У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Ситнік О.М.,

Маляренка А.В., СтупакО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про застосування наслідків нікчемного правочину, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Київської області від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 13 листопада 2014 року між сторонами був укладений попередній договір купівлі-продажу, відповідно до якого вони домовилися в строк до 20 листопада 2014 року укласти основний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за 591 548 грн, що еквівалентно 72 140 доларів США. За попереднім договором позивачем передано відповідачу 418 975,60 грн, що еквівалентно 51 073 доларів США, проте основний договір купівлі-продажу нерухомого майна у встановлений строк укладений не був. Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, як того вимагають положення ч. 1 ст. 635, ст. 657 ЦК України не нотаріально посвідчений, тому є нікчемним. Позивач просив застосувати наслідки нікчемності правочину та стягнути з відповідача 1 137 936,32 грн, що еквівалентно 51 073 доларів США, що передані ним за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна та безпідставно утримуються у відповідача, та 66 199,18 грн - 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 418 975,60 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 15 березня 2016 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1 137 936,32 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд вказував на те, що, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що, визначаючи вартість квартири та платежів за попереднім договором у гривні, сторони одночасно визначили її грошовий еквівалент у іноземній валюті, а саме в доларах США, що є підставою для застосування ч. 3 ст. 533 ЦК України та обрахунку суми, що підлягає стягненню на користь позивача за офіційним курсом долара США на день стягнення як аванс.

Однак з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

За змістом ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Установлено, що 13 листопада 2014 року між ОСОБА_4, від імені якого діяла ОСОБА_5, та ОСОБА_3 був укладений попередній договір купівлі-продажу, відповідно до якого сторони домовилися в строк до 20 листопада 2014 року укласти основний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за 591 548 грн, що еквівалентно 72 140 доларів США.

Основний договір укладений не було.

Укладений між сторонами попередній договір нотаріально не посвідчувався (а. с. 11).

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, -у письмовій формі.

Нормами ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно зі ст. 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За таких обставин підписаний сторонами договір є недійсним (нікчемним), оскільки не було дотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення та реєстрації,однак на його виконання позивачем були сплачені грошові кошти.

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Установлено, що відповідно до п. 4 цього договору ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 401 086,60 грн, що еквівалентно 48 913 доларів США.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди від 13 листопада 2014 року до попереднього договору сторони визначили, що всі розрахунки за квартиру проводяться, враховуючи курс долара США на момент передачі грошей. Всі поточні розрахунки оформляються актами прийому-передачі грошових коштів.

Відповідно до актів прийому-передачі ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 20 грудня 2013 року - 7 443 грн, що еквівалентно 900 доларів США; 30 грудня 2013 року - 2 454 грн, що еквівалентно 300 доларів США; 20 січня 2014 року - 7 992 грн, що еквівалентно 960 доларів США.

Відповідач позов визнав у частині отримання ним від позивача грошових коштів у розмірі 418 975,60 грн.

Судом установлено, що всі розрахунки за договором проводились у гривнах.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про передачу за вказаним договором позивачем відповідачу коштів в іноземній валюті, а саме в доларах США.

Отже, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач має повернути позивачу все те, що він отримав за недійсним правочином.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 15 березня 2016 року скасувати, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак