Справа №487/5771/15-ц 29.08.2016 29.08.2016 29.08.2016
Провадження №22-ц/784/1937/16
Головуюча першої інстанції: Сухаревич З.М.
Категорія-19 Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І
У Х В А Л А

Іменем України

29 серпня 2016 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Самчишиної Н.В.

Лисенка П.П.

із секретарем: Шагай О.А.

з участю:

позивачки ОСОБА_3

представників:

позивачки - ОСОБА_4

відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_6 на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.09.2015 р. у справі за

позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення збитків,

встановила:

22.07.2015 р. ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування збитків, пов'язаних з розірванням договору.

Позивачка зазначала, що 13.02.2006 р. уклала з відповідачем інвестиційний договір за яким передала останньому кошти у сумі 23000 $ на інвестування нежитлового будівництва в обмін на право оренди нежитлових приміщень на пільгових умовах.

Заочним ішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.02.2015 р. зазначений договір розірвано.

Але переданих грошей відповідач не повернув.

Посилаючись на ці обставини та положення ст.. 653 ЦК України, якими врегульовано наслідки розірвання договору, позивачка просила про відшкодування їй завданих збитків та стягнення з відповідача 506 494 грн. 50 коп.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.09.2015 р. постановлено про задоволення позову.

Цим же рішенням відшкодовані витрати позивачки на судовий збір у розмірі 3654 грн.00 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на необгрунтованість висновків суду щодо доведеності факту передачі грошей, розміру цих коштів, наявності правових підстав для відшкодування збитків та неможливості повернення інвестованих коштів, оскільки на час розірвання договору нежитлові приміщення вже були побудовані.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення зобов'язань зокрема, є договори та інші правочини.

Сторони, згідно з положеннями ст. 627 ЦК є вільними в укладенні договору та визначенні його умов.

При цьому, зобов'язання, які передбачаються договором мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 609 ЦК)

В тому випадку, коли умови договору про наслідки порушення зобов'язання не діють, підлягають застосуванню норми матеріального права, якими врегульовані спірні відносини.

Відповідно до вимог статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Якщо договір розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін договору, друга сторона має право вимагати відшкодування збитків.

Збитками, у визначенні приписів ст.22 ЦК України є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Згідно з вимогами ч.2 ст. 623 ЦК розмір збитків завданих порушенням зобов'язання доказується кредитором та визначається з урахуванням ринкових цін, що існували на день пред'явлення позову, якщо вимога не була задоволена добровільно.

Валютою будь-якого грошового зобов'язання, відповідно до положень ст. 524 ЦК є гривня.

Сторони договору можуть самостійно визначати грошовий еквівалент зобов'язання у іноземній валюті.

З матеріалів справи вбачається, що 13.02.2006 р. позивачка уклала з відповідачем договір про інвестиції за яким передала останньому кошти у сумі 23000 $ на інвестування нежитлового будівництва в обмін на право оренди нежитлових приміщень на пільгових умовах.

Зазначена угода, крім умов щодо передачі коштів на інвестування та набуття права власності на об'єкт будівництва, не містить інших застережень щодо правових наслідків її розірвання.

За таких обставин, наслідки розірвання цієї угоди мають визначатися приписами ст. 653 ЦК України.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.02.2015 р. договір про інвестиції розірвано.

Із змісту цього рішення вбачається, що підставою розірвання угоди є доведений належними доказами факт істотного порушення договору з боку відповідача.

Встановлене є підставою для відшкодування збитків, яких завдано позивачці втратами, понесеними на виконання цього договору.

З доданої до матеріалів справи розписки про передачу та отримання грошей в декілька прийомів, рішень Заводського районного суду від 22.05.2014 р. від 25.02.2015р., ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 10.07.2014 р., які набрали законної сили вбачається, що на виконання договору інвестицій позивачка передала, а ОСОБА_6 отримав на інвестування будівництва 23.000 $.

Після розірвання договору у судовому порядку зазначені кошти є втратами ( реальними збитками), яких зазнала відповідачка у зв'язку з порушенням договору.

Суд повно та всебічно дослідив встановлені обставини справи, дав належну юридичну оцінку наданим доказам та врахувавши наведені вимоги закону, ухвалив обґрунтоване зібраними доказами рішення про відшкодування збитків, визначивши їх еквівалент в національній валюті у розмірі 506494 грн. 50 коп. станом на 17.07.2015 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до приписів ч.4 ст. 653 ЦК сторона не вправі вимагати повернення виконаного, не заслуговують на увагу, оскільки позивачка за договором про інвестиції не була замовником будівництва та не набуває права власності на об'єкт будівельного підряду, а тому в разі розірвання договору про інвестиції їй, відповідно до вимог ч. 5 цієї ж статті, підлягає поверненню внесена нею грошова сума.

Інші доводи апеляційної скарги стосуються оспорювання підстав розірвання договору про інвестиції, а тому не можуть бути враховані при перегляді оскаржуваного рішення.

Посилання апелянта на недоведеність факту передачі грошей в якості інвестицій, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини, крім копії розписки, оригінал якої міститься у справі про розірвання договору, підтверджені вищенаведеними судовими рішення, які набрали законної сили та мають преюдиційне значення у даній справі.

Не можуть бути враховані і посилання на неврахування курсу іноземної валюти, еквівалент якої визначено у договорі, оскільки судом правомірно, відповідно до приписів ч.2 ст. 623 ЦК розмір збитків визначено з урахуванням еквіваленту іноземної валюти, що був встановлений на день пред'явлення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити, а заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.09.2015 р.- залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: Н.В. Самчишина

П.П. Лисенко