Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1658/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Берднікова Г. В.
Доповідач Головань А. М.
УХВАЛА

Іменем України

17.08.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді : Голованя А.М.

суддів: Єгорової С.М., Карпенка О.Л. .

за участю секретаря Діманової Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 25 березня 2003 року він уклав шлюб з відповідачем.

13 березня 2006 року йому, на підставі рішення виконкому Цибулівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області від 20 січня 2006 року №3, було видано свідоцтво на право власності на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1. У вказаному будинку він зареєстрував і дружину ОСОБА_3

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду від 07 березня 2008 року шлюб між ними було розірвано, а рішенням цього ж суду від 02 червня 2009 року визначено місце проживання їхнього спільного сина, разом з ним та з відповідача стягнуто аліменти.

За місцем реєстрації відповідач припинила проживати відразу ж після розлучення, і де наразі вона знаходиться йому не відомо, з сином вона не спілкується її речі у будинку відсутні. Реєстрація колишньої дружини в його будинку, перешкоджає йому вільно користуватися і розпоряджатися своїм особистим майном.

З урахуванням наведеного, позивач просив суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Заочним рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зокрема, зазначає, що відповідач не є співвласником будинку.

Відповідач ОСОБА_3, яка належним чином була повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не прибула. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Заслухавши доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4, які підтримали доводи скарги, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду, в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідно до ст. 60 СК України будинок за адресою АДРЕСА_1 сторонами набуто під час перебування у шлюбі, то він вважається об'єктом спільної сумісної власності, а тому відповідач, як співвласник вказаного майна, не може бути визнаною такою, що втратила право користування ним.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 10 ЦПК України). Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2, звертаючись до суду з позовом за захистом своїх прав як власника будинку, посилався на те, що відповідач була зареєстрована у належному позивачу будинку, в якому відповідач не проживає понад сім років, оскільки з 2008 року змінила місце проживання, залишивши спільну дитину з позивачем.

Згідно свідоцтва про право власності, яке видане на підставі рішення Цибулівської сільської ради №3 від 20 січня 2006 року, власником будинок АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (а.с. 33)

Разом з тим, як пояснив позивач в судовому засіданні апеляційного суду, вказаний будинок було куплено в період перебування в шлюбі з ОСОБА_3 за належні йому гроші, але те, що ці кошти є його особистою приватною власністю від довести не може.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, будинок АДРЕСА_1, відповідно до положень ст. 60 СК України, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто сторін у справі.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України)..

Також, права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що визнання відповідача особою яка втратила право проживання в будинку порушить її право власності на вказане майно і тому відмовив у задоволенні позову.

В межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги підстав для зміни або скасування рішення суду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: