Справа № 361/6858/15-ц
Провадження № 2/361/267/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Пухної О.М.,

при секретарях - Якименко А.В., Харченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Броварський завод комунального устаткування», ОСОБА_2 про усунення перешкод і вселення та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Товариства з додатковою відповідальністю «Броварський завод комунального устаткування» про встановлення фактів та визнання ордеру недійсним

встановив:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариство з додатковою відповідальністю «Броварський завод комунального устаткування» та ОСОБА_2 про усунення перешкод і вселення .

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 29.05.2012 року їй було видано ордер № 188 на вселення в кімнату гуртожитку, який знаходиться на балансі Товариства з додатковою відповідальністю „Броварський завод комунального устаткування" і розташований за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений ордер виданий на підставі рішення профкому заводу № 80 від 29.05.2012 року та підписаний директором заводу ОСОБА_3 і засвідчений печаткою заводу. На підставі даного ордеру позивачем подано заяву про реєстрацію місця проживання до Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області, яка також була погоджена керівником заводу ОСОБА_3 31.05.2012 року позивача було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1. Комендант гуртожитку ОСОБА_4 вказала позивачу кімнату №8 та надала ключ від неї, а також весь необхідний інвентар. Позивач протягом року в ній безперешкодно проживала та сплачувала за неї. Проте, 10.06.2013 року, дізнавшись про те, що зазначений гуртожиток в 2013 році буде передано у комунальну власність територіальної громади м. Бровари, ОСОБА_4 вказала позивачу ОСОБА_1 про те, що вона повинна негайно виселитись з гуртожитку так як цю кімнату вона хоче приватизувати на свою дочку ОСОБА_2, але ОСОБА_1 відмовилась, посилаючись на те, що вона проживає в гуртожитку на законних підставах. У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом про виселення ОСОБА_1 з гуртожитку, аналогічний позов було подано і ТОВ «Броварський завод комунального устаткування" які 25.11.2013 року залишено без розгляду за заявами самих позивачів.

У листопаді 2013 року ТДВ „Броварський завод комунального устаткування" знову звернулось до суду з позовом про визнання ордера № 188 від 29.05.2012 року, виданого на ім'я позивача, недійсним та виселення її з вказаного в ордері житлового приміщення. 09.09.2014 року рішенням Апеляційного суду Київської області у задоволенні зазначеного вище позову було відмовлено.

Незважаючи на це 22.09.2014 року ОСОБА_4, яка є комендатном гургожитку та працівником ТДВ „Броварський завод комунального устаткування" разом з ОСОБА_5 зламали двері в кімнаті АДРЕСА_1 в якій проживала позивач ОСОБА_1 та почали її виганяти з кімнати та виносити її речі. У зв'язку з цими подіями позивач зверталася до міліції. В подальшому по даному факту було відкрито кримінальне провадження за ст. 162 КК України. Позивач вважає, що вона має законне право користуватись житловим приміщеням - кімнатою АДРЕСА_1, але не має можливості через оскількивідповідачі незаконно виселили її із займаного приміщення та чинять перешкоди у користуванні таким.

У судовому засіданні за клопотанням представника відповідача ОСОБА_6 було об'єднано в одне провадження та прийнято до спільного розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ТДВ «Броварський завод комунального устаткування» та ОСОБА_1 про встановлення фактів та визнання ордера недійсним. Вимоги були мотивовані тим, що їй, ОСОБА_2, відповідно до ордера №117 від 29 жовтня 2008 року на кімнату в сімейному гуртожитку або будинку готельного типу було дозволено зайняти кімнату № 8, площею 17,3 кв.м. в будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_1 було видано ордер №188 від 29.05.2012 р. на ліжкомісце у гуртожитку по АДРЕСА_1, яка оманним шляхом вселилася у кімнату АДРЕСА_1 та оманним шляхом зареєструвалася в зазначеному гуртожитку мотивуючи це тим, що їй необхідно це для роботи (реєстрація без зазначення кімнати, тобто ліжко-місце). Відповідач ОСОБА_1 не працювала та не працює на ТДВ «Броварський завод комунального устаткування", який є балансоутримувачем зазначеного гуртожитку. Рішення про видачу ордера на заселення будь-якої кімнати в гуртожитку на ім'я ОСОБА_1 ні адміністрацією ТДВ «БЗКУ», ні профспілковим комітетом підприємства не приймалось, тому ОСОБА_1 не мала законних підстав для заселення та права на проживання в даному гуртожитку. Кімнату в гуртожитку вона зайняла самоправно оманним шляхом, тому підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. Посилаючись на викладене просила задовольнити її позовні вимоги.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Проти позовних вимог ОСОБА_2 заперечували та просили їх відхилити.

ОСОБА_2 та її пердставник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення вимог ОСОБА_1 та просили їх відхилити й задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі.

Представник ТДВ «Броварський завод комунального устаткування» Лемпіцький В.А. заперечував проти позовних вимог ОСОБА_1 та визнав позовні вимоги ОСОБА_2

Заслухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням № 282 виконкому Броварської міської ради народних депутатів трудящих від 26 серпня 1966 року «Про ввід в експлуатацію гуртожитку Облвиконкому для заводу нестандартного комунального обладнання на 100 чоловік по вул. Оболонській в м. Бровари» заводу нестандартного комунального обладнання надано право на використання першого поверху гуртожитку, який нараховує 17 кімнат, житловою площею 286,1 кв.м., під гуртожиток холостяків, другий поверх - в кількості 17 кімнат, житловою площею 286,1 кв.м. - під гуртожиток гостинного типу для малосімейних, що підтверджується архівним витягом № 05-07/26, виданим 25 травня 2010 року архівним відділом Броварської міської ради Київської області.

Даний гуртожиток перебуває на балансі ТДВ «Броварський завод комунального устаткування».

Також з матеріалів справи вбачається, що 29 жовтня 2008 року ТДВ «Броварський завод комунального устаткування» на підставі рішення профкому заводу №64 від 29.10.2005 року на ім'я ОСОБА_2 було видано ордер на заняття кімнати №8 площею 17,3 кв.м. у будинку АДРЕСА_2(а.с.52).

29 травня 2012 року ТДВ «Броварський завод комунального устаткування» на підставі рішення профкому №80 від 29.05.2012 року було видано ордер на ім'я ОСОБА_1 на ліжкомісце у гуртожитку по АДРЕСА_1 (аюсю6).

Згідно із частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положення ст. 61 ЦПК України визначають, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Апеляційного суду Київської області від 09 вересня 2014 року у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Броварський завод комунального устаткування» до ОСОБА_1. про визнання ордера недійсним і виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Броварський завод комунального устаткування» про визнання частково недійсним ордера та визнання права користування кімнатою було встановлено, що 29 травня 2012 року Товариством з додатковою відповідальністю «Броварський завод комунального устаткування» ОСОБА_1 був виданий ордер № 188 від 29 травня 2012 року на зайняття ліжкомісця у гуртожитку по по АДРЕСА_1. 31 травня 2012 року ТДВ «Броварський завод комунального устаткування» направив Броварському МВ ГУМВС України в Київській області клопотання про реєстрацію ОСОБА_1 в зазначеному вище гуртожитку по по АДРЕСА_1. І ордер від 29 травня 2012 року і заява про реєстрацію ОСОБА_1 у вказаному гуртожитку була підписана керівником ТДВ ««Броварський завод комунального устаткування» ОСОБА_3, що не заперечується сторонами у справі. Таким чином із матеріалів справи вбачається, що відповідачка у справі ОСОБА_1 при отримані ордеру на зайняття житлової площі, вселення у вільне житлове приміщення - кімнату АДРЕСА_1 будь яких порушень норм житлового законодавства чи «Примірного положення про гуртожитки» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 1986 р. № 208 не вчинювала, вказані дії по видачі ордеру були повністю плозивачем у справі в добровільному порядку.

Також в рішенні встановлено, що ОСОБА_1 вселялася до спірного гуртожитку з волі заводу, на підставі наданого та оформленого ним же ордеру, при цьому ТОВ «Броварський завод комунального устаткування» сам направляв до МВ ГУМВС України погодження на реєстрацію ОСОБА_1 у вказаному житловому приміщенні, й судом не встановлено будь яких порушень зі сторони ОСОБА_1 при отриманні вказаного ордеру.

При постановленні вказаного рішення суд керувався ст. 59 ЖК України, де зокрема зазначено, що ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Відповідно до вимог ст. ст. 127, 128, 129 ЖК України, гуртожитки використовуються для проживання робітників у період їх роботи. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету, на підставі якого адміністрація підприємства видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", зазначив, що судам, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку.

Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення працівника підприємства та інших осіб на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

Тому, зважаючи на встановлені у рішенні Апеляційного суду Київської області від 09 вересня 2014 року обставини, суд приходить до висновку, що позові вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню в частині усунення перешкод у користуванні їй ліжкомісцем та вселення її в гуртожиток по АДРЕСА_1 та підлягають відхиленню позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі.

Відповідно до Примірного положенням про гуртожитки затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 за № 208: жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. Жила площа в гуртожитку надається в розмірі не менше 6 кв. метрів на одну особу. Вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера. Тому, хто вселяється в гуртожиток, вказується надана жила площа. Завідуючий (директор) гуртожитком зобов'язаний забезпечити вселення громадян, яким надано жилу площу в гуртожитку, при наявності у них ордерів.

Як зазначалося вище 29 жовтня 2008 року ТДВ «Броварський завод комунального устаткування» на підставі рішення профкому заводу №64 від 29.10.2008 року на ім'я ОСОБА_2 було видано ордер на заняття кімнати №8 площею 17,3 кв.м. у будинку АДРЕСА_2.(а.с.52). Також з матеріалів справи вбачається, що 29 жовтня 2008 року ОСОБА_2 була зареєстрована у спірній кімнаті №8 по АДРЕСА_1.

Як пояснила у судовому засіданні комендант гуртожитку ОСОБА_4 кімната № 8 віднесена до кімнат для проживання сімей, тому конкретно на цю кімнату й видано було ордер ОСОБА_2, де вона зареєструвалася з своєю дитиною та має намір проживати, та яка з дозволу та розпорядження ТДВ «Броварський завод комунального устаткування» почала там проводити ремонт, оскільки кімната за час заняття її ОСОБА_1 прийшла у непридатний для проживання стан, проте ОСОБА_1 їй чинить у цьому перешкоди.

З ордера, наданого ОСОБА_1, вбачається, що він виданий на заняття ліжкомісця у гуртожитку по АДРЕСА_1 без визначення конкретної кімнати. Тобто на заняття ліжкомісця як одинока особа.

Тому зважаючи на все вищевикладене, а також вимоги Примірного положення про гуртожитки суд вважає, що до повноважень та обов'язків завідуючиго (директора) гуртожитком по АДРЕСА_1 входить визначення вільного ліжкомісця у кімнаті для одиноких, у якій знаходиться вказане ліжкомісце, з урахуванням наявності ордера ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 212 - 215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Броварський завод комунального устаткування», ОСОБА_2 про усунення перешкод і вселення задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні ліжкомісцем у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 шляхом її вселення у гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 на визначене завідуючим гуртожитком ліжкомісце.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги через Броварський міськрайонний суд до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Пухна