Провадження №2/447/685/16
Справа №447/2433/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

04.10.2016 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого -судді Головатий А. П.

за участю секретаря судового засідання Волківської Н.Б.,

представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про стягнення заборгованості ,-

в с т а н о в и в:

13.08.2014 року позивач - Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк" пред'явив позов про стягнення з відповідача - ОСОБА_3 заборгованості по кредитному договору у розмірі 921528,84 гривень. Позов обґрунтовує тим, що 29.04.2008 року з третьою особою ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №700006209. Відповідно до цього договору позивач надав третій особі ОСОБА_4 кредит у розмірі 10043,89 доларів США на придбання транспортного засобу. В забезпечення виконання зобов'язань третьої особи ОСОБА_4, що випливають з основного договору №700006209, 29.04.2008 року позивач ПАТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_3 уклали договір поруки №700006209-П. Третя особа свої зобов'язання по своєчасному та повному погашенню кредиту не виконує. Станом на 10.07.2014 року має прострочену заборгованість за кредитом - 9447,44 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10.07.2014 року складає - 110494,81 гривень, за відсотками - 7499,61 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку складає - 87713,50 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом. Пеня за останні 12 місяців становить - 61844,78 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 723320,53 гривень. Позивач просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитом.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив такий задоволити, посилаючись на обґрунтування викладені у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, уповноважила на представництво своїх інтересів ОСОБА_2, який проти задоволення позову заперечив, подав письмові заперечення на позов, в обґрутнування яких навів наступне. З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що прострочення платежів починається з 2008 року. Згідно положень ЦК України порука припиняється після закінчення строку встановленого договором поруки, а у разі, якщо такий строк не встановлений - якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем строк чергового платежу, який позичальник повинен сплатити та не сплатив настав 31.08.2008 року. Таким чином, 01.05.2009 року закінчився строк пред'явлення вимоги до поручителя, а отже припинена порука. Наведене, викладене також у правових позиціях ВС України від 19.03.2014 року у справі №6-20цс14. Крім того згідно правової позиції ВС України від 17.09.2014 року у справі №6-53цс14 позивач повинен був пред'явити до відповідача не будь-яку вимогу про погашення заборгованості, а саме позовну вимогу. Враховуючи наведене, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Третя особа у судове засідання не з'явився, хоча був належно повідомлений про час та місце проведення судового засідання у справі, про причину неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що позивач ПАТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_4 29.04.2008 року уклали кредитний договір №700006209, згідно якого позивач надав третій особі кредит у розмірі 10043,89 доларів США. Відповідно до даного договору позивач має право вимагати дострокового виконання боржником зобов'язань з повернення кредиту у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць.

Згідно умов договору поруки 700006209-П від 29.04.2016 року, ОСОБА_3 поручилась перед ПАТ "Альфа-Банк" за виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором №700006209. Сторони дійшли згоди, що договір діє до повного виконання зобов'язань боржником за кредитним договором.

Відповідно до ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом від 10.07.2014 року останнє погашення заборгованості було здійснено боржником 15.09.2008 року, а отже 31.10.2008 року боржник порушив графік погашення заборгованості, а отже у позивача виникло право на дострокове погашення заборгованості за кредитним договором.

16.07.2014 року позивач надіслав вимогу про досудове врегулювання спору відповідачу.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Згідно умов кредитного договору, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя.

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті ч. 4 ст. 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи ч.4 ст. 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Таку правову позицію викладено у постанові ВС України від 17.09.2014 року у справі №6-53цс14.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки з огляду на докази долучені до матеріалів справи позивачем пропущено строк пред'явлення вимоги до поручителя.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 57, 58, 60, 88, 208, 209, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 254, 553, 554, 559 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя : Головатий А. П.