АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
Справа №636/114/14-ц. Головуючий 1 інст.: - ОСОБА_1
Провадження №22-ц/790/4267/16. Суддя-доповідач: - ОСОБА_2 Категорія: договірні.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 листопада 2016 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - ОСОБА_2,

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участю секретаря : - ОСОБА_5,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 березня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» до ОСОБА_7, ОСОБА_6 - про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк») звернулося в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що 22 серпня 2008 року ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_7 уклали кредитний договір №00095RКН, згідно з яким банк надав ОСОБА_7 кредит в розмірі 598 584 грн. 25 коп., з яких на споживчі потреби 484 380 грн., сплату страхових платежів 114 202 грн. 25 коп., строком до 21 березня 2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмір 23,5 % річних.

Для забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором 22 серпня 2008 року ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_6 уклади договір поруки №00119rКН, за умовами якого ОСОБА_6 зобовязався перед банком відповідати солідарно за виконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором.

Внаслідок невиконання ОСОБА_7 своїх зобовязань за кредитним договором станом на 21 листопада 2013 року утворилась заборгованість на загальну суму 1 046 138 грн. 56 коп., яку ПАТ «Марфін Банк» просив суд солідарно стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Відповідачі в судове засідання не зявились.

Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 27 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 травня 2015 року, позов ПАТ «Марфін Банк» задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_7, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 046 138 грн. 56 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилено, заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 травня 2015 року залишено без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позичальник ОСОБА_7, її поручитель ОСОБА_6 не виконали умови кредитного договору та договору поруки, а тому з них на користь позивача необхідно стягти солідарно заборгованість за кредитним договором, судові витрати.

Проте, погодитись повністю з таким висновком суду не можна, оскільки він дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів ( ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 22 серпня 2008 року ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_7 уклали кредитний договір №00095RКН, згідно з яким банк надав ОСОБА_7 кредит в розмірі 598 584 грн. 25 коп., з яких на споживчі потреби 484 380 грн., сплату страхових платежів 114 202 грн. 25 коп., строком до 21 березня 2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмір 23,5 % річних (а. с. 8-9 том №1).

Пунктом 2.3.3 кредитного договору сторони передбачили право банку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісії та відсотків за його користування у разі порушення позичальником зобовязань, передбачених цим договором.

На забезпечення виконання зобовязань за кредитим договором 22 серпня 2008 року ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_6 уклади договір поруки №00119rКН, згідно з яким ОСОБА_6 зобовязався перед банком відповідати солідарно за виконання зобовязань ОСОБА_7С за кредитним договором, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків ( а. с. 10 том №1).

Позичальник ОСОБА_7 не виконала свої зобовязання за кредитним договором та станом на 21 листопада 2013 року має заборгованість по кредиту і процентам в розмірі 775 379 грн. 65 коп., заборгованість по пені і штрафам в розмірі 270 758 грн. 91 коп., а всього 1 046138 грн. 56 коп. (а. с. 11-39 том №1).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 , ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Отже, порука - це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобовязання має бути предявлено в межах строку дії поруки (6 місяців).

У звязку з невиконанням позичальником своїх зобовязань за кредитним договором і наявною заборгованістю, 8 липня 2009 року ВАТ «Морський транспортний банк» направило засобами поштового звязку ОСОБА_7 вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором протягом 7 календарних днів з моменту її отримання, яка була отримана ОСОБА_7 16 липня 2009 року, проте борг нею сплачено не було (а. с. 40 том №1).

Позовні вимоги про стягнення заборгованості предявлено ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_7 та її поручителя ОСОБА_6 24 грудня 2013 року (а. с.2,65,66 том №1)

Договором поруки укладеним 22 серпня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_6 не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором і за цим договором (пункт 4.6 договору поруки).

Внаслідок порушення боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав своє право достроково вимагати з позичальника та його поручителя стягнення заборгованості за кредитним договором, надіславши 8 липня 2009 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів (а. с. 40 том №1).

Отже, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Таким чином, якщо кредитор змінює на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, то передбачений ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 7 вересня 2016 року у справі №6-691цс16, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оскільки з позовом до суду ПАТ «Марфін Банк», який є правонаступником ВАТ «Морський транспортний банк» звернулося лише 24 грудня 2013 року, а письмові вимоги про повне дострокове повернення заборгованості за кредитним договором були направлені боржнику ВАТ «Морський транспортний банк» 16 липня 2009 року, то у звязку з пропущенням шестимісячного строку предявлення вимоги до поручителя позовні вимоги до поручителя задоволенню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині солідарного стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором №00095RКН від 22 серпня 2008 року в сумі 1 046 138 грн. 56 коп., судового збору в сумі 3441 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «Марфін банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором №00095RКН від 22 серпня 2008 року.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При подачі апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_6 сплачено в дохід держави судовий збір в розмірі 3785 грн. 10 коп.

Суд ухвалює рішення на користь ОСОБА_6, а тому вважає за необхідне стягнути з ПАТ «Марфін Банк» на його користь сплачений ним в дохід держави судовий збір в розмірі 3785 грн. 10 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч.1 ст.307, п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 березня 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором №00095RКН від 22 серпня 2008 року в сумі 1 046 138 грн. 56 коп., судового збору в сумі 3441 грн. скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором №00095RКН від 22 серпня 2008 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» на користь ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 3785 (три тисячі сімсот вісімдесят пять) грн. 10 (десять) коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: