Справа № 454/1352/16 Головуючий у 1 інстанції: Струс-Духнич Т.В.
Провадження № 22-ц/783/4923/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Левика Я.А., Цяцяка Р.П.,

при секретарі: Цапові П.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 17 травня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 17 травня 2016 року заяву про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на автомобіль марки Mersedes-Benz Sprinter 361CDI 2002 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (WDB9036631R368802).

Ухвалу суду оскаржила відповідач - ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі, апелянт зазначає, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що позивач подав суду заяву про забезпечення позову, яка не відповідає вимогам ст.151 ЦПК України. Вважає, що судом першої інстанції не було зазначено жодних обставин, що підтверджувалися б належними та допустимими доказами, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Просить ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 17 травня 2016 року про забезпечення позову скасувати.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, а тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності та без фіксації судового засідання технічними засобами згідно ч.2 ст.197 ЦПК України. На думку колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення такої з наступних підстав.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову, яке допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Перелік видів забезпечення позову передбачених ст. 152 ЦПК України не є вичерпний тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Матеріалами справи та судом встановлено, що в травні 2016р. ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2, з участю третіх осіб ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Червноград, Сокальського та Радехівського районів при ГУ МВСУ у Львівській області та Приватного підприємства "Узон" про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним.

17 травня 2016 року ОСОБА_3 подано заяву про забезпечення позову, у якій остання просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль марки Mersedes-Benz Sprinter 361CDI 2002 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (WDB9036631R368802).

Постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову у спосіб накладення арешту на автомобіль, суд врахував, що невжиття заходів забезпечення позову у такий спосіб може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, задовольняючи заяву про забезпечення позову районний суд виходив з того, що між сторонами виник спір з приводу автомобіля, який може бути відчужений відповідачем, що зможе утруднення виконання можливого рішення.

Позовна заява містить достатньо мотивів, за яких на стадії провадження у справі до судового розгляду суд мав підстави для висновку про наявність між сторонами спору, а тому доводи апеляційної скарги про недостатню оцінку доказів наданих позивачем щодо їх належності та достатності при вирішенні питання його забезпечення, не узгоджується з вимогами ЦПК України.

Постановлення ухвали про забезпечення позову судом без повідомлення сторін, відповідає вимогам ч. 1 ст. 153 ЦПК України, за змістом якої заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відтак, колегія суддів приходить висновку, що оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам ст.ст. 151 153 ЦПК України та розясненням, викладеним у постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

На основі викладеного колегія суддів приходить висновку, що оскаржувана ухвала постановлена судом з дотриманням вимог норм процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відтак, апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.2 ст.307, п.4 ч.1 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 17 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Я.А. Левик

ОСОБА_5