У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Гулько Б.І., розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодіпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 1 листопада 2005 року між закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 2 тис. грн зі сплатою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за ним та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобов'язання за вказаним договором банк виконав у повному обсязі, однак відповідач порушив його умови, допустив заборгованість, яка станом на 31 грудня 2015 року становить 20 313 грн 20 коп., яку банк просив стягнути на свою користь.

Рішенням Амур-Нижньодіпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий судовий розгляд.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що банк пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, про застосування якого заявила відповідачка, оскільки звернувся із позовом у березні 2016 року про стягнення кредиту, наданого відповідачці 1 листопада 2005 на платіжну картку, строк дії якої закінчився у листопаді 2006 році, а автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання (постанова Верховного Суду України № 6-127цс14 від 22 жовтня 2014 року) і до пред'явлення позову переривання перебігу позовної давності не було.

Зазначена правова позиція викладена в постановіВерховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Згідно із положеннями п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодіпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ Б.І. Гулько