Справа № 203/6232/15-ц
Провадження № 2/0203/226/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Заярній А.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради, про стягнення середнього заробітку в звязку із затримкою видачі трудової книжки,

встановив:

11 листопада 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради, про стягнення середнього заробітку в звязку із затримкою видачі трудової книжки. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що з 03 грудня 2012 року вона працювала у КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №2» Дніпропетровської обласної ради на посаді друкарки. З лютого 2013 року позивачка пішла у відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. 07 серпня 2015 року позивачка звернулась до відділу кадрів відповідача з приводу отримання довідки, де дізналась, що з 31 грудня 2014 року її було звільнено з займаної посади за власним бажанням. 07 серпня 2015 року позивачці була видана трудова книжка. 09 вересня 2015 року позивачка звернулась до відповідача з заявою про видачу довідки про заробітну плату, яка була проігнорована, довідка видана не була. На підставі зазначеного позивачка просить суд зобовязати відповідача надати довідку про отримані доходи за останні три місяці, що передували початку її відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зобовязати відповідача нарахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу в звязку з затримкою видачі трудової книжки за період з 31 грудня 2014 року по 07 серпня 2015 року, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в звязку з затримкою видачі трудової книжки за період з 31 грудня 2014 року по 07 серпня 2015 року з урахуванням індексу інфляції. (а.с.1-3)

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити. (а.с.а.с.35-36, 40)

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вказувала на його безпідставність та необґрунтованість. Представник відповідача зазначила, що відповідачем законодавство про працю не порушувалось, розрахунок з позивачем по заробітній платі проводився своєчасно та в повному обсязі, оскільки позивачка надіслала заяву про звільнення через пошту, то трудову книжку не було видано на руки, а про необхідність її одержання було повідомлено шляхом надіслання листа. При першому ж особистому зверненні позивачки за видачею трудової книжки її було видано. Жодних трудових прав позивачки не було порушено, оскільки вона не працює і займається доглядом малолітньої дитини.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до абз.1 ст.21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

03 грудня 2012 року ОСОБА_1 прийнято на посаду друкарки в адміністративного управлінський персонал КЗ «Дніпропетровської міської клінічної лікарні №2» ДОР на підставі наказу №211-к від 30 листопада 2012 року, що підтверджується записом № 8 трудової книжки належної позивачу. (а.с.7)

На підставі наказу №20-к від 31 січня 2013 року ОСОБА_1 01 лютого 2013 року переведено на посаду друкарку приймальні головного лікаря в адміністративно-управлінській персонал, що підтверджується записом № 9 в трудовій трудової книжці (а.с.7)

Відповідно до абз.1 ст. 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

В матеріалах справи наявна фотокопія заяви ОСОБА_1 в якій вона просить відповідача звільнити з займаної посади за власним бажанням 31 грудня 2014 року. З остаточною виплатою розрахунку у дні виплати заробітної плати згодна. (а.с.21)

31 грудня 2014 року позивачку звільнено за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, наказ від 31 грудня 2014 року №237-к, запис №10 трудової книжки. (а.с.7) Вказане також підтверджується наявною в матеріалах справи фотокопією наказу №237-к КЗ «Дніпропетровської міської клінічної лікарні №2» ДОР від 31 грудня 2014 року. (а.с.35)

Позивачка своє звільнення в судовому порядку не оскаржувала, право на таке оскарження було їй розяснено в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України. У звязку з цим суд не має правових підстав для оцінки доводів позивачки про те, що заява про звільнення була написана іншою особою і не відповідала волевиявленню позивачки.

Згідно абз.2 ст.47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В матеріалах справи наявна довідка видана КЗ «Дніпропетровської міської клінічної лікарні №2» ДОР, в якій зазначено, що згідно наказу про звільнення №237 від 31 грудня 2014 року ОСОБА_1 були нараховані відпускні в сумі 329 грн. 36 коп. та утримана сума 253 грн. 49 коп. борг за січень 2013 року. (а.с.28)

Згідно п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» (з наступними змінами та доповненнями) трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (з наступними змінами та доповненнями) власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Згідно з наявного в матеріалах справи листа від 31 грудня 2014 року №2939 КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №2» ДОР просила ОСОБА_1 терміново зявитись до відділу кадрів комунального закладу, для отримання трудової книжки. (а.с.32) При цьому суд враховує, що чинне законодавство не містить вимоги про направлення такого повідомлення рекомендованим або цінним листом.

07 серпня 2015 року начальником кадрів КЗ «Дніпропетровської міської клінічної лікарні №2» ДОР ОСОБА_3 в присутності інспектора відділу кадрів ОСОБА_4 був складений акт про те, що ОСОБА_5 при отриманні трудової книжки ознайомлена з наказом №237-к від 31 грудня 2014 року в якому вона відмовилась поставити свій підпис. (а.с.34)

Згідно ч. 4 ст. 235 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на день звільнення) у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Крім того, відповідно до п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами та доповненнями) оскільки згідно зі ст.235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки відповідачем були здійсненні необхідні дії спрямовані на інформування позивачки щодо отримання трудової книжки, та враховуючи, що в матеріалах справи відсутня письмова згода працівника щодо направлення їй трудової книжки поштою, суд приходить до висновку, що позивачка одержала трудову книжку не в день її звільнення не з вини відповідача. Крім того, суд враховує, що відсутність трудової книжки не порушила трудові права позивачки, оскільки вона не працює, зайнята доглядом за малолітньою дитиною, перешкодою для її працевлаштування була не відсутність на руках трудової книжки, а наявність малолітньої дитини, яка потребує догляду. Вказані обставини були визнані позивачкою в судовому засіданні, не заперечувались представником відповідача і мають доказове значення згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Таким чином, судом не було встановлено факт вимушеного прогулу позивачки через відсутність у неї трудової книжки.

У звязку з наведеним позов ОСОБА_1 до КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №2» ДОР, про стягнення середнього заробітку в звязку із затримкою видачі трудової книжки задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат керуючись ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що судові витрати по справі відшкодування не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись п.п. 4.1., 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (з наступними змінами та доповненнями), п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» (з наступними змінами та доповненнями), ст.ст. 47, 235 Кодексу законів про працю України, ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 212, 215, 235, 256, 259 ЦПК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №2» Дніпропетровської обласної ради, про стягнення середнього заробітку в звязку із затримкою видачі трудової книжки відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 25.01.2016 р.

Суддя С.В.Єдаменко