Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Ларіонової Н. М. ,

при секретарі - Матіос А. О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Малюги В.М. та Гуржія Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Київпастранс» (далі КП «Київпастранс») про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2015 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 30 грн. Позов мотивований тим, що на початку липня 2014 року посадова особа КП «Київпастранс» з особистим номером 102/384 безпідставно стягла з позивача штраф за безквитковий проїзд у двадцятикратному розмірі від вартості проїзду, що становить 30 грн. та підтверджується квитанцією серії АГ № 215863. В той же час, вищезгадана посадова особа не склала протокол та постанову про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Тому вважає, що стягнення штрафу відбулось без достатньої правової підстави.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Додав, що 05.07.2014 р. він їхав в комунальному автобусі, при цьому талон на проїзд, який був закомпостований. Надати цей талон він не може, оскільки його у нього забрали контролери при перевірці. Штраф він сплатив на місті, оскільки зробити це його вимусили контролери. Він не пропонував контролерам викликати працівників міліції, до райвідділу міліції він також не звертався, оскільки розгубився.

Представники відповідача заперечували проти позову повністю, посилаючись на те, що він є безпідставним та не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, надавший письмові заперечення проти позову. Наполягали, що контролери діяли в межах повноважень та відповідно до вимог діючого законодавства.

Суд, заслухавши пояснення позивача та заперечення представників відповідача, всебічно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про залишення позову без задоволення, виходячи з такого.

Як встановлено в судовому засіданні, 05.07.2014 року посадова особа КП «Київпастранс» з особистим номером 102/384 стягнула штраф за безквитковий проїзд з ОСОБА_1 у двадцятикратному розмірі від вартості проїзду, що становить 30 грн. та підтверджується квитанцією серії АГ № 215863 (а.с. 3).

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема , є договори та інші правочини.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а правилами ч.1 ст. 22 цього Кодексу встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до стані 135 Кодексу України про адміністративні правопорушення, безквитковий проїзд, а так само провезений без квитка дитини віком від семи до шістнадцяти років, тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості проїзду.

Відповідно до статті 12 КУпАП. адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Відповідно до ст. 41 ЗУ «Про автомобільний транспорт» пасажир має право безоплатно провозити з собою на автобусних маршрутах загального користування одну дитину дошкільного віку без надання їй окремого місця: безоплатно перевозити з собою на автобусних маршрутах загального користування ручну поклажу. При цьому пасажир зобов'язаний мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, а за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення.

Відповідно до пункту 75 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.97 № 176, пасажир зобов'язаний мати при собі квиток на проїзд, квитанцію на перевезення багажу, а за наявності права на пільги щодо оплати проїзду - посвідчення встановленого зразка, зберігати квиток до кінця поїздки і пред'являти в розгорну тому вигляді на вимогу осіб, що мають право здійснювати контроль.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про міський електричний транспорт», право на користування транспортними послугами надає придбаний разовий квиток, закомпостований абонементний талон, проїзний квиток тривалого користування, картка або посвідчення, що дає право на пільговий проїзд згідно із законодавством.

Відповідно до п. 26 Правил надання населенню послуг з перевезення міським електротранспортом, затверджених Постановою Кабінет) Міністрів України від 23.12.2004 № 1735, документом на право одержання транспортних послуг с придбаний пасажиром разовий квиток (жетон), закомпостований абонементний талон, проїзний квиток (картка) тривалого користування, посвідчення, що дає право на пільговий проїзд відповідно до законодавства.

Відповідно до Правил користування трамваєм, автобусом, тролейбусом в місті Києві, затверджених КП «Київпастранс», Правил користування трамваєм і тролейбусом у містах України, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (на той час Міністерства з питань житлово-комунального господарства України) пасажир зобов'язаний придбати абонементний квиток, який надає право на разовий проїзд у міському транспорті, до того часу, як він доїде до наступної зупинки, або мати при собі посвідчення, яке засвідчить його право на пільговий проїзд. Крім того, вказана особа зобов'язана на вимогу контролерів чи інших осіб, яким надано право контролю, пред'явити для перевірки документи на право проїзду. При цьому продаж квитків віднесено до обов'язків кондукторів.

Якщо особа не сплатила проїзд, проїзд багажу, має недійсні документи, що посвідчують право на пільги, вона підлягає адміністративній відповідальності за ч.2 ст. 135 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Адміністративна відповідальність виражена штрафом у двадцятикратному розмірі вартості проїзду (станом на лютий 2012 ця сума становить 30 гривень у громадському транспорті і 40-50 гривень у маршрутних таксі). Штраф накладають контролери, водії та деякі інші особи; стягнення виконується на місці правопорушення, відповідно до ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається, порушнику видається квитанція встановленого зразка. Крім того, особа зобов'язана сплатити вартість проїзду. Якщо пасажир відмовляється сплатити штраф, він має бути висаджений на найближчій зупинці, а в разі злісної непокори - доставлений до найближчого органу внутрішніх справ.

Відповідно до відповіді на звернення ОСОБА_1, прокуратура м. Києва від 30.09.2014 року надала відповідь, де останньому роз'яснила, що відповідно до ч. 1 ст. 258 КУпАП протокол не складається у випадку безквиткового проїзду, а також повідомили, що у ході перевірки не виявлено порушень з боку працівників КП «Київпастранс» (а.с. 2).

Згідно відомості про здачу штрафних квитанцій, кошти та корінець квитанцій були здані відповідальній особі КП «Київпастранс» (а.с. 38)

Як вбачається з заперечень на позовну заяву, відповідач при накладенні та стягненні штрафу за безквитковий проїзд у трамваї та тролейбусі керувався не лише нормами КУпАП, а і іншими нормативними актами України, які регулюють вищевказане питання, тобто ЗУ «Про міський електричний транспорт», Правилами надання населенню послуг з перевезень міським електротранспортом, затвердженими постановою КМУ від 23.12.2004р. № 1735, та Правилами користування трамваєм і тролейбусом, затвердженими Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 09.10.2006 № 329.

Проїзд для пасажирів на транспорті (за винятком певних, встановлених законодавством, категорій) є платним. Після оплати проїзду пасажиру видається проїзний квиток - документ, який надає йому право на користування певним видом транспорту та підтверджує укладення між ним та транспортною організацією угоди на перевезення. Порядок придбання та компостування квитків має певні відмінності залежно від виду транспорту: шляхом збирання плати за проїзд кондуктором; придбання проїзного квитку у квитковій касі; придбання проїзного документа тривалого користування тощо.

Порядок реалізації проїзних квитків та контролю за оплатою проїзду встановлюється відповідними підзаконними нормативними актами: Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Мінтрансзвязку України від 27.12.2006 р. № 1196, Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 р. № 176, Правилами надання населенню послуг з перевезень міським електротранспортом, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2004 р. № 1735 та іншими.

Відповідно до положень зазначених нормативних актів, пасажир здійснює оплату " транспортних послуг за встановленим тарифом (вартістю). Тарифи та вартість проїзних квитків встановлюються відповідно до законодавства. Право пасажира на пільговий проїзд посвідчується відповідним посвідченням, яке видається визначеним законом категоріям громадян у встановленому законодавством порядку.

Відповідно ст. 258 КУпАП, Протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238), частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 11 б2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, КУАПП якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 КУАПП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 1853 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Оскільки ОСОБА_1 було оплачено штраф за безквитковий проїзд у добровільному порядку, протокол про адміністративне правопорушення не складався.

Таким чином, позивач в судовому засіданні та своїй позовній заяві не заперечував факт безквиткового проїзду, а також ту обставину, що він добровільно сплатив штраф, крім того, факт неправомірних дій відповідача, позивач не обґрунтував, з посиланням на належні та допустимі докази, що відносно нього були спрямовані неправомірні дії працівників КП «Київпастранс».

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Наведені позивачем в позові та в судовому засіданні обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідачем від позивача отримані грошові кошти у розмірі 30 грн. у передбачений законом спосіб - як оплата штрафу за безквітковий проїзд у громадському транспорті. Тому підстав вважати, що вищевказана сума є безпідставно отриманою відповідачем від позивача, як обґрунтовує позивач ст.1212 ЦК України. не має.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не засновані та законі та знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому підлягають залишенню без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.12, 135, 258 КУпАП, ст.ст.13, 15, 1212 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до комунального підприємства «Київпастранс» про стягнення коштів - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова