Справа № 352/462/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1899/2016
Головуючий у 1 інстанції Дузінкевич І. М.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Вакарук В.М., Проскурніцького П.І.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» на рішення Тисменицького районного суду від 14 липня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Тисменицького районного суду від 14 липня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Апелянт на дане рішення подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Винесення судового наказу від 21.08.2008 року без своєчасного виконання відповідачем зобов'язань, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від сплати процентів за фактичне користування кредитом та відповідальності за несвоєчасність виконання ним грошового зобов'язання, та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору.

Наявність виконання судового рішення про стягнення боргу за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін.

Оскільки судове рішення не виконане, за цей період кредитний договір діяв та на прострочену заборгованості нараховували відсотки та пеня, все зазначене чітко вбачається із наданого до суду розрахунку заборгованості. Однак суд першої інстанції зазначені факти не дослідив. Доводи відповідача про погашення кредиту в розмірі 6000,00 грн. не відповідають дійсності, надані суду квитанції є неналежним доказом оскільки не зазначено за який саме кредит сплачується. Відповідач сплатив лише 590,17 грн наприкінці 2015 року, що вбачається із розрахунку заборгованості. Відповідно до постанови про повернення виконавчого документу від 16.06.2010 року, виконавчий документ повернуто ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку із відсутністю майна на яке може бути звернуто стягнення.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі..

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №IFXRF від 15.12.2007р. укладеного між ЗАТ ТКБ «Приватбанк» (правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та відповідачем ОСОБА_2, останній отримала кредит в розмірі 5414,50 грн. на строк 12 місяців з 15.12.2007 р. по 15.12.2008 року включно з умовою сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,42% (а.с.7-10).

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору позивач в 2008 році звернувся до Тисменицького районного суду із заявою про видачу судового наказу. 21 серпня 2008 року Тисменицьким районним судом було винесено судовий наказ по справі №2-н-360/2008р., на підставі котрого суд вирішив стягнути з ОСОБА_2 кошти в сумі 6746 гривень з яких: - 5414,5 грн. - заборгованість за кредитом; - 129,56 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1137,08 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; - 65,84 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Із змісту квитанцій наданих відповідачем вбачається, що після винесення судового наказу на його виконання ним оплачено борг в сумі 6000 гривень.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що оскільки позивач в 2008 році звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу в якій просив стягнути всю суму заборгованості і дострокового погашення тіла кредиту, що було судом задоволено, тому із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, яким є й судовий наказ, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що таких позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до відповідача не заявляв. Разом з тим, в апеляційній скарзі апелянт неправильно зазначає, що відповідачем на виконання судового наказу не сплачено суму 6000 грн. Дані доводи спростовуються самим змістом позовної заяви, де позивач визнав про отримання від боржника коштів у сумі 6000 грн.

Також умови надання споживчого кредиту ОСОБА_2, які надані позивачем у даній справі (а.с. 8-10), істотно відрізняються від умов надання цього кредиту, які були надані суду при видачі судового наказу (а.с. 36-38), що є підставою вважати про недобросовісність користування позивачем цивільними процесуальними правами.

Відсутні також докази про оплату відповідачем коштів у розмірі 590,17 грн наприкінці 2015 року і представник відповідача категорично заперечив таку оплату. Відповідач зазначив, що умови кредитного договору вважає ним виконаними давно і минув строк позовної давності до боржника, про що заявляв у поданих до суду заявах.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» відхилити

Рішення Тисменицького районного суду від 14 липня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

В.М. Вакарук

П.І. Проскурніцький