Справа № 219/4755/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2016 року м. Артемівськ

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Брежнева О.А.

при секретарі Ранкової О.О.

за участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Артемівська цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 165933,04 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору №GOAWAN70190092 від 11 жовтня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 35441,35 грн. на термін до 11 жовтня 2012 року. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язаний за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 18 травня 2015 року має заборгованість - 165933,04 грн., яка складається з наступного: 30233,44 грн. - заборгованість за кредитом; 15575,38 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1613,43 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 110371,12 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 250 грн. - штраф (фіксована частина); 7889,67 грн. - штраф (процентна складова). Просить позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, надала пояснення аналогічні тим, що викладені в позові. У подальші судові засідання не прибула, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, на позові наполягала та просила задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволені відмовити, також зазначив, що по цьому кредиту вже прийнято раніше судове рішення, яким з нього стягнуто суму боргу, крім того представником банку був забраний в рахунок заборгованості його автомобіль, з якого за клопотанням представника банку був знятий арешт, на даний час банк не підтверджує дані про те, що у них є його автомобіль та що він проданий, а кредит погашений, також зазначив, що він звернувся до поліції, де порушено кримінальну справу у відношенні співробітників банку щодо шахрайства. Просив у задоволені позову відмовити.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача на підставі доказів які є в матеріалах справи.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що, згідно копії договору № GOAWAN70190092 від 11 жовтня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 35441,35 грн. на термін до 11 жовтня 2012 року (а.с.7-9). Споживчий строковий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем споживачеві на придбання продукції. Строк, термін повернення, розмір кредиту, цілі, відсотки, винагороди, розмір щомісячного платежу та період уплати платежів визначені в заяві позичальника, підписанням якої клієнт та банк укладають кредитно-заставний договір. Розмір річної відсоткової ставки дорівнює дванадцяти місячним відсотковим ставкам. Кредит надається в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені у заяві строки.

Згідно копії статуту у новій редакції ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", за рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року тип Банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У зв'язку із зміною типу Банку, змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК". ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" (а.с.15).

Відповідно до копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №054809, Публічне акціонерне товариство КБ "ПРИВАТБАНК" знаходиться за адресою: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 (зворот а.с.14).

Згідно копії банківської ліцензії №22 від 05 жовтня 2011 року (а.с.14) наданої Національним банком України ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" унесено до державного реєстру банків 19 березня 1992 року за №92 на право надання банківських послуг, визначених частиною третьою статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

З копії довідки серії АА №241170 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с.12) вбачається, що ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" є юридичною особою, його керівником являється Дубілет Олександр Валерійович, та види діяльності за КВЕД (класифікація видів економічної діяльності) 65.12.0 є інше грошове посередництво та інституційний сектор економіки за КІСЕ (класифікація інституційних секторів економіки) S.12202 - інші приватні депозитні корпорації.

З розрахунку заборгованості за договором № GOAWAN70190092 від 11 жовтня 2007 року станом на 18 травня 2015 року має заборгованість - 165933,04 грн., яка складається з наступного: 30233,44 грн. - заборгованість за кредитом; 15575,38 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1613,43 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 110371,12 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 250 грн. - штраф (фіксована частина); 7889,67 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4-6).

Відповідно до копії позовної заяви про звернення стягнення (а.с.48-49) позивач 18 травня 2009 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за договором № GOAWAN70190092 від 11 жовтня 2007 року.

Згідно з копією заяви про забезпечення позову від 18 травня 2009 року (а.с.50) ПАТ КБ ПРИВАТБАНК просив накласти арешт на заставлене майно, що належить ОСОБА_1, а саме автомобіль ВАЗ (модель 210700-20, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1).

З копії ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2009 року (а.с.51) заява про забезпечення позову задоволена. Накладено арешт на все майно, що належить відповідачу в межах заявлених позовних вимог у розмірі 31617,73 грн. і у тому числі на автомобіль ВАЗ (модель 210700-20, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1).

Відповідно до копії виконавчого листа виданого 06 липня 2011 року (а.с.54) вирішено передати в заклад ПАТ КБ ПРИВАТБАНК шляхом вилучення у ОСОБА_1 належне йому на праві власності заставлене майно - легковий автомобіль ВАЗ (модель 210700-20, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № GOAWAN70190092 від 11 жовтня 2007 року.

Згідно копій листів позивача від 24 жовтня 2013 року та 07 лютого 2014 року (а.с.55, 56) відповідачу пропонується зачекати ще трохи для відшукання необхідної йому інформації в архівах і програмних комплексах банку та перевірки даних, після чого у найкоротший строк йому буде надана відповідь. Проте станом на час розгляду справи у суді відповідачу відповідь з приводу місця знаходження його автомобіля так і не була надана.

Відповідно до копії заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання (а.с.52-53) позивач звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області 01 лютого 2013 року про поновлення строку звернення до виконання. Також слід зауважити, що у заяві не зазначається поважна причина пропуску звернення до виконання.

З копії постанови про звільнення майна боржника з-під арешту від 18 жовтня 2013 року вбачається, що головним державним виконавцем ВДВС Артемівського міськрайонного управління юстиції було звільнено з-під арешту майно: легковий автомобіль ВАЗ (модель 210700-20, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № GOAWAN70190092 від 11 жовтня 2007 року, що належить боржнику - ОСОБА_1 на підставі виконавчого листу №2-1886/2016 виданого 06 липня 2011 року.

Згідно копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 28 жовтня 2013 року головним державним виконавцем ВДВС Артемівського міськрайонного управління юстиції було закінчено примусове виконання виконавчого листа №2-1886/2011 виданого 06 липня 2011 року у зв'язку з виконанням рішення суду.

З копії витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 18 березня 2014 року вбачається, що було вилучено обтяження на легковий автомобіль ВАЗ (модель 210700-20, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1) на підставі постанови про звільнення майна боржника з-під арешту винесеного головним державним виконавцем відділу ДВС Артемівського МРУЮ 18 жовтня 2013 року.

Відповідно до копії витягу з кримінального провадження №0003669 04 грудня 2015 року о 14-30 годині до Артемівського ВП із заявою звернувся ОСОБА_1 про те, що у червні 2009 року представник Приватбанку шляхом шахрайства незаконно заволодів належним автомобілем марки ВАЗ2107, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до вимог ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, ч. 4 ст. 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у строк, встановлений договором. Боржник зобов'язаний виконати своє зобов'язання, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не передбачено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Споживчий кредит - це кошти що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

За ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року роз'яснено щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 ст.1 ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч.3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України, а саме у п. 3.2 вказаного рішення одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у п. 3 ст. 3 Цивільного Кодексу України.

Разом з тим, зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності.

Конституційний Суд вважає, що держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної асамблеї Ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача.

Статтею 203 ЦК України встановлено, Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Пунктом 9 (абз.1) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК ).

Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Положенням ст.19 Конституції України передбачений правовий порядок в Україні, який ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про захист прав споживачів», Держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав. Захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі.

На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи. Разом з тим, незважаючи на наявну можливість, представником позивача не було надано суду належних, достовірних та достатніх доказів щодо підтвердження факту не отримання від відповідача легковий автомобіль ВАЗ (модель 210700-20, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1), оскільки копією витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 18 березня 2014 року підтверджується той факт, що було вилучено обтяження на легковий автомобіль ВАЗ (модель 210700-20, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1) на підставі постанови про звільнення майна боржника з-під арешту винесеного головним державним виконавцем відділу ДВС Артемівського МРУЮ 18 жовтня 2013 року. Після чого головним державним виконавцем ВДВС Артемівського міськрайонного управління юстиції було винесено постанову 28 жовтня 2013 року про закінчення примусове виконання виконавчого листа №2-1886/2011 виданого 06 липня 2011 року у зв'язку з виконанням рішення суду. Тобто рішення суду, щодо передання в заклад ПАТ КБ ПРИВАТБАНК шляхом вилучення у ОСОБА_1 належне йому на праві власності заставлене майно - легковий автомобіль ВАЗ (модель 210700-20, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № GOAWAN70190092 від 11 жовтня 2007 року.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у відповідності вищезазначених нормативно-правових актів України можна зробити висновок про те, що позивач ще у 2013 року реалізував своє право щодо стягнення у судовому порядку з відповідача на свою користь заборгованість за вищевказаним кредитним договором шляхом вилучення у ОСОБА_1 належне йому на праві власності заставлене майно - легковий автомобіль ВАЗ (модель 210700-20, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № GOAWAN70190092 від 11 жовтня 2007 року, про що свідчать вищевказані письмові докази, зокрема: копією постанови про звільнення майна боржника з-під арешту від 18 жовтня 2013 року виданого головним державним виконавцем ВДВС Артемівського міськрайонного управління юстиції, де було звільнено з-під арешту майно: легковий автомобіль ВАЗ (модель 210700-20, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № GOAWAN70190092 від 11 жовтня 2007 року, що належить боржнику - ОСОБА_1 на підставі виконавчого листу №2-1886/2016 виданого 06 липня 2011 року, копією постанови про закінчення виконавчого провадження від 28 жовтня 2013 року винесеної головним державним виконавцем ВДВС Артемівського міськрайонного управління юстиції, яким було закінчено примусове виконання виконавчого листа №2-1886/2011 виданого 06 липня 2011 року у зв'язку з виконанням рішення суду, та копією витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 18 березня 2014 року де відображено те, що вилучено обтяження на легковий автомобіль ВАЗ (модель 210700-20, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1) на підставі постанови про звільнення майна боржника з-під арешту винесеного головним державним виконавцем відділу ДВС Артемівського МРУЮ 18 жовтня 2013 року.

В судовому засіданні представником позивача не доведено той факт, що діючим законодавством України передбачено, право повторної вимоги стягнення заборгованості по кредитному договору з відповідача, а тому у задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

Суд при постановці даного рішення приймає до уваги та бере за основу покази відповідача стосовно того, що позивач ще у 2013 року реалізував своє право щодо стягнення у судовому порядку з відповідача на свою користь заборгованість за вищевказаним кредитним договором шляхом вилучення у ОСОБА_1 належне йому на праві власності заставлене майно - легковий автомобіль ВАЗ (модель 210700-20, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № GOAWAN70190092 від 11 жовтня 2007 року, оскільки вони послідовні, чіткі та підтверджуються між собою та письмовими доказами викладеними вище у рішенні.

Суд не приймає до уваги та не бере за основу покази представника позивача стосовно того, що відповідач не надавав у заклад позивача у рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором легковий автомобіль ВАЗ (модель 210700-20, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1), оскільки вони суперечать показам відповідача, матеріалам справи, які є послідовними та логічними, і не суперечать між собою та письмовими доказами.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 10, 11, 59, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 203, 526, 527, 530, 611, 625, 629, 651, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст.19 Конституції України, ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Повний текст рішення суду виготовлено 18 січня 2016 року.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти дів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.А.Брежнев