УхвалА

іменем україни

29 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Закропивного О.В., ХоптиС.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, житлово-будівельного кооперативу № 1 про визнання права власності на частину квартири у порядку спадкування за законом; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, житлово-будівельного кооперативу № 1 про визнання права власності на частину квартири у порядку спадкування за законом; за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири у порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 21 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, який у подальшому було уточнено, посилаючись на те, що з 26 лютого 1983 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Вказувала, що у 1980 році померлий ОСОБА_7 був прийнятий у члени Бахмацького житлово-будівельного кооперативу № 1 та отримав квартиру АДРЕСА_1, пайові внески за яку сплачувались за рахунок їх спільних коштів, а тому зазначена нерухомість є спільною сумісною власністю подружжя. Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15 червня 2015 року, що набрало законної сили, за нею визнано право власності на 1/2 частину вказаної квартири, як співвласнику майна, набутого за час шлюбу з ОСОБА_7, проте у зв'язку із тим, що право власності на квартиру спадкодавцем за життя оформлено не було, вона та мати померлого - ОСОБА_5, як спадкоємці за законом першої черги, позбавлені можливості прийняти належну їм частину спадкового майна у позасудовому порядку.

З огляду на викладене ОСОБА_4 просила суд визнати за нею право власності на 1/4 частину зазначеної квартири у порядку спадкування.

У ході розгляду справи було встановлено, що рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15 червня 2015 року, яким визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину вказаної квартири, як співвласнику майна, набутого за час шлюбу із ОСОБА_7, скасовано рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 10 грудня 2015 року, а рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 8 грудня 2015 року ОСОБА_6, як спадкоємцю ОСОБА_7, було поновлено пропущений строк на прийняття спадщини.

У подальшому з даним позовом були об'єднані справи за позовами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання права власності по 1/3 частини квартири в порядку спадкування, у зв'язку із чим ОСОБА_4 було змінено позовні вимоги та остаточно вона просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, як співвласника майна, набутого за час шлюбу із спадкодавцем ОСОБА_7, та на 1/6 частину квартири, як спадкоємця майна померлого чоловіка, а всього право власності на 2/3 частини вказаної квартири.

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, який у подальшому було уточнено, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її син - ОСОБА_7, який за життя не оформив правовстановлюючі документи на квартиру, за яку сплачено пайові внески, у зв'язку із чим вона позбавлена можливості прийняти належну їй частину спадкового майна у позасудовому порядку, як спадкоємець першої черги за законом.

З урахуванням наведеного ОСОБА_5 просила суд визнати за нею право власності на 1/3 частину вказаної квартири після смерті її сина.

У січні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько - ОСОБА_7, який за життя не оформив правовстановлюючі документи на належну йому квартиру, у зв'язку із чим він позбавлений можливості прийняти частину спадкового майна у позасудовому порядку, як спадкоємець першої черги за законом.

З огляду на викладене ОСОБА_6 просив суд визнати за ним право власності на 1/3 частину вказаної квартири після смерті його батька.

Ухвалами Бахмацького районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2015 року та від 1 лютого 2016 року вищевказані позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 травня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано в порядку спадкування за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано в порядку спадкування за ОСОБА_5 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано в порядку спадкування за ОСОБА_6 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 21 червня 2016 року рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 травня 2016 року скасовано. Позови ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності кожному по 1/4 частині квартири АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду в частині розміру часток спадкової квартири змінити.

Інші учасники процесу судові рішення не оскаржили.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують

Скасовуючи рішення районного суду та частково задовольняючи об'єднанні позови, апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. 22 КпШС України, Закону УРСР «Про власність», які були чинними на час спірних правовідносин, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що частину (49,37% від вартості квартири) пайових внесків за кооперативну квартиру були сплачені померлим ОСОБА_7 до укладання ним шлюбу із ОСОБА_4, що в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України підтверджується преюдиційним рішенням суду від 13 липня 1982 року та наданими ОСОБА_4 доказами сплати коштів, а, отже, визнанню спільною сумісною власністю подружжя підлягає лише та частина майна, яка відповідає частині спільно сплачених за час шлюбу коштів. При цьому апеляційний суд, правильно застосувавши положення ст. 1261 ЦК України про те, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, вірно розділив іншу частину (25%) належної спадкодавцю квартири між його спадкоємцями за законом першої черги, якими є ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Посилання касаційної скарги на те, що ОСОБА_7 допомагали сплачувати пайові внески його батьки, у тому числі позивачка ОСОБА_5, є безпідставними, оскільки таких вимог нею не не доведено, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення апеляційного суду не впливають.

Отже, рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим й підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта