Провадження № 2/537/56/2016
Справа № 537/4215/15-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.01.2016 р. Крюківський районний суд м. Кременчука, Полтавської області, в складі:

головуючого судді Демиденка І.О.

при секретарі Уткіні О.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю та визначення порядку користування квартирою,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким зобов»язати відповідача - ОСОБА_4 усунути перешкоди в здійсненні ним права користування квартирою № 18 в будинку № 80 по вул. Набережній лейтенанта Дніпрова в м. Кременчуці шляхом передачі відповідачкою йому дублікату ключа від вхідних дверей; визначити порядок користування квартирою, за яким виділити йому в користування кімнату площею 11,9 кв.м., відповідачці виділити в користування кімнату площею 17,3 кв.м та балкон 1,0 кв.м. ; коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату залишити в загальному користуванні та стягнути з відповідачки на його користь витрати понесені зі сплати судового збору в сумі 487 грн. 20 коп. та витрати, понесені ним на оплату правової допомоги в розмірі 500 грн.

На обґрунтування позову зазначив, що з 13.09.1982 року по 07.05.2003 року вони з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі вони мають двох повнолітніх дітей , які постійно проживають за межами України. В 1994 році вони отримали та приватизували квартиру АДРЕСА_1. В подальшому квартира була продана і на отримані кошти була придбана квартира АДРЕСА_2 Дніпрова в м. Кременчуці. Право власності на дану квартиру було оформлено на нього . В подальшому в квартирі був зареєстрований їх син ОСОБА_5 Оскільки на час обміну квартири він з відповідачкою фактично припинив шлюбні стосунки , то став проживати окремо в квартирі АДРЕСА_3,яка належала його батькові і, яку він у 2007 році отримав в порядку спадкування. В подальшому в даній квартирі була зареєстрована донька ОСОБА_6 Від початку обміну квартири і до 2009-2010 років він мав вільний доступ до квартири АДРЕСА_4 Дніпрова в м. Кременчуці. Після від»їзду дітей за кордон відповідачка почала чинити йому перешкоди у користуванні квартирою , змінила замок на вхідних дверях, не сплачувала комунальні послуги . Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29.04.2013 року квартира АДРЕСА_5 Дніпрова в м. Кременчуці визнана їх з відповідачкою спільним майном. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 16.02.2015 року за ним та відповідачкою було визнано право власності на спірну квартиру в рівних частках по ? за кожною стороною. Зазначив, що в січні та травні 2015 року він звертався до відповідачки з письмовими пропозиціями про усунення перешкод у користуванні квартирою та погашення нею комунальних боргів. Однак, дані пропозиції залишилися без належного реагування. Вказав, що спірна квартира складається з двох ізольованих кімнат площею 11,9 кв.м. та 17,3 кв.м. Зазначив,що він як власник ? частини кватири має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користуванням та розпорядження своїм майном . З урахуванням вищевикладеного, просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові, надавши суду пояснення аналогічні викладеним.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що ОСОБА_4 прописана та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 Дніпрова в м. Кременчуці . Крім неї в квартирі прописаний їх спільний з позивачем син ОСОБА_5 Оскільки вони з сином різної статі, то не можуть разом мешкати в одній кімнаті. Натомість позивач забезпечений іншим житлом і його варіант порядку користування квартирою надає йому перевагу перед відповідачкою - ОСОБА_4 Окрім того, зазначив, що позивач зловживає спиртним напоями , створив нову сім»ю, через що проживання в одній квартирі сторін по справі є неможливим. В разі поділу квартири син сторін залишиться без місця проживання , так як він з батьком відносини не підтримує. Позивач не має наміру особисто використовувати квартиру, а збирається її здати в найм, про що неодноразово повідомляв ОСОБА_4, а тому немає ніякої необхідності встановлювати порядок користування квартирою. Також, звернув увагу на те, що позивач відмовляється сплачувати комунальні послуги і зовсім не несе витрат на утримання квартири. З урахуванням вищевикладеного, просить відмовити позивачу в задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи був повідомлений.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Встановлено, що сторони по справі з 13.09.1982 року по 07.05.2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

В період шлюбу ОСОБА_3 обміняв квартиру 3 по вул. Набережна лейтенанта Дніпрова 46 в м. Кременчуці на квартиру 18 по вул. Набережна лейтенанта Дніпрова в м. Кременчуці, що підтверджується договором міни квартири від 01.06.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 р. № 5074.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.02.2015 року визнано, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в спільній сумісній власності в квартирі 18 по вул. Набережна лейтенанта Дніпрова в м. Кременчуці кожному належить по ? частці.( а.с.16). Рішення суду набрало законної сили 10.03.2015 року.

Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності , здійснюється за згодою всіх співвласників.

За приписами ст. 379 та ч.1 ст. 383 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інші приміщення, призначені для постійного проживання в них. Власник житлового будинку квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Як вбачається з технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_4 Дніпрова в м. Кременчуці, виготовленого КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 05.05.1996 року вказана квартира є двокімнатною та в цілому складається з кімнати площею 11,9 кв.м, кімнати площею 17,3 кв.м. , кухні площею 9,1 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м.,ванної кімнати площею 2,7 кв.м., балкону площею 1,0 кв.м. Загальна площа квартири становить 52,2 кв.м, житлова площа 29,2 кв.м.

Порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у квартирі.

Згідно ст. 379 ЦК України житлом для фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Квартирою є ізольоване приміщення в житловому будинку, призначене та придатне для постійного в ньому проживання ( ч.1 ст. 382 ЦК України).

Пленум Верховного суду України в п. 14 постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз»яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартирі. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про заявлено позов.

Як вбачається з матеріалів справи , кімнату, яку просить виділити позивач у своє користування, має окремий вхід , не є суміжною з іншою кімнатою та є меншою за площею ніж кімната, яку він просить виділити у користування відповідачці.

Таким чином, з урахуванням загальної житлової площі вказаної квартири, розміру кожної жилої кімнати, вказаних правових норм, наявні підставі для задоволення позовних вимог в частині визначення порядку користування спірною квартирою, при якому суд вважає за можливе виділити позивачу в його користування жилу кімнату площею 11,9 кв.м., відповідачці жилу кімнату площею 17,3 кв.м., а коридор, кухню, вбиральню та ванну кімнату залишити в загальному користуванні.

Що стосується позовних вимог стосовно усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні власністю позивача ? частиною спірної квартири, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб»єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинені нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

В силу ст. 383 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб»єктів права власності .

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,№ 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту прав власності, передбачені нормами статей 16,386,391 ЦК України.

Права власності житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб та право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Судом встановлено, що відповідач замінила замок на вхідних дверях спірної квартири, та тим самим створила перешкоди позивачу у користуванні квартирою.

Відповідно до ч.1,2 ст. 317 та ч.3 ст. 319 ЦК України власникам належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Оскільки за встановленими по справі обставинами встановлено, що відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні належною йому на праві спільної сумісної власності часткою в спірній квартирі та він позбавленний на даний час користуватися нею, в добровільному порядку не має можливості усунути перешкоди в користуванні власністю , вимоги позивача в частині зобов»язання відповідача усунути перешкоди в здійснені позивачем права користування спірною квартирою шляхом передачі дублікату ключа від вхідних дверей квартири підлягають задоволенню.

Суд критично відноситься до заперечень відповідача щодо неможливості задоволення позову в зв»язку з проживанням в спірній квартирі їх з позивачем повнолітнього сина, як особи різною з нею статі, оскільки вирішення спору ніяким чином не позбавляє права на користування житловим приміщенням сина сторін. Також при розгляді даної справи не вирішується питання з ким з батьків та в якій кімнаті буде проживати син.

Відтак посилання на порушення законодавства щодо несумісності проживання різних осіб різної статі в одному житловому приміщенні є неаргументованим.

Натомість, вчинення перешкод позивачу відповідачкою у користуванні їх з позивачем спільною сумісною власністю спірною квартирою є прямим порушенням права позивача на користування належною часткою його майна.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 500 грн. витрат на правову допомогу суд приходить до наступних висновків.

Питання компенсації витрат на правову допомогу врегульовано ст. 84 ЦПК України.

В частині 1 статті 84 ЦПК України зазначено, що витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Частиною 1 статті 38 ЦПК України передбачено , що сторона, третя особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Згідно ч. 1 ст.40 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва у суді .

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 займається адвокатською діяльністю згідно свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 316 від 07.03.2000 року, виданого радою адвокатів Полтавської області.

У відповідності до ст. 59 Конституції України кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

З матеріалів справи вбачається , що 15.09.2015 року між адвокатом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 була укладена угода № 060253 ( а.с.26).

Згідно умов даної угоди адвокат ОСОБА_1 зобов»язувався надавати правову допомогу зі складання та подання до суду позовної заяви, представництво інтересів позивача в суді.

Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов»язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» витрати, пов»язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» розмірі мінімальної заробітної плати з 01.09.2015 року становить 1378 грн.

Тобто, граничний розмір компенсації витрат за 1 годину роботи становить 551 грн. 20 коп. ( 1378 грн. х 40 % : 100 %).

За позовними вимогами , позивач просить стягнути з відповідача на його користь 500 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів .

З огляду на вищевикладене , суд вважає за доцільне розглядати позовні вимоги в межах, що заявлені позивачем.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп., сплачений при подачі позову до суду.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,79,84,88,212,213,214,215 ЦПК України, суд, Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Зобов»язати ОСОБА_4 усунути перешкоди в здійсненні ОСОБА_3 права користування квартирою № 18 в будинку № 80 по вул. Набережній лейтенанта Дніпрова в м. Кременчуці шляхом передачі ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_8 дублікату ключа від вхідних дверей квартири.

Визначити порядок користування приміщеннями квартири АДРЕСА_6 Дніпрова в м. Кременчуці :

-виділити ОСОБА_3 в користування кімнату площею 11,9 кв.м.;

-виділити ОСОБА_4 в користування кімнату площею 17,3 кв.м. та балкон площею 1,0 кв.м;

-коридор , кухню, вбиральню, ванну кімнату залишити в загальному користуванні .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 487 грн. 20 коп. сплаченого судового збору при подачі позову до суду та 500 грн. витрат понесених на оплату правової допомоги.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.О.ДЕМИДЕНКО

Повний текст рішення виготовлений 29.01.2016 року