У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення з житлового будинку, вселення та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що підставі договору дарування, укладеного 16 листопада 2010 року між нею та ОСОБА_8, їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1. У вказаному будинку проживають відповідачі з неповнолітніми дітьми, які вселились та зареєструвались за життя попереднього власника, ОСОБА_4

Проте відповідачі володіють та користуються житловим будинком, який наразі належить їй на праві приватної власності, перешкоджають їй належним чином користуватись будинком та вселитися. Оскільки закон не передбачає у випадку зміни власника будинку перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника, а відповідачі не є членами її сім'ї, як новоговласника житлового будинку, то вони підлягають виселенню з будинку. У зв'язку з неправомірними діями відповідачів їй завдана моральна шкода.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд виселити відповідачів з житлового будинку АДРЕСА_1 та вселити її до будинку, стягнути з відповідачів на її користь 22 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 14 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про виселення та вселення скасовано. Позов ОСОБА_3 в цій частині задоволено. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 без надання іншого житла з домоволодіння АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_3 в указане домоволодіння.

У частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди в апеляційному порядку судове рішення не оскаржувалось.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 просять оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Отже, судові рішення в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не оскаржуються, тому в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що фактично укладення договорів купівлі-продажу та дарування житлового будинку здійснювалось з метою забезпечення виконання ОСОБА_5 зобов'язань за договором позики, тому спірні правовідносини стосуються фактично укладеного договору позики.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про виселення та вселення та задовольняючи позов ОСОБА_3 у цій частині, виходив із того, що протягом тривалого часу родина ОСОБА_5 продовжувала проживати в житловому будинку, в якому змінювалися власники, однак це не свідчить про фіктивність всіх угод. При цьому власники, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 надавали згоду на проживання відповідачів у спірному житловому будинку, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 319 ЦК України. Разом з тим ухвала про визнання мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_8 про визнання договору дарування спірного житлового будинку недійснимне є преюдиційною для даної справи за позовом ОСОБА_3

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Іванівської селищної ради народних депутатів від 14 вересня 1993 року № 7 житловий будинок АДРЕСА_1 введено в експлуатацію, видано свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_4

6 грудня 2001 року ОСОБА_4 згідно з договором купівлі-продажу продала вказаний будинок ОСОБА_9, а останній 9 квітня 2003 року продав його ОСОБА_8

У подальшому на підставі договору дарування від 16листопада 2010 року ОСОБА_8 подарував житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_3

19 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_8 про визнання договору дарування спірного житлового будинку недійсним судом визнано укладену між сторонами мирову угоду, відповідно до якої вони домовились про повернення ОСОБА_8 грошової суми у розмірі 36 тис. доларів США, а відповідачі залишаються проживати у будинку.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

У порушення зазначених норм матеріального та процесуального права суд не надав належної правовоїоцінки доводам відповідачів та умовам мирової угоди.

Зокрема, ухвала Іванівського районного суду Одеської області від 19 листопада 2012 року, якою визнано мирову угоду у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_8 про визнання договору дарування спірного житлового будинку недійсним, ніким не оскаржувалась. Крім того, представник позивача підтвердив, що позивач визнає умови мирової угоди і вони її влаштовують.

У п. 4 мирової угоди передбачено, що на протязі трьох років у житловому будинку залишаться проживати позивач із своєю сім'єю (на правах господарів) (а.с. 119 зворот).

Разом з тим апеляційний суд не з'ясував, з якою метою було укладено мирову угоду, чи не свідчить це про приховання іншого правочину - договору позики, та чи виконується сторонами мирова угода, оскільки відповідачі, зазначають, що договір дарування від 16 листопада 2010 року укладався з метою приховання договору позики.

При цьому поза увагою суду залишилось те, що в спірному житловому будинку прописані та проживають малолітні діти: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

У зв'язку з наведеним апеляційний суд не з'ясував чи мали діти право користування спірним житловим будинком та чи не порушуються їхні права.

Таким чином, з урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув; не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не надавналежної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог про виселення та вселення.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, щов силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик