Справа № 727/4482/15-ц
Провадження № 2/727/51/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді: Слободян Г.М.

При секретарі судових засідань: Чорней І.А.

за участю позивача ОСОБА_2

за участю представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

за участю представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3, інтереси якої представляє за довіреністю ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової і моральної шкоди завданої внаслідок скоєння злочину -

ВСТАНОВИВ:

В суд з позовною заявою звернулися ОСОБА_2, ОСОБА_3 інтереси якої представляє за довіреністю ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової і моральної шкоди завданої внаслідок скоєння злочину. Мотивує заявлені вимоги тим, що 22.01.2014 року близько 15.30 год. відповідач ОСОБА_5 керуючи автомобілем MITSUBISHI PAJERO SPORT, д/н НОМЕР_4, в якому в якості пасажира перебувала ОСОБА_7 - донька позивачів, порушила п.12.1 Правил дорожнього руху України, не справилась з керуванням автомобіля, внаслідок чого автомобіль перекинувся, а пасажир автомобіля ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, від чого в подальшому померла, а ОСОБА_5 було визнано на підставі вироку Сторожинецького районного суду Чернівецької області винною в скоєнні злочину, що передбаченого ст.286 ч.2 КК України і призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами та було звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році». Посилаються на те, що саме вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 13.05.2014 року було встановлено, той факт що ОСОБА_7 померла саме від отриманих тілесних ушкоджень в ДТП, що сталося внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху вчиненого ОСОБА_5, яка керувала транспортним засобом і допустила злочинну самовпевненість у своїх діях, що призвело до трагічних наслідків - смерті їх єдиної доньки. Зазначають, що у зв'язку із загибеллю доньки, їм була завдана істотна моральна і майнова шкода, яка відповідно полягає в тому, що після досягнення ними пенсійного віку за життя їх донька ОСОБА_7 допомагала їм і піклувалася про них; донька стежила за їх станом здоров'я, а також у зв'язку із мінімальними розмірами пенсій, постійно підтримувала їх матеріально, купувала ліки, приносила продукти харчування, готувала їсти, доглядала під час хвороб, оскільки ОСОБА_2, є інвалідом ІІ групи, у зв'язку із чим йому категорично протипоказані фізичні та психоемоційні навантаження, однак внаслідок загибелі доньки вказує, що пережив емоційний стрес, знаходився в шоковому стані, а тому стан його здоров'я погіршився, а саме він відчуває постійну слабкість, апатію, страждав від безсоння, відсутності апетиту, поганого самопочуття, все це в сукупності призвело до того, що з 05.02.2014 року по 18.02.2014 року він знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Сторожинецької центральної районної лікарні, його стаціонарне лікування мало місце і в 2014 році в Городоцькій центральній районній лікарні Хмельницької області з 12.08.2014 року по 22.08.2014 року, у зв»язку з наявними в нього захворюваннями потребує догляду та сторонньої допомоги, яку дружина - ОСОБА_3, в силу свого віку та стану здоров'я не може йому надати, а тому, він через загибель доньки фактично позбавлений такого догляду, що суттєво погіршує умови його життя, завдає значних незручностей, тобто моральних страждань.

В обгрунтування крім наведеного, заявлених позовних вимог посилаються на те, що трагічні зміни в їх житті сталися внаслідок злочинних дій відповідача ОСОБА_5, яка не дивлячись на свою вину у загибелі доньки, з часу ухвалення вироку, жодного разу не поцікавилась чи потрібна їм будь-яка допомога, не вибачилася перед ними, а на питання з приводу допомоги у придбанні і встановленні пам'ятнику на могилі ОСОБА_7, вказують, що чоловік ОСОБА_5, не дивлячись на свої обіцянки допомоги в цьому питанні, в подальшому відмовився. А, тому, оскільки їх донька ОСОБА_7, за життя працювала лікарем-ендокринологом Сторожинецької центральної районної лікарні, мала достатній заробіток, була для них опорою, постійно допомагала їм фінансово, утримувала їх за рахунок своєї заробітної плати, однак, на даний час вони не можуть відновити свого майнового становища, оскільки є вже людьми пенсійного віку та отримати будь-який додатковий заробіток у зв'язку із віком та поганим станом здоров'я не можуть, просять, стягнути з ОСОБА_5 на їх користь шкоду в розмірі 1/3 частини середньомісячного заробітку, отриманого за життя їх доньки ОСОБА_7, що становить - 611.24 грн. та стягнути з ОСОБА_5 на їх відповідно користь моральну шкоду в розмірі 150000 грн. кожному.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити; у наданих суду поясненнях посилався на обставини аналогічно викладеним в позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні діючи в інтересах своєї довірительки, позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові.

Представника відповідача ОСОБА_5, за договором - ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що його довірителька ОСОБА_8 з ОСОБА_7, за життя останньої перебували у дружніх стосунках, працювали разом лікарями в Сторожинецькій центральній районній лікарні Чернівецької області та під керуванням ОСОБА_5 тривалий час їздили на роботу та повертались після роботи в м. Чернівці. ДТП трапилося 22.01.2014 року через незадовільний стан дороги, оскільки була ожеледиця, нерівність дороги і стало трагедією для відповідача, оскільки її подруга загинула, а вона отримала значні тілесні ушкодження, значний час знаходилась в стресовій ситуації та лікувалась від отриманих травм. Висновок автотехнічного дослідження не надав чіткої відповіді на питання чи перебували у причинному зв'язку із настанням ДТП невиконання водієм ОСОБА_5 ПДР, оскільки вказано що виходить за межі компетенції автотехнічної експертизи. Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 13.05.2014 року обтяжуючих обставин вини ОСОБА_5 не встановлено, а однією з пом'якшуючих обставин є добровільне відшкодування завданого збитку, що свідчить про неправдивість заявлених обставин в позовній заяві позивачами, оскільки під час досудового слідства відповідач добровільно згідно домовленостей із потерпілою стороною надала їм 126000,00 грн. що на той період згідно курсу валют становило 12000 доларів США. У зв'язку з добровільним відшкодуванням завданого збитку, потерпіла сторона, які на час розгляду кримінальної справи представляла позивач ОСОБА_3 цивільний позов у кримінальному провадженню не був заявлений, що було підтверджено і в суді першої інстанції при розгляді кримінальної справи та розпискою про добровільне відшкодування завданого збитку. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивачам.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, відповідно заперечення, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності у межах заявлених вимог, суд приходить до наступного.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом належними доказами по справі встановлено, що на підставі вироку Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 13.05. 2014 року ОСОБА_5 було визнано винною в скоєнні злочину, що передбачений ст.286 ч.2 КК України і призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. Звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», що усуває відбування покарання за вчинене діяння. (а.с.15-17, 53 - 58).

Як визначено у п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Свідоцтво про смерть НОМЕР_7 (а.с. 20) свідчить про те, що актовим записом 173 засвідчено що ІНФОРМАЦІЯ_9 померла ОСОБА_7.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, її батьками записано: батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_3 (а.с.18)

У відповідності до свідоцтва про одруження НОМЕР_5 ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 та після заміжжя змінила прізвище - «ОСОБА_7» (а.с.19).

З дослідженої судом довідки про доходи №154 від 17.04.2015 року вбачається, що за життя ОСОБА_7 працювала лікарем в Сторожинецькій центральній районній лікарні, отримувала в місяць в середньому 1706 грн. (а.с.21, 106).

Як пояснив в судовому засіданні позивач ОСОБА_2 заробітної плати в місяць за життя його доньці з сім»єю не вистачало,він з жінкою допомагали доньці, так як в неї було двоє дітей, а після її смерті відповідно дітей забрали їх батьки і він не може бачитися з онуками,що також вважає моральним стражданням. Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є інвалідом 2 групи загального захворювання відповідно до пенсійного посвідчення НОМЕР_6 (а.с.9), за висновком довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії йому протипоказана важка фізична праця (а.с.10), однак вказаними дослідженими доказами, наданими саме позивачами спростовуються доводи зокрема позивача ОСОБА_2 в частині того, що за даними МСЕК йому є необхідним постійний сторонній догляд. Вказане також спростовується і випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого та епікризом №1148 від 13.02.2014 року (а.с.11, 12, 13).

Дослідженим спростовуються доводи позивача ОСОБА_2 та представника позивача ОСОБА_3 в тому, що їх донька за життя їм надавала матеріальну допомогу і фінансово забезпечувала. В цій частині доводи позивача також спростовуються і показаннями свідка ОСОБА_11, яка під присягою в засіданні пояснила, що вона, разом з ОСОБА_7 за життя працювала в Сторожинецькій лікарні, останню знала більше 5 років і була з нею у дружніх відносинах. Пояснила, що ні вона, ні ОСОБА_12 за життя, ні ОСОБА_5 не мали в лікарні великої зарплати, зі слів ОСОБА_7, за життя остання їй розповідала, що її мати працює за кордоном в Греції і постійно їй матеріально з дітьми допомагала, жалілася їй, що батько з матір»ю розлучені, батько випиває і немає ніяких коштів їй для допомоги. Пояснила, що за життя ОСОБА_7 навіть щоденно на роботу їздила разом з ОСОБА_5, щоб не витрачати коштів на дорогу. Аналогічні показання в суді надав і чоловік ОСОБА_7 - ОСОБА_13, який під присягою в судовому засіданні пояснив, що дійсно його цивільна дружина ОСОБА_7 за життя кожного дня їздила на роботу разом з своєю подругою - ОСОБА_5, із якою разом працювали в Сторожинецькій лікарні. В показах зазначив, що оскільки він деякий час не працював, їм важко було матеріально прожити в місяць лише на зарплату дружини, так як в сім»ї було двоє дітей. Після трагічної загибелі його дружини, усі витрати по похованню взяла на себе ОСОБА_5 з сім»єю і чоловік останньої надав йому і ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 120.000 грн., і остання, як бабуся поділила вказану суму коштів на онуків, пояснивши, що їй нічого не потрібно. Батька дружини він на похоронах не бачив, ОСОБА_2 з»явився значно пізніше. Пояснив, що за життя ОСОБА_7 не часто їздила до батьків, інколи з дітьми, так як її батько перебував на той час в розводі з матір»ю та проживав окремо в іншій області, а ОСОБА_3 виїхала за кордон в Грецію на постійне місце проживання і саме вона їм допомагала. Пояснив, що ОСОБА_5 з чоловіком обіцяли після поховання дружини допомогти матеріально для встановлення ОСОБА_7 пам»ячнику, однак, згодом від цього відмовилися .

Крім наведеного, судом встановлено, що у відповідача ОСОБА_5 є на утриманні перебуває двоє дітей: ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.41-42).

З довідки про доходи №319 від 01.07.2015 року вбачається, що ОСОБА_5 працює лікарем акушером - гінеколом в Сторожинецькій центральній районній лікарні, отримує доходи (а.с.43).

Відповідно до розписки від 05.03.2014 року, за підписом ОСОБА_3, вона та ОСОБА_13 розписалися в тому, що отримали від ОСОБА_16 суму 120.000 (сто двадцять тисяч) грн. в рахунок матеріальної і моральної шкоди (а.с.69, 113). Дане в судовому засіданні було підтверджено і свідком ОСОБА_16, який пояснив, що є чоловіком ОСОБА_5 відповідача по справі, і саме він за дорученням дружини, яка на час ДТП перебувала в реанімаційному відділенні, взяв організацію на себе поховання ОСОБА_7, та після похорон він особисто передав з рук в руки чоловікові ОСОБА_7 і її матері ОСОБА_3 120.000 грн. і у його присутності, остання сказала, що їй ніяких грошових коштів не потрібно і поділила 120.000 грн. на дітей ОСОБА_7 порівну. Крім наведеного, також зазначив в поясненнях, що за життя ОСОБА_7 була подругою його дружини, вони разом працювали і щоденно їздили на роботу до м. Сторожинець машиною дружини.

Згідно із ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже до зазначених вимог, досліджених в сукупності доказів по справі слід застосувати наступні правовідносини.

Статтею 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди " від 27 березня 1992 p. № 6 (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 р. № 11 та від 25 травня 1998 р. № 15; від 24 жовтня 2003 р. № 9), згідно останньої зміни, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. (абзац перший пункту 2 із змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду N 9 від 24.10.2003). При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Отже, виходячи з наведеного, а також вимог статей 62, 202 ЦПК України суд вважає, що позивачами не зазначено доказів того, що вони, відповідно з урахуванням свого матеріального й сімейного становища потребували матеріальної допомоги і така допомога їм надавалася за життя донькою ОСОБА_7

Крім того, згідно дослідженого в судовому засіданні вироку Сторожинецького райсуду Чернівецької області від 13.05. 2014 року (від 13.05. 2014 року) не було встановлено умислу ОСОБА_5 на завдання ОСОБА_7 смерті, не було встановлено і безпосереднього причинного зв'язку вину ОСОБА_5

Таким чином, виходячи з сукупності досліджених доказів по справі, показів свідків, суд вважає, що позивачами не доведено належними і допустимими доказами заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на їх користь матеріальної шкоду в розмірі 1/3 частини середньомісячного заробітку (доход) померлої ОСОБА_7, що становить 611, 24 грн., а тому в задоволенні цих вимог слід відмовити.

Щодо позовних вимог позивачів про стягнення з відповідача ОСОБА_5 компенсації за заподіяну моральну шкоду їм внаслідок злочину - ДТП, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до вимог ст.970 ЦК України, при визначенні розміру компенсації шкоди повинні враховуватися вимоги розумності і справедливості. Загальний зміст наведених вище норм ЦК вказує на те, що моральна шкода відшкодовується особі, законні інтереси якого були безпосередньо порушені, тобто право на стягнення має тільки потерпілий, це право не може переходити у порядку правонаступництва до третіх особам, оскільки носить суто особистий характер.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» було встановлено у 2014 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 1218 грн.

Згідно вимог, ч.ч. 1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Так, виходячи з того, що в судовому засіданні чітко було установлено показами свідків, дослідженими доказами в частині того, що позивач ОСОБА_3 отримала разом з ОСОБА_18 від відповідача ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 120.000 грн. і фактично нею розпорядилася на користь своїх онуків, суд вважає, що доводи в цій частині представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_17 є необгрунтваними і задоволенню не підлягають; останніми не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження моральної шкоди ОСОБА_3, якої вона зазнала у зв'язку із смертю доньки ОСОБА_7, а тому в задоволенні вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_5 на її користь 150.000 грн. моральної шкоди слід відмовити.

Що стосується в цій частині заявлених вимог позивачем ОСОБА_2 суд з врахуванням усіх обставин справи, досліджених доказів в їх сукупності, показів свідків, враховуючи конкретні обставини справи, а саме, смерть ОСОБА_7, батьком якої є ОСОБА_2, у зв'язку з чим останній втратив нормальні життєві зв'язки і морально страждає, суд вважає розумним, виваженим та справедливим, стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 суму моральної шкоди, яку суд оцінює в розмірі 20 000,00 грн.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи викладені обставини по справі, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, керуючись ст.1168 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року (з наступними змінами); постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року; постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»; ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, інтереси якої представляє за довіреністю ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової і моральної шкоди завданої внаслідок задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканки АДРЕСА_1 (паспорт НОМЕР_8 виданий 05.04. 2000 р. Ленінським РВУ МВС України в Чернівецькій області) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10, зареєстрованого в АДРЕСА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_3) - 20.000 (двадцять) тисяч грн.. моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки.

В решта частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в засіданні при проголошенні рішення в цей же строк з дня отримання копії рішення суду.

Суддя Слободян Г.М.