УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2016 року позовну заяву було залишено без руху. Так, як вбачалося з матеріалів позовної заяви квартира АДРЕСА_1 спочатку належала на праві спільної часткової власності (на підставі рішення суду) ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. Згодом 1/3 частина, яка належала ОСОБА_3 була передана ОСОБА_2 у власність державним виконавцем на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29.02.2012 року. Про позбавлення ОСОБА_4 права власності на його 1/3 частину квартири № 34 матеріали позовної заяви не містили, а тому можна було прийти до висновку, що на момент звернення позивача до суду ОСОБА_4 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

А тому, позивачу було необхідно надати правове обґрунтування визнання одного із власників квартири таким, що втратив право користування, враховуючи, що це переважне право власника бути зареєстрованим в тому жилому приміщенні, яке належить йому на праві власності.

Позивач стверджував, що свою відсутність у спірній квартирі відповідачі підтверджують власними листами. Однак, дані листи не можна вважати належним доказом у справі, оскільки, як з них вбачається, відповідачі стверджують, що постійно приїжджають до м. Києва, сплачують комунальні послуги та належним чином ставляться до свого майна.

Суд звертав увагу позивача на те, що доказом відсутності особи в житловому приміщенні понад встановлені законом строки є відповідні акти складені відповідно до вимог чинного законодавства уповноваженими особами з відтисками мокрих печаток уповноваженої особи.

Суд звертав увагу позивача на те, що позовна заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

До відкриття провадження у справі 03.11.2016 року позивачем було подано до суду заяву про відкликання позову.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 121 ЦПК України заява повертається у випадку коли позивач до відкриття провадження у справі подав заяву про повернення йому позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 121 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - повернути позивачу.

Зобов'язати Державне казначейство України повернути ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551 (п?ятсот п?ятдесят одна) гривня 20 копійок, сплачений ним згідно з квитанцією № N1BDG42036 від 12 вересня 2016 року, на розрахунковий рахунок № 0010, отримувач УДКСУ у Солом'янському районі м. Києва, код отримувача 38050812, банк отримувача ГУДКСУ у м. Києві, МФО 820019, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу - «судовий збір».

Роз'яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення .

Ухвала можу бути оскаржена через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя В.С. Кицюк