Справа № 752/6521/16-ц С
Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Т.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача Кобелєвої А.М. - Танащука М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 30 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої АллиМихайлівни, третя особа - ОСОБА_7, про визнання договору факторингу частково недійсним, застосування наслідків правочину, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «УкрСиббанк» , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., третя особа: ОСОБА_7, про визнання договору факторингу частково недійсним, застосування наслідків недійсного правочину.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 27 червня 2007 року між АКІ «УкрСиббанк» та ним укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого він отримав від банку кредит в сумі 180 000 дол. США і зобов'язувався повернути зазначений кредит до 27 червня 2028 року.

В забезпечення виконання даного кредитного договору між сторонами були укладені договори іпотеки № 58027 від 27 червня 2007 року та № 58028 від 27 червня 2007 року.

13 лютого 2007 року між AT «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 2, відповідно до умов якого клієнт зобов'язується передати у власність фактору, а фактор прийняти вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 19 квітня 2012 року змінено рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2011 року та вирішено, солідарно стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість у загальному розмірі 1 959 919 грн. 94 коп.

4 квітня 2016 року приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29151777 від 07 квітня 2016 pоку, яким вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29154053 від 07 квітня 2016 року, яким вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, за ТОВ «Кей-Колект».

Вважає, що договір факторингу № 2 від 13 лютого 2012 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект», повинен бути визнаний недійсним, оскільки у ТОВ «Кей-Колект» відсутня генеральна ліцензія НБУ на здійснення валютних операцій та будь-яка інша ліцензія з надання фінансових послуг. Перехід прав вимоги до позивача за вказаним договором суперечить вимогам закону, впливає на права та інтереси ОСОБА_6, оскільки до ТОВ «Кей-Колект», яке не є банківською установою із відповідним статусом, правомочностями, обмеженнями, повноваженнями, тощо та із яким позивач не перебував у договірних чи будь-яких інших стосунках та такого наміру не мав, переходить право вимоги до позивача, а також товариство отримує право вимоги до позивача, яке за законом йому передане бути не може, та відповідно без законних підстав зареєстрував право власності на об'єкти нерухомості.

Відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2012 року кредитором у зобов'язанні за вказаним кредитним договором залишається ПАТ «УкрСиббанк», тому всі права вимоги заборгованості за кредитним договором, додатковою угодою до нього та договором іпотеки, які укладені з ОСОБА_6 та ОСОБА_7, залишились у ПАТ «УкрСиббанк». Рішення суду про заміну сторони виконавчого провадження на ТОВ «Кей-Колект» відсутнє, тобто ТОВ «Кей-Колект» не мав законного права на здійснення будь-яких правових дій відносно вимоги за кредитним договором № 0 від 27 червня 2007 року.

Також позивач зазначає, що вартість квартир, що зареєстровані за ТОВ «Кей-Колект», не відповідає реальному стану розрахунків між сторонами кредитного договору відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2012 року.

Крім того, на момент прийняття нотаріусом оскаржуваного рішення в квартирі № 237 будинку 100/2 на проспекті 40-річчя Жовтня в м. Києві була зареєстрована та постійно в ній проживала неповнолітня дитина - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, опікуном якого є позивач на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 липня 2009 року.

На даний момент позивач позбавлений права власності на вищевказані дві квартири та відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2012 року з нього з тих же підстав підлягає стягненню сума заборгованості у загальному розмірі 1 959 919 грн. 94 коп. Тому, на думку позивача, за оспорюваним договором факторингу відбувся не перехід права вимоги за кредитним договором, а незаконне та безпідставне покладення відповідальності за зобов'язанням на позивача у подвійному розмірі.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання договору факторингу частково недійсним, застосування наслідків правочину.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, який задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає, що рішення є необґрунтованим, таким що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Крім цього, зокрема зазначала, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ТОВ «Кей -Колект» не отримувало ліцензії на здійснення валютних операцій і тому, оскільки кредитні договори були надані позивачу в іноземній валюті, оскаржувані договори факторингу є недійсними. Крім того, вказує, що договори факторингу порушують права позивача.

В судове засідання представники ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_7 не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, причини своєї неявки суду не повідомили, представником ПАТ «УкрСиббанк» надані письмові заперечення, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України.

В судовому засіданні представник ОСОБА_6 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Представник приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. - Танащук М.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 27 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого АКІБ «УкрСиббанк» видав позивачу кредит в ноземній валюті в сумі 180 000,00 доларів США. Позивач зобов"язувався повернути кредит в терміни та розмірах, що встанволені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніш 27 червня 2028 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0, 27 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі №3080.

Відповідно до умов договору іпотеки ОСОБА_6 передав в іпотеку банку належну йому на праві приватної власності однокімнатну квартиру загальною площею 34,70 кв.метрів, жилою площею 19,60 кв.метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №0 від 27 червня 2007 року, 27 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі №3078. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_6 передав в іпотеку банку належну йому на праві приватної власності двокімнатну квартиру, загальною площею 51,40 кв.метрів, жилою площею 30,90 кв.метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 2, відповідно до умов якого АТ «УкрСиббанк» передав ТОВ «Кей- Колект» права вимоги, а ТОВ «Кей - Колект» прийняв права вимоги та в їх оплату надав грошові кошти.Згідно з п.1.4 договору факторингу, сторони договору визначили, що одночасно з відступлення прав вимоги до фактора (ТОВ «Кей-Колект») переходять усі права клієнта (ПАТ «УкрСиббанк») за усіма договорами забезпечення .

Відповідно до виписки з додатку 1 до договору факторингу, в тому числі, було відступлено і право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 27 червня 2007 року. Відступлена заборгованість позивача складала:за кредитом 168 571,36 доларів США; за відсотками по кредиту - 91 346,60 доларів США.

13 лютого 2012 року між сторонами договору факторингу підписано акт приймання-передачі прав вимоги.

07 березня 2012 року позивачу та поручителю були направлені повідомлення про відступлення права вимоги за договорами.

Таким чином, з 13 лютого 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» не є стороною за договором про надання споживчого кредиту. Всі права відступлено ТОВ «Кей-Колект».

4 квітня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 29151777 від 07 квітня 2016 року, яким вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 29154053 від 07.04.2016 р., яким вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, за ТОВ «Кей-Колект».

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсного правочину, позивач посилався на те, що ТОВ «Кей-Колект» не має ліцензії на здійснення валютних операцій, а також, що законом не передбачено право фактора на придбання вимоги до фізичної особи - не суб'єкта господарювання, а отже оскільки укладений договір факторингу не відповідає вимогам закону та порушує права і інтереси позивача, такий договір в частині передачі боргу по кредитному договору № 0 від 27 червня 2007 року, має бути визнаний недійсним.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваний договір факторингу укладено з дотриманням вимог діючого законодавства, а отже підстав для визнання його недійсним немає. Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними, скасування рішень приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також зобов'язання поновити запис про право власності позивача на дві квартири, які є предметами іпотеки, суд першої інстанції виходив із того, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кей- Колект» на підставі договору іпотеки за своєю правовою природою є визнання державою набуття особою права власності - рішення державного реєстратора не є правочином, а нормативним актом індивідуальної дії

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених судом обставинах і відповідає вимогам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК Україникредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до вимог ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступленням права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи.

Пунктом 7.5 кредитного договору передбачено, що позичальник надає банку згоду/ право передавати права та обов'язки банку за цим договором третій особі без отримання на це додаткової згоди позичальника.

Згідно із ст.1079 ЦК України сторонами договору факторингу є фактор і клієнт Клієнтом може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону.

З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію фінансової установи реєстраційний номер 13102668, серія ФК №300 від 8 грудня 2011 року (розпорядження Комісії № 732 від 08 грудня 2011 року), ТОВ «Кей-Колект» є фінансовою установою, яка має право без отримання ліцензії та/або дозволів здійснювати види фінансових послуг, а саме - факторинг /а.с. 120/.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідач ТОВ «Кей-Колект» не має відповідно ліцензії на здійснення валютних операцій, колегія суддів відхиляє, оскільки товариство є фінансовою установою, має право здійснювати операції факторингу, що відповідає положенням п.11 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а положеннями ст. 5 цього Закону не встановлено обов'язку для фінансової установи здійснювати операції з надання фінансових послуг, закрема, факторингу на підставі відповідної ліцензії.

З матеріалів справи вбачається, що кредит безпосередньо видавався ПАТ «УкрСиббанк», а ТОВ «Кей-Колект лише здійснює операції факторингу, на що має відповідний дозвіл.

Крім того, будь-яких обмежень щодо складу осіб, відносно яких може бути відступлено право вимоги на ЦК України, ні Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не містять, а тому доводи апеляційної скарги в тій частині, що позичальник не є суб'єктом господарювання, а тому банк не вправі був укладати спірний договір у частині прав вимоги до ТОВ «Кей-Колект» за валютними кредитними договорами не ґрунтуються на вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що відповідно до рішення Апеляційного суду м.Києва від 19 квітня 2012 року кредитором у зобов'язанні за вказаним кредитним договором залишається ПАТ «УкрСиббанк», що на думку представника позивача свідчить, що право вимоги заборгованості за кредитним договором і після укладення договору факторингу залишилося у ПАТ «УкрСиббанк», не заслуговують на увагу, оскільки не мають правового значення для вирішення вимог про визнання договору факторингу недійсним з підстав невідповідності такого договору закону.

Крім того, предметом перегляду в суді апеляційної інстанції, за наслідками якого апеляційним судом ухвалено рішення від 19 квітня 2012 року, було рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 26 жовтня 2011 року, яким позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволені та стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно суму заборгованості в розмірі 2026251 грн.99 коп. На момент його ухвалення право вимоги заборгованості належало ПАТ «УкрСиббанк».

Посилання в апеляційній скарзі на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-73цс13, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки фактичні обставини, які були предметом розгляду Верховного Суду України, та даної справи різними.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог про визнання недійсним договору, не дають підстав для висновку, що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» договір факторингу в частині передачі права вимоги до ОСОБА_6, не відповідає вимогам закону, а отже відсутні підстави для визнання його недійсним та для застосування наслідків недійсного правочину.

Висновки суду підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну оцінку відповідно до норм ЦПК України та є такими, що відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6, - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 30 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: