У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Ткачука О.С.,Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_4 про стягнення судових витрат у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи: Ленінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», на дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на на діїдержавного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі - Ленінський ВДВС Дніпропетровського МУЮ).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та постановлено нову про часткове задоволення скарги.

Визнано неправомірними дії державного дії державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Токарєвої О.Ю. щодо виселення ОСОБА_4 із належної йому квартири АДРЕСА_1, за виконавчим листом від 01 липня 2015 року у справі № 2/205/304/14.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про вирішення питання про розподіл судових витрат, обґрунтовуючи її тим, що у резолютивній частині ухвали апеляційного суду не зазначено про розподіл судових витрат.

Зазначав, що ним витрачені значні кошти на сплату судового збору, збору на виконавчі дії та понесені витрати на правовому допомогу.

Посилаючись на те, що у разі постановлення ухвали про задоволення скарги, судові витрати мають бути покладені на відділ Державної виконавчої служби.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року заяву задоволено частково.

Стягнуто з Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 243 грн 60 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та постановити нову про стягнення з Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ на свою користь судових витрат у розмірі 5 843 грн 60 коп., мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви, апеляційний суд, врахувавши підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат, приписи ст. ст. 79, 84, 88 ЦПК України, обґрунтовано виходив із того, договір про надання юридичних послуг, укладений між ОСОБА_4 та приватним підприємцем ОСОБА_5, а також квитанції про перерахування коштів останньому, не можуть свідчити про наявність підстав для стягнення з Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ на користь заявника коштів, оскільки такі витрати не можна вважати пов'язаними з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

О.С.Ткачук

І.М.Фаловська