У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного банку «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 29 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 21 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого він є, та ОСОБА_3 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого останній отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 148 700 грн зі сплатою 16,5 % річних за користування ним та кінцевим терміном повернення - 20 березня 2018 року. Цього ж дня на забезпечення виконання позичальником кредитних зобов'язань між банком та ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір, згідно умов якого іпотекодавець передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконання умов кредитного договору заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 серпня 2010 року солідарно стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь банку кредитну заборгованість у розмірі 182 279 грн 83 коп., яке не виконано. У липні 2011 року згідно з листа Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про зупинення виконавчого провадження банку стало відомо про відкриття спадщини ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є спадкоємцями померлого іпотекодавця, прийняли спадщину та борг не повернули, ПАТ «Державний ощадний банк України» просило суд звернути стягнення на спадкове майно, що перебуває в іпотеці, для погашення кредитної заборгованості.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 серпня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 29 вересня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Державний ощадний банк України» за договором відновлювальної кредитної лінії від 21 березня 2008 року, що станом на 15 травня 2015 року становить 188 856 грн 33 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору, укладеного 21 березня 2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_6, а саме квартиру АДРЕСА_1 шляхом її продажу на прилюдних торгах за початковою ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності-незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову про звернення стягнення на спадкове майно - предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ «Державний ощадний банк України» не пред'явило до відповідачів як до спадкоємців померлого іпотекодавця, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6, вимог про погашення кредитної заборгованості у строки, встановленні ст. 1281 ЦК України, які є присічними.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду та задовольняючи позов, виходив із того, що банк, дізнавшись у липні 2011 року про відкриття спадщини, направив 19 грудня 2011 року до Першої Чернігівської державної нотаріальної контори лист-претензію, в якому зазначав про наявність перед ним кредитних та іпотечних зобов'язань ОСОБА_3 і ОСОБА_6 та просив повідомити спадкоємців про грошові вимоги до них, а, отже, кредитор шестимісячний строк пред'явлення вимог не пропустив.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 21 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_3 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого останній отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 148 700 грн зі сплато 16,5 % річних за користування ним та кінцевим терміном повернення - 20 березня 2018 року. Цього ж дня на забезпечення виконання позичальником своїх кредитних зобов'язань між банком та ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір, згідно умов якого іпотекодавець передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконання умов кредитного договору заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 серпня 2010 року солідарно стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» кредитну заборгованість у розмірі 182 279 грн 83 коп., яке не виконано.

У липні 2011 року згідно з листа Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про зупинення виконавчого провадження банку стало відомо про відкриття спадщини ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Станом на 15 травня 2015 року розмір заборгованості за кредитним договором від 21 березня 2008 року за розрахунками банку становить 188 856 грн 33 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У чч. 1 і 3 ст. 33, ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У зв'язку з тим, що позичальник умови кредитного договору не виконав, допустив кредитну заборгованість, банк має право на звернення стягнення на предмет іпотеки, яке йому передав ОСОБА_6 Проте 15 березня 2011 року він помер.

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 15 березня 2011 року, визначений главою 87 ЦК України.

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли відповідачі у справі. Зазначені обставини сторонами не оспорюються (ч. 1 ст. 61 ЦПК України).

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм ст. ст. 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-33цс15 від 8 квітня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

У порушення наведених вище норм права та вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд не звернув уваги на те, що банку стало відомо про смерть спадкодавця у липні 2011 року, проте вимоги до спадкоємців надіслав лише 22 лютого 2013 року та 25 червня 2013 року (а. с. 18-20), тобто з пропуском передбаченого ст. 1281 ЦК України шестимісячного строку.

Посилання апеляційного суду на те, що повідомлення банку до нотаріуса та вимога до спадкоємців є ідентичними діями кредитора є передчасними, оскільки суд не дав правової оцінки тому чи відповідає це вимогам закону.

За таких обставин, коли не встановлені фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, судове рішення апеляційного не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, щов силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 29 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В.Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик