АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а :

у квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просила стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову зазначала, що з 23.09.2011 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 від якого мають неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо та у добровільному порядку вони не можуть вирішити питання про розмір матеріальної участі відповідача в утриманні доньки.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.09.2016 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.04.2016 року до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позову відмовлено. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Справа № 756/5595/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/13571/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Жук М.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що відповідач не ухиляється від виконання батьківських обов'язків, між сторонами є домовленість про порядок і спосіб утримання дитини та таку домовленість відповідач не порушував. Суд не врахував докази, якими підтверджується сплата у період з 2013 року по 2016 року 115 128, 98 грн. витрат на утримання дитини. Крім того, суд не з'ясовував питання про розмір доходів матері та батька. Позивачка за власною ініціативою переїхала проживати у Вінницю, забравши дитину. Примусове стягнення аліментів принижує честь та гідність відповідача як батька дитини.

У судовому засіданні відповідач та його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_8 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 23.09.2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачкою.

Згідно з довідкою ф. 3 від 28.10.2015 року, виданою ДП «Дарниця-1» у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 та малолітня ОСОБА_4.

У період з 2014 по 2016 рік ОСОБА_3 неодноразово перераховувались на користь ОСОБА_4 грошові кошти.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дитина проживає з матір'ю та знаходяться на її утриманні, а відтак другий з батьків зобов'язаний надавати кошти на її утримання.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають встановленим обставинам та нормам матеріального права.

Так, згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 181 цього ж Кодексу способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю сторін. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходів її матері, батька і у твердій грошовій сумі.

З наданих квитанцій, товарних чеків та розписок вбачається, що відповідач протягом 2014 - 2016 років регулярно бере участь в утриманні малолітньої доньки ОСОБА_4 як шляхом перерахування чи передачі грошових коштів позивачці, так і шляхом оплати освітніх послуг та харчування дитини, придбання дитячих товарів, медикаментів, продуктів харчування тощо. Надані відповідачем докази його участі в утриманні дитини позивачкою не спростовані, а відтак доводи позивачки про те, що відповідач не виконує обов`язку по утриманню дитини та не надає матеріальну допомогу суд першої інстанції безпідставно визнав обґрунтованими. Крім того, висновки суду про те, що ОСОБА_3 неодноразово перераховувались на користь ОСОБА_4 грошові кошти не відповідають обставинам справи, оскільки такі кошти перераховувались ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 чи передавались під розписку на утримання доньки.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення.

Суд першої інстанції вимог зазначеної норми не виконав та не встановив ні розмір доходу сторін, ні стан здоров`я та матеріальне становище дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки за матеріалами справи встановлено, що відповідач регулярно бере участь в утриманні малолітньої доньки ОСОБА_4, висновки суду про порушення прав позивачки є хибними.

Відтак рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

У разі недостатності грошових коштів, наданих відповідачем чи потребі у додаткових витратах на дитину позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про стягнення таких коштів. Проте, такі вимоги у даному спорі не заявлялися та не були предметом судового розгляду. Єдиною підставою заявленого позову зазначено не надання відповідачем матеріальної допомоги на дитину, інших підстав позовна заява не містить.

Оскільки заявлені підстави позову позивачкою не доведені, а відповідачем надані належні та допустимі докази на спростування доводів позивачки про ненадання матеріального утримання відповідачем на дитину, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді