

Отже, обовязок з виконання судового рішення має абсолютний характер в силу імперативних приписів Основного Закону України, і не може бути нівельований наявністю будь яких формальних підстав, при фактичній наявності вищевказаних обставин.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення заяви представника стягувача межах дискреційних повноважень суду, слід прийняти до уваги також стан здоровя позивача по справі (Т. 9, а.с. 11 - 20) та повязані з цим труднощі у можливості практичної реалізації ним своїх прагнень, за результатами судового розгляду поданого ним позову до відповідачів.

Крім того, з огляду на дату звернення заявника до Мукачівського місцевого центру з надання безоплатної вторинної допомоги, а також дату отримання його представником виконавчих листів по справі, поновлення йому пропущеного строку на предявлення їх до виконання сприятиме виконанню судового рішення, яке набрало законної сили.

При цьому слід констатувати, що вирішення заяви таким чином не буде суперечити принципу юридичної визначеності, який складає один із фундаментальних аспектів верховенства права, а сприятиме виконанню судового рішення, яке набрало законної сили та забезпечуватиме поновлення порушеного права позивача у контексті з положеннями ст.ст. 1, 15 Цивільного процесуального кодексу України та ст. 15 Цивільного кодексу України.

З урахуванням вищенаведеного, та зважаючи на обовязковість виконання судового рішення, яке набрало законної сили, заяву слід задоволити та поновити ОСОБА_1 строк предявлення виконавчих листів до виконання.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 3, 8, 10, 11, 14, 209-210, 371 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про поновлення строку для пред'явлення виконавчих листів до виконання задоволити.

2. Поновити ОСОБА_1 строк для пред'явлення до виконання виконавчих листів, виданих 28 січня 2016 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення на користь ОСОБА_1 з Мукачівської центральної районної лікарні 2000 грн. моральної шкоди та 2440 грн. судових витрат; з Обласної клінічної лікарні 5000 грн. моральної шкоди та 6100 грн. судових витрат; з Обласного територіально-медичного об»єднання «Фтизіатрія» 3000 грн. моральної шкоди та 3660 грн. судових витрат.

Суддя В.В. Кость