Справа № 274/4740/16-ц Провадження № 2/0274/1832/16
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.16 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі - Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,

розглянувши цивільну справу за позовомОСОБА_1
доОСОБА_2
провизнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 р. ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом, у якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 проти позову заперечила, посилаючись на те, що зареєструвала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 на прохання ОСОБА_1, при цьому знялась з місця проживання у гуртожитку, а на даний час їй нема де зареєструвати місце свого проживання, ОСОБА_1 не відшкодував їй вартості набутого за час шлюбу з ним майна.

Судом з'ясовано, що ОСОБА_1 є власником житла за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування від 19.02.2002 р. квартири та дублікатом цього ж договору, а також реєстраційним посвідченням від 11.06.2002 р. Державного комунального підприємства "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" (а. с. 5, 6, зворотній бік а. с. 7).

Адреса зазначеного житла з 11.12.2012 р. є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2, що підтверджується відомостями від 22.09.2016 р. адресно-довідкового підрозділу територіального органу Державної міграційної служби України (а. с. 14).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пояснили (фактично -визнали), що на момент реєстрації місця проживання останньої за адресою: АДРЕСА_1, вони перебували у зареєстрованому шлюбі, а відтак ОСОБА_2 була зареєстрована у зв'язку з тим, що була членом сім'ї (дружина) ОСОБА_1.

Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України та встановлені вище обставини, Суд вважає, що право ОСОБА_2 на користуванням житлом за адресою: АДРЕСА_1 (сервітут), виникло на підставі закону як у члена сім'ї власника цього житла.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, про що 13.05.2014 р. складено відповідний актовий запис № 33, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 від 13.05.2014 р. (а. с. 8).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пояснили (фактично -визнали), що сімейні стосунки між ними припинились ще до розірвання шлюбу, після розірвання шлюбу вони будь-яких стосунків не підтримують.

Таким чином ОСОБА_2 перестала бути членом сім'ї власника житла за адресою: АДРЕСА_1, - ОСОБА_1.

Пунктом 4 частини першої статті 406 Цивільного кодексу України визначено, що сервітут припиняється у разі: припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Оскільки ОСОБА_2 перестала бути членом сім'ї власника житла за адресою: АДРЕСА_1, - ОСОБА_1, то припинилась обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту (права користуванням житлом), а відтак цей сервітут припинився, тобто ОСОБА_2 втратила право користування цим житлом.

Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

З наведених раніше положень статей 401 і 405 Цивільного кодексу України та положення статті 150 Житлового кодексу Української РСР випливає, що особи, які не є членами сім'ї власника житла (будинку, квартири), мають право на користування цим житлом лише за умови наявності відповідного договору з власником цього житла (будинку, квартири).

Доказів укладення такого договору матеріали справи не містять, а зі змісту позовної зави, пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 випливає, що такій договір між ними не укладався.

Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Обставини, на які посилається ОСОБА_2 у якості заперечень проти позову, не спростовують викладених вище висновків Суду та не мають значення для справи, у разі існування між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спору щодо майна, набутого під час шлюбу, він може бути вирішений у судовому порядку шляхом пред'явлення відповідного позову.

Згідно з частиною першою статті 79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною першою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тобто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 551,20 грн. (сплачений судовій збір, а. с. 2).

Керуючись статтями 1 - 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 - 61, 64, 79, 88, 208, 209, 212 - 215 Цивільного процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат грошові кошти у розмірі 551,20 грн.

Роз'яснити, що:

- рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано;

- у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом;

- апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення;

- особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Корбут