Провадження № 2/161/2042/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого- судді Кирилюк В.Ф.

при секретарі Турук І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2, Служба у справах дітей Луцької міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1. про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання права власності на предмет іпотеки.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що 17.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0201/0708/74-099, відповідно до умов якого банк надав відповідачу 69500 доларів США, зі сплатою 11,9% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості 17.07.2038 року.

17.07.2008 року в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавцем було передано в іпотеку банку двохкімнатну квартиру № 49, загальною площею 44.2 кв.м., житловою площею 27.3 кв.м., яка знаходиться в місті Луцьку по пр.Відродження,11.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Отже, відповідно до зазначеного Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору № 0201/0708/74-099 від 17.07.2008 року.

Вказує, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобовязання, у звязку з чим станом на 28.07.2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 1031242,28 грн., з яких: 898527,53 грн. заборгованість за кредитом, 132714,75 грн. заборгованість за відсотками, з них прострочена заборгованість за відсотками 124805,20 грн.

На підставі наведеного, просить суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17.07.2008 року в розмірі 1031242,28 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 17.07.2008 року, а саме: на належну відповідачу двохкімнатну квартиру № 49 загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр.Відродження,11, шляхом передачі іпотекодержателю предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем. Крім того, просить стягнути з відповідачів понесені судові витрати по справі.

Представник позивача ОСОБА_3 надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, проти задоволення позову заперечив.

Треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 та Служба у справах дітей Луцької міської ради в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

У звязку з відсутністю в судовому засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувальних пристроїв не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 17.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0201/0708/74-099, відповідно до умов якого банк надав відповідачу 69500 доларів США, зі сплатою 11,9% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості 17.07.2038 року (а.с.4-8).

Згідно п.2.3 кредитного договору при непогашенні заборгованості перед банком у строки, передбачені цим договором, банк має право звернути стягнення на предмет застави, та/або звернутися до суду.

Відповідно до п.5.1.1 кредитного договору позичальник зобовязався забезпечити своєчасне повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, сплату комісій, у порядку та строки, встановлені цим договором, а також сплату неустойок та відшкодування банку збитків у випадках неналежного виконання позичальником своїх зобовязань, передбачених договором.

17.07.2008 року в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавцем було передано в іпотеку банку двохкімнатну квартиру № 49, загальною площею 44.2 кв.м., житловою площею 27.3 кв.м., яка знаходиться в місті Луцьку по пр.Відродження,11.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Отже, відповідно до зазначеного Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору № 0201/0708/74-099 від 17.07.2008 року.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» являється новим кредитором у зобовязаннях.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

В судовому засіданні встановлено, що позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання, а тому станом на 28.07.2015 року заборгованість перед позивачем становить 1031242,28 грн., з яких: 898527,53 грн. заборгованість за кредитом, 132714,75 грн. заборгованість за відсотками, з них прострочена заборгованість за відсотками 124805,20 грн., що підтверджується письмовим розрахунком заборгованості (а.с. 16).

Право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та передачі права власності на предмет іпотеки передбачено п.4 Іпотечного договору від 06.08.2008 року (а.с.12).

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення іпотекодавцем термінів виконання якого-небудь із зобовязань по кредитному договору.

Судом встановлено, що кредит, який надавався ОСОБА_2 банком, є кредитом в іноземній валюті та в його забезпечення ОСОБА_1 було передано, як поручителем, житлову квартиру загальною площею 44,2 кв.м., що знаходиться в м.Луцьку по пр.Відродження,11/49. Дана квартира є місцем постійного проживання поручителя (а.с.90-92). Іншого нерухомого майна у власності ОСОБА_1 не знаходиться (а. с.96-97).

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача надсилався лист з вимогою про необхідність погашення суми заборгованості по кредиту, в якому вказано попередження банку про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимог про усунення порушень умов іпотечного договору, яка позичальником була залишена без задоволення (а.с. 17-19).

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором (постанова судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.12.2013 року у справі № 6-124цс 13).

Разом з тим, 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про заставу», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Статтею 3 Закону N 1304-VII передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Частиною 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

З огляду на статтю 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Тобто зазначена заборона на звернення стягнення на предмет іпотеки має тимчасовий характер і не є підставою для відмови у позові.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості відповідача ОСОБА_1 шляхом передачі та набуття ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 3654 грн. судового збору.

На підставі ст.ст. 514,516, 526, 1054, 1055, 1056 Цивільного кодексу України, ст.7, 12, 33, 35 Закону України «Про іпотеку», Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215, 218 ЦПК Українисуд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" за кредитним договором від 17.07.2008 р. за № 0201/0708/74-099, яка утворилась станом на 28.07.2015 р. в розмірі 1031,242,28 грн., з яких сума заборгованості за кредитом - складає 898527,53 грн., сума заборгованості за відсотками 132714,75 грн., з них прострочена сума заборгованості за відсотками 124805,20 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру загальною площею 44,2 кв. м., житловою площею 27,3 кв. м., яка знаходиться за адресою: м.Луцьк, пр.Відродження,11/49, що належить ОСОБА_1 та передана нею в іпотеку на підставі договору від 17.07.2008 року р., укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 і посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_5, шляхом передачі предмета іпотеки у власність ПАТ "Дельта Банк".

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності.

Визнати право власності Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: м.Луцьк, пр.Відродження,11/49, загальною площею 44,2 кв.м., жилою площею 27,3 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" понесені судові витрати в сумі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн.

Рішення суду в частині звернення стягнення та визнання права власності на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України від 03 червня 2014р. "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк