Номер провадження: 22-ц/785/5465/16
Головуючий у першій інстанції Журавель П. І.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кравця Ю.І.,

за участю секретарів: Фабіжевської Т.С., Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06 червня 2016 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розподіл спільної сумісної власності, з участю третьої особи ОСОБА_5,

встановила:

08.08.2013 року позивач ОСОБА_4 звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області із зазначеним позовом (т.1 а.с.3-7) та після неодноразових уточнень, а саме: 16.01.2014 року (т.1 а.с.101-106), 16.02.2015 року (т.2 а.с.96-105) та 26.05.2016 року (т.2 а.с.228-237) просила суд визнати за нею та відповідачем ОСОБА_6 право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (далі - спірний житловий будинок), меблі та побутову техніку, а також земельну ділянку, розташовану за вищевказаною адресою.

Свої позовні вимоги позивач обрунтовувала тим, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 4 вересня 1993 року по 21 січня 2013 року, від шлюбу мають двох дітей: дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, і сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

04.01.1996 року позивачка і відповідач склали договір дарування, за яким ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_6 будинок АДРЕСА_1 (т.1 а.с.13).

24.09.2001 року рішенням №66 виконавчого комітету Бурлачобалківської сільської ради ОСОБА_6 було надано дозвіл на будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.14 ).

19.02.2003 року на ім'я ОСОБА_6 було видано державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1, за яким він отримав 0,250 га землі на території Іллічівської міської ради, АДРЕСА_1 (т.1 а.с.15-18).

08.11.2011 року було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, власником якого записано відповідач ОСОБА_6 (т.1 а.с.19-24).

15.12.2016 року виконавчим комітетом Іллічівської міської ради було прийнято рішення №898 про видачу ОСОБА_6 свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок з господарчими будівлями та 26.12.2011 року ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок (т.1 а.с.25, 26-27).

Посилаючись на зазначені обставини, та на те, що шлюбні відносини між сторонами після розірвання припинились, кожний із них живе та веде господарство окремо, діти залишились проживати з позивачкою ОСОБА_4, остання просила виділити їй у власність та визнати за нею право власності на наступні об'єкти:

у житловому будинку (літ. «Г-2»):

частину вітальні «1-2», пл.20,8 кв.м - 137934 грн.;

коридор «1-3», пл. 2,8 кв.м.- 18568 грн.;

житлову «1-4», пл. 9,6 кв.м. - 63662 грн.;

санвузол «1-5», пл. 3,1 кв.м. - 20558 грн.;

котельню «1-6», пл. 3,3 кв.м.- 21884 грн.;

сходову клітку «1-7», пл. 6,2 кв.м. - 41115 грн.;

кухню «1-8», пл. 11,1 кв.м. - 73609 грн.;

підвал «І», пл. 14,6 кв.м. - 78086 грн.;

убиральню (літ. «В») - 4721 грн.;

літню кухню (літ. «Д») - 180342 грн.;

сарай (літ. «Е»)- 7902 грн.;

17/25 частин огорожі «№1», довж. 10,21 м з боку узбічного фасаду ділянки- 9694 грн.;

ворота «№1» - 5958 грн.;

огорожу «№4»- 10458 грн.;

огорожу «№5» - 2299 грн.;

огорожу «№б» - 11831 грн.;

огорожу «№7» - 15511 грн.;

89/100 огорожі «№8», довж 19,08 м. з боку будівлі сараю (літ. «Е») - 8892 грн.;

колодязь питний «№9» - 5319 грн.;

Всього виділити об'єктів на суму - 718 343 грн., із них:

приміщень зальною площею - 71,5 кв.м.;

житловою площею - 9,6 кв.м.

-1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Також позивач просила виділити їй наступне майно:

1.Вішалку дерев'яну.

2.Піаніно чорне.

3.Столик журнальний світлий.

4.Диван маленький, бежевий (шкір-зам).

5.Крісло бежеве (шкір-зам).

6.Диванчик синій, розкладний.

7.Телевізор чорний «Самсунг».

8.Телевізор сірий «LG».

9.Дзеркало з підсвічуванням.

10.Стінку кухонну бузкову.

11.Стіл дерев'яний розсувний.

12.Стілець дерев'яний (3 шт.).

13.Куточок кухонний м'який.

14.Плиту газову «Арістон».

15.Духовку електричну «Арістон».

16.Камера морозильна «Минск».

17.Котел газовий двоконтурний «Вайлент».

18.Гарнітур дитячий синій.

19.Шафу світлу кутову

20.Комод світлий.

21.Диван бежевий, великий, розкладний (тканина-обивка).

22.Диванчик маленький коричневий, розкладний.

23.Стілець на коліщатках синій.

24.Шафку білу (аптечну).

25.Комод темно-коричневий широкий.

26.Тумбочку темно-коричневу (2 шт.)

27.Дзеркало в коричневій рамі.

Позивач просила виділити відповідачу ОСОБА_6 у власність та визнати за ним право власності на наступні об'єкти:

у житловому будинку (літ. «Г-2»):

коридор «1-1», пл. 4,3 кв.м.- 28515 грн.;

частину вітальні «1-2», пл.8,8 кв.м - 58357 грн.;

сходову клітку «1-9», пл. 10,0 кв.м. - 66315 грн.;

житлову «1-10», пл. 21,7 кв.м. - 143903 грн.;

кабінет «1-11», пл. 4,4 кв.м. - 29179 грн.;

житлову «1-12», пл. 10.5 кв.м. - 69630 грн.;

санвузол «1-13», пл. 6,7 кв.м. - 44431 грн.;

житлову «1-14», пл. 11,2 кв.м. - 74272 грн.;

гараж літ. «3» - 144836 грн.;

8/25 огорожі «№1», довж. 4,72 м з боку будівлі гаражу літ.«3»- 4482 грн.;

хвіртку №3 - 2007 грн.;

11/100 огорожі №8, довжиною 2,4 м. з боку будівлі гаражу літ. «3» - 1119 грн.

Всього виділити об'єктів на суму - 667 046 грн.,

загальною площею: 77,6 кв.м.;

житловою площею: 47,8 кв.м.;

1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Також позивач просила виділити відповідачу наступне майно:

1.Вішалку металеву.

2.Диван великий, бежевий розкладний (шкір, зам).

3.Шафу світлу з висувними шафками внизу.

4.Музичний центр.

5.Табурет (3 шт.).

6.Витяжку кухонну.

7.Холодильник «Мінськ».

8.Пральну машину.

9.Дзеркало з підсвічуванням і дзеркальною поличкою.

10.Ліжко двоспальне коричневе.

11.Комод темно-коричневий вузький (2 шт.).

12.Стіл письмовий.

13.Стілець на коліщатках чорний.

14.Столик журнальний темно-коричневий.

15.Шафу-полку темно-коричневу.

16.Диван темний (ракушка).

17.Стіл темно-коричневий великий.

18.Світлу шафу.

19.Трюмо.

20.Диван розкладний.

21.Ліжко залізне.

22.Телевізор сірий.

Також після уточнення позовних вимог, в кінцевій редакції позивач просила окрім інших позовних вимог, присудити з неї на користь відповідача компенсацію у розмірі 25648,50 грн., стягнути з відповідача судові витрати.

В ході розгляду справи, позивач та її довірена особа частково підтримали позовні вимоги, відмовившись від вимог щодо поділу меблів та побутової техніки.

Відповідач та його представник частково визнали позовні вимоги та вважали, що розподіл будинку необхідно провести в тому варіанті, як просить позивач, але щоб та частина, яку просить позивач, перейшла відповідачеві.

Крім того, відповідач та його представник вважають, що земельна ділянка взагалі не підлягає поділу, так як спеціалісти не визначили порядок і варіанти розподілу земельної ділянки.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06.06.2016 року позов ОСОБА_4було задоволено (т.3, а.с.17-26).

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 ставить питання про скасування даного рішення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і ухвалення нового, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково та визнати за ним право спільної часткової власності на частину будинку, виділивши йому ту частину, яка перейшла позивачеві.

У задоволенні позовних вимог щодо розділу земельної ділянки та визнання за кожним із сторін права власності по 1/2 її частки, апелянт просив відмовити, з посиланням на те, що земельна ділянка належить йому особисто і не є спільною сумісною власністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Вищевикладені обставини щодо перебування сторін у шлюбі, щодо того, що після розірвання шлюбу їх діти залишились проживати з матір'ю - позивачем ОСОБА_4, а також щодо набуття права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, спірну земельну ділянку, на якій він розміщений, меблів і побутової техніки, про що мова йшла вище, підтверджуються наявними у справі доказами та визнані сторонами, у тому числі відповідачем ОСОБА_6 в своїх письмових запереченнях на позовну заяву (т.2, а.с.43-45), а тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України вважаються встановленими і не підлягають доказуванню.

Сторони також визнали законність рішення щодо розподілу між ними меблів та побутової техніки, що підтверджено ними в суді апеляційної інстанції.

Спірним в даному випадку є те, що апелянт ОСОБА_6 не погоджується з варіантом розподілу між ними житлового будинку, який застосований оскаржуваним судовим рішенням, з посиланням на те, що суд зобов'язаний виділити йому у власність частину житлового будинку, яка виділена позивачці, тобто приміщення першого поверху і літньої кухні.

Крім того, апелянт заперечує проти того, що суд визнав за позивачкою ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, на якій розташований спірний житловий будинок, посилаючись на те, що спірна земельна ділянка була подарована йому особисто, а тому не може вважатись спільною сумісною власністю подружжя і не може бути розділена.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, за клопотанням позивача і відповідача судом була призначена і проведена судова земельно-технічна експертиза (т.2 а.с.141-171), згідно висновку якої експертом наданий варіант (1 варіант) поділу спірного житлового будинку, який був взятий за основу оскаржуваного судового рішення, та який фактично сторонами не оскаржується.

Однак, кожна із сторін бажає виділення їй у власність частину житлового будинку, яка складає його перший поверх та літню кухню.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що саме позивачці та членам її сім'ї слід виділити перший поверх і літню кухню, з чим повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, суд врахував те, що батько позивачки - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 01.02.2008 року зареєстрований і мешкає у спірному житловому будинку, є інвалідом першої групи з виразним порушенням функцій ходьби і самообслуговування та переміщується на інвалідній колясці (т.2 а.с.187-190). Крім того, судом прийнято до уваги, що разом з позивачкою проживають їх спільні з відповідачем діти.

В свою чергу, з відповідачем проживає його мати, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка є інвалідом другої групи, самостійно переміщується без інвалідної коляски і може підніматись на другий поверх (т.2, а.с.46-47).

Саме виходячи із цих обставин, суд виділив у власність позивачці частину спірного житлового будинку, якою є перший поверх та літня кухня.

При цьому судом враховано, що реальна частка житлового будинку, яка виділяється у власність позивачу, складає 13/25 (718 343 грн. із 1 385 389 грн.), що більше від ідеально належної частки на 1/50 частку.

Вхід ззовні у дану частину житлового будинку здійснюється через існуючий вхід з боку тильного фасаду житлового будинку у сходову клітку «1-7» .

Варіант передбачає можливість переобладнання приміщення вітальні «1-2» в житлову кімнату.

Сума грошової компенсації, яка має бути виплачена відповідачу від позивача за відступлення від ідеальної частки у володінні житловим будинком з господарчими будівлям та спорудами, складає 25 648,50 грн., яку позивач бажає виплатити відповідачу, та у зв'язку з чим внесла ці кошти на депозитний рахунок суду.

Реальна частка житлового будинку, яка виділяється у власність відповідачу, складає 12/25 (667 046 грн. із 1 385 389 грн.), що менше ідеально належної частки на 1/50 частку.

Вхід ззовні у дану частину житлового будинку здійснюється через існуючий вхід з боку головного фасаду житлового будинку у коридор «1-1».

Варіант передбачає можливість переобладнання житлової кімнати «1-14» у кухню.

В свою чергу, відповідач та апелянт ОСОБА_6 не надав суду доказів того, що він має переважне право на виділення йому першого поверху житлового будинку та літньої кухні, при цьому не вніс на депозитний рахунок суду різниці в розмірі ідеальних часток, які мають бути виділені кожній із сторін, в сумі 25 648,50 грн.

Посилання апелянта на те, що його мати не може користуватись другим поверхом спірного житлового будинку, оскільки проживала в літній кухні, а також те, що на даний час з ним проживає нова дружина, не можуть слугувати підставою для виділення йому у власність першого поверху спірного житлового будинку, оскільки, як було зазначено вище, з позивачкою проживає батько - інвалід першої групи, який має вади руху і не може переміщатись без інвалідної коляски. Крім того, з позивачкою проживають діти сторін, один із яких на даний час є неповнолітнім. Старша донька на даний час також уклала шлюб і проживає зі своїм чоловіком.

Як зазначила позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, на даний час ні позивачка, ні її батько, ні діти не можуть користуватись спірним житловим будинком, так як їм у цьому перешкоджає відповідач ОСОБА_6, який проживає в будинку зі своєю новою дружиною.

Апелянт ОСОБА_6 заперечував проти того, що він перешкоджає позивачці та членам її сім'ї користуватись спірним житловим будинком.

Проте, суд апеляційної інстанції не досліджував зазначених обставин, оскілки вони не є предметом судового розгляду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який вказав, що у відповідності до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором.

Суд при вирішенні спору може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витратив його на шкоду інтересам сім'ї. А також за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатні для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку, лікування.

Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної кісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розподіл житлового будинку, згідно якого позивачці у власність виділений його перший поверх та літня кухня, є правильним і справедливим, а заперечення апелянта з цього приводу є безпідставними і недостатньо обгрунтованими.

Що стосується розподілу земельної ділянки, то колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності з роз'ясненнями, викладеними у п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді вільних справ», відповідно до положень статей 81, 116 ЗК зокрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про те, що в даному випадку позивачці слід виділити у власність 1/2 частку земельної ділянки, на якій розташований спірний житловий будинок, враховуючи, що спірна земельна ділянка була приватизована відповідачем та виходячи із рівності часток подружжя при розділі спірного житлового будинку.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про рівний розподіл земельної ділянки є законною, обгрунтованою і справедливою, а тому підлягає задоволенню.

Доводи апелянта про те, що вказана земельна ділянка була йому подарована особисто, є безпідставними, оскільки матеріли справи не містять доказів цих доводів.

Як було зазначено вище, відповідачу ОСОБА_6 04.01.1996 року був подарований лише житловий будинок за адресою, де на даний час сторонами збудований спірний житловий будинок, та який визнаний судом спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_9.

Більше того, матеріали справи свідчать про те, що вказана земельна ділянка була приватизована відповідачем ОСОБА_6 в період шлюбу з ОСОБА_4, про що свідчить Державний акт на право власності на землю (т.1 а.с.15-17), а в подальшому подружжя ОСОБА_9, які є сторонами у справі, побудували новий житловий будинок, який був розташований на цій земельній ділянці, право спільної власності на який сторонами не заперечується.

Також безпідставними є доводи апелянта про те, що судова будівельно-технічна експертиза та судова земельно-технічна експертиза не вирішувала питання щодо розподілу земельної ділянки, а тому її поділ є неможливим, що не було враховано судом при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що суд не вирішував питання про виділення в натурі кожній із сторін по 1/2 частини земельної ділянки, із зазначенням її меж, а лише припинив право спільної власності подружжя на вказану земельну ділянку і визнав за кожним із сторін право власності на 1/2 частину цієї земельної ділянки.

Суд першої інстанції також правильно зазначив, що оскільки у відповідності зі ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, то судовий збір у сумі 3600 грн., які нею сплачені до суду (т.1 а.с.2), підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Суд також правомірно стягнув з позивачки на користь відповідача суму компенсації у розмірі 25 648,50 грн., як того вимагає ст.365 ЦК України, та припинив її право власності на частку у спільному майні.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Ю.І. Кравець