ухвала

іменем україни

26 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Червинської М.Є., Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення депозитного банківського вкладу, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Луцького міськрайонного суду від 11 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 30 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 23 жовтня 2012 року між нею та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») укладений договір банківського вкладу (депозиту) №SAMDN 3174 та № SAMDN 4301 «Стандарт» на 12 місяців шляхом оформлення заявки в одному із відділень банку в Автономній Республіці Крим, за умовами якого вона внесла на депозитний рахунок по першому договору - 500,00 доларів США, по другому - 3 516,00 доларів США з 23 жовтня 2012 року по 23 жовтня 2013 року, з процентною ставкою 8,5 % річних.

17 квітня 2015 року вона звернулася до відповідача з вимогою повернути депозитні вклади, на яку вона отримала SMS повідомлення. Із отриманого на телефон SMS повідомлення вона не отримала прямої відмови банку повертати вклади, банк лише послався на політичні події в країні, банківське регулювання в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, припинення діяльності банку в Криму та вирішення питання виплат вкладів в міжнародних судах.

Посилаючись на викладене та незаконність відмови у видачі депозитних вкладів, позивач просила суд стягнути з відповідача суму залишку вкладів у розмірі 86 737,57 грн, відсотки згідно з умовами договорів у розмірі 21 781,80 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 30 березня 2016 року, позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 суму залишку вкладів у розмірі 104 175,04 грн., 26 160,75 грн - проценти за договором банківського вкладу.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 1 303,35 грн.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Луцького міскрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 30 березня 2016 року,, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХII«Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення представника банку, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем надано всі наявні у неї документи, які підтверджують укладення з відповідачем договорів банківських вкладів, а банком не спростовано факту наявності депозитних зобов'язань між ним та позивачем, факту наявності платіжних банківських документів про внесення вкладів позивачем на 500 доларів США та 3 516 доларів США.

Як установлено судами попередніх інстанцій, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 23 жовтня 2012 року укладено договори банківського вкладу (депозиту) № SAMDN 3174 «Стандарт» та № SAMDN 4301 «Стандарт» у м. Ялта Автономної Республіки Крим.

Згідно платіжних доручень № та № від 23 жовтня 2012 року позивачем було перераховано 500 доларів США та 3 516 доларів США (а.с.8-9). Позивач, під час розгляду справи, надала суду оригінали квитанцій на підтвердження внесення зазначених коштів, копії яких були засвідченні суддею.

У квітні 2015 році позивач звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» про виплату грошових коштів за депозитними вкладами, проте листом від 26 квітня 2015 року відповідачем було відмовлено з посиланням на політичні події в країні, складнощі, які виникли з обслуговуванням депозитів і рахунків відкритих в кримських відділеннях ПАТ КБ «ПриватБанк», окупація території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя носились у відділенні банку на території АР Крим, яка на даний час окупована, а тому кошти по депозитних договорах, укладених в Автономній Республіці Крим, повертатися не будуть.

Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до п. 2.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення № 516 передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів.

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.

Пунктом 3.3 глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ/заява про повернення коштів тощо) /далі - вимога/ банк зобов'язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком.

Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

ПАТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, а також вимог ч. 2 ст. 27, ст. ст. 58, 59, 64 ЦПК України не надало суду доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та відповідачем не укладались зазначені договори банківського вкладу, не відкривалися рахунки за цими договорами, не надходили грошові кошти до банку, доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням тощо.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованого висновку, про те, що оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно з чинним законодавством, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків за укладеними і дійсними договорами.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Луцького міського суду від 11 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 30 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур О.В. Попович