_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1317/16
УХВАЛА

20 квітня 2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Прохорова П.А.,

при секретарі Цвігун А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі й передачу справи до Конституційного Суду України по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про скасування реєстрації права власності на предмет іпотеки та передачу його у власність попередньому власнику,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа №520/14002/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про скасування права власності ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» на предмет іпотеки квартиру за адресою: АДРЕСА_1, зобовязання Державну реєстраційну службу виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності за №10178145 від 25 червня 2015 року 13626641, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №223477470 від 25 червня 2015 року 13:3341, відновлення права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_1, зобовязання Державну реєстраційну службу внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності щодо відновлення права власності на зазначену квартиру за ОСОБА_1

У судовому засіданні 07.12.2015 року представник позивача надав суду клопотання про зупинення провадження у справі й передачу справи до Конституційного Суду України для відкриття конституційного провадження, посилаючись на те, що у даному випадку наявний спір щодо конституційності ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», просив суд зупинити провадження у справі та передати справу до Конституційного Суду України для відкриття конституційного провадження й невідкладеного розгляду справи з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України та ст. 83 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07.12.2015 року в задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі й передачу справи до Конституційного Суду України по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального ОСОБА_2 про скасування реєстрації права власності на предмет іпотеки та передачу його у власність попередньому власнику було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.02.2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задоволено частково, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2015 року скасовано та передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2015 року, апеляційний суд Одеської області посилався на те, що у абзаці 2 п. 2 постанови № 9 Пленуму «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року Верховний Суд України розяснив, що у разі невизначеності в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який підлягає застосуванню в конкретній справі, суд за клопотанням учасників процесу або за власною ініціативою зупиняє розгляд справи і звертається з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, який відповідно до ст. 150 Конституції може порушувати перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції законів та інших нормативно-правових актів. Таке рішення може прийняти суд першої, касаційної чи наглядної інстанції в будь-якій стадії розгляду справи.

Крім того, апеляційний суд Одеської області зазначив, що стаття 83 Закону України «Про Конституційний Суд України» передбачає можливість зупинення провадження у справі у разі виникнення у процесі загального судочинства невизначеності в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який підлягає застосуванню в конкретній справі, але після всебічного та повного зясування обставин справи та дослідження доказів, шляхом звернення з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, який відповідно до ст. 150 Конституції може порушувати перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції законів та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до положень ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

В судовому засіданні 22.03.2016 року представник позивача повторно звернувся до суду з наведеним клопотанням, а також надав до суду рішення Європейського суду з прав людини від 07 жовтня 2010 року, в якому зазначено, що для того, щоб засіб захисту був ефективним, він має бути безпосередньо доступним зацікавленим особам. Європейський суд зазначив, що вимога заявниці, адресована національним судам щодо направлення справи до Конституційного Суду, залежала б від розсуду Верховного Суду, а відтак, вона не відповідає вимогам ефективного засобу захисту для цілей п. 1 ст. 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У судовому засіданні 20.04.2016 року, в роцесі розгляду вказаного клопотання, на питання суду щодо можливості направлення ухвали про відповідність Конституції законів та інших нормативно-правових актів до Верховного Суду України, який може порушувати перед Конституційним Судом України відповідне питання, позивачка та її представник не заперечували проти направлення ухвали до Верховного Суду України.

Представник відповідача та третя особа про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, у судове засідання 20.04.2016 року не зявились, про поважність причин відсутності не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 ЦПК України у разі виникнення у суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі, зокрема, неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 83 Закону України «Про Конституційний суд України» у разі виникнення у процесі загального судочинства спору щодо конституційності норми закону, яка застосовується судом, провадження у справі зупиняється. За таких умов відкривається конституційне провадження у справі і справа розглядається Конституційним Судом України невідкладно.

Згідно ст. 38 Закону України «Про Конституційний суд України» формами звернення до Конституційного Суду України є конституційне подання та конституційне звернення.

Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про Конституційний суд України» конституційне подання - це письмове клопотання до Конституційного Суду України про визнання правового акта (його окремих положень) неконституційним, про визначення відповідності проекту закону про внесення змін до Конституції України вимогам статей 157 і 158 Конституції України, конституційності міжнародного договору або про необхідність офіційного тлумачення Конституції України та законів України. Конституційним поданням є також звернення до Верховної Ради України про дачу висновку щодо додержання конституційної процедури розслідування і розгляду справи про усунення Президента України з поста в порядку імпічменту, порушення Верховною Радою Автономної Республіки Крим Конституції України або законів України.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Конституційний суд України» субєктами права на конституційне подання з питань прийняття рішень Конституційним Судом у випадках, передбачених пунктом 1 статті 13 цього Закону, є Президент України, не менш як сорок п'ять народних депутатів України (підпис депутата не відкликається), Верховний Суд України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Верховна Рада Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 та ст. 43 Закону України «Про Конституційний суд України» конституційне звернення - це письмове клопотання до Конституційного Суду України про необхідність офіційного тлумачення Конституції України та законів України з метою забезпечення реалізації чи захисту конституційних прав та свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи. Суб'єктами права на конституційне звернення з питань дачі висновків Конституційним Судом України у випадку, передбаченому пунктом 4 статті 13 цього Закону, є громадяни України, іноземці, особи без громадянства та юридичні особи.

Відповідно до абзацу 2 п. 2 постанови № 9 Пленуму «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року Верховний Суд України розяснив, що у разі невизначеності в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який підлягає застосуванню в конкретній справі, суд за клопотанням учасників процесу або за власною ініціативою зупиняє розгляд справи і звертається з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, який відповідно до ст. 150 Конституції може порушувати перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції законів та інших нормативно-правових актів. Таке рішення може прийняти суд першої, касаційної чи наглядної інстанції в будь-якій стадії розгляду справи.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги висновки апеляційного суду Одеської області та рішення Європейського суду з прав людини, суд вважає за необхідне звернутися до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо: 1. конституційності словосполучення "із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно" та словосполучення "одночасно з іпотечним договором або" у змісті частини першої статті 36 Закону України "Про іпотеку", 2. конституційності словосполучення "яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі" у змісті частини другої статті 36 Закону України "Про іпотеку", 3. конституційності словосполучення "або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками" у змісті частини третьої статті 36 Закону України "Про іпотеку", 4. конституційності словосполучення "або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками" у змісті частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку", 5. конституційності словосполучення "або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включеного до іпотечного договору" та словосполучення "або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включене до іпотечного договору" у змісті частини п'ятої статті 37 Закону України "Про іпотеку", 6. конституційності словосполучення "(відповідне застереження в іпотечному договорі)" у змісті частини першої статті 38 Закону України "Про іпотеку", та конституційності частини п'ятої статті 38 Закону України "Про іпотеку".

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання представника позивача в частині зупинення провадження у справі, оскільки у суду відсутні відомості стосовно внесення Верховним Судом України до Конституційного Суду України відповідного подання та відкриття конституційного провадження, тобто зупинення провадження є передчасним.

Більш того, судом були витребувані додаткові докази, які потребують дослідження, у звязку з чим, з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, у задоволенні клопотання представника позивача в частині зупинення провадження у справі слід відмовити.

Керуючись ч. 3 ст. 8, ст. 201, ст. 209 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі й передачу справи до Конституційного Суду України задовольнити частково.

Звернутися до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності деяких словосполучень, які містяться у Законі України "Про іпотеку" та їх відповідності статті 21 Конституції України, а саме:

"із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно" та "одночасно з іпотечним договором або" у змісті частини першої статті 36 Закону України "Про іпотеку";

"яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі" у змісті частини другої статті 36 Закону України "Про іпотеку";

"або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками" у змісті частини третьої статті 36 Закону України "Про іпотеку";

"або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками" у змісті частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку";

"або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включеного до іпотечного договору" та "або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включене до іпотечного договору" у змісті частини п'ятої статті 37 Закону України "Про іпотеку";

"(відповідне застереження в іпотечному договорі)" у змісті частини першої статті 38 Закону України "Про іпотеку";

частини п'ятої статті 38 Закону України "Про іпотеку".

В решті вимог клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Прохоров П. А.