АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Кочкової Н.О., Григорченка Е.І.

за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-Союз», про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2015 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, третя особа: ТОВ «ВП «Агро-Союз» про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 126 - СВ від 03.09.2010р. станом на 14 липня 2015 року в розмірі 78 985 831 грн. 59 коп., що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 35 728 900 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 4 108 823 грн. 50 коп.; неустойки за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 22 112 649 грн. 68 коп.; неустойки за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 997 083 грн. 98 коп.; інфляційних витрат за кредитом у розмірі 15 399 155 грн. 90 коп.; інфляційних витрат за відсотками у розмірі 639 218 грн. 53 коп., а також у розмірі 1 570 766, 01доларів США, що складається із: заборгованості за кредитом в сумі 1 480 622, 13доларів США; заборгованості за відсотками в сумі 90 143, 88 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції ї ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Виробниче підприємство «Агро-Союз» та ВАТ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір № 126-СВ від 03.09.2010 р. За умовами п.1.1 кредитного договору банк відповідно до умов та на термін дії цього договору надає позичальнику револьверну кредитну лінію без зобов'язання надання (кредит) із загальною сумою кредиту 4 400 000 доларів США з можливістю отримувати в доларах США, євро та гривні та з терміном кредиту до 03 вересня 2011 року, з урахуванням обмежень, визначених у договорі, зокрема, але не обмежуючись, у пп. 3.2. (h)-3.2 (j) Договору. Згідно із умовами п.3.2 кредитного договору банк надає кошти позичальнику однією або кількома сумами (Частка або Частки).

В подальшому до кредитного договору сторонами було укладено ряд додаткових угод, якими вносилися зміни та доповнення умов кредитного договору. Зокрема, додатковою угодою №14 від 30 січня 2015року до кредитного договору термін фінансування (згідно із визначеннями термінів, погодженими сторонами у кредитному договорі, термін фінансування означає дату, не пізніше настання якої (включно) загальна сума фінансування повинна бути повернута позичальником, та яка зазначена в п.1.1 цього договору) за кредитним договором було продовжено до 28 лютого 2015року.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, заборгованість останнього перед банком за кредитним договором станом на 14 липня 2015 року становить 78985831 грн. 59 коп. та 1 570 766, 01 доларів США, а саме: сума заборгованості за кредитом - 35 728 900 грн. та 1 480 622, 13доларів США; сума заборгованості за відсотками - 4 108 823 грн. 50 коп. та 90 143, 88 доларів США; розмір неустойки за несвоєчасне повернення кредиту 22 112 649 грн. 68 коп.; розмір неустойки за несвоєчасне повернення відсотків - 997 083 грн. 98 коп.; розмір інфляційних витрат за кредитом - 15 399 155 грн. 90 коп.; розмір інфляційних витрат за відсотками - 639 218 грн. 53 коп.

Факт перерахування коштів банком та їх отримання позивальником ТОВ «Виробниче підприємство «Агро-Союз» було встановлено та досліджено Господарським судом Дніпропетровської області при розгляді справ № 904/6930/15 та № 904/ 6929/15.

06 вересня 2010 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №126-СВ/SUR-2. В подальшому до договору поруки укладалися договори про внесення змін та доповнень до нього. Згідно із п.1.1 договору поруки поручитель, як солідарний боржник, зобов'язується безвідклично та безумовно сплатити банку за його першою вимогою, всі необхідні платежі за кредитним договором, в тому числі і погасити кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.1.2 договору поруки поручитель зобов'язується сплатити платежі, зазначені в п.1.1 договору, якщо йому надіслана банком письмова вимога протягом 2 робочих днів з дати такої вимоги без будь-яких заперечень, перевірок або виправдань щодо вимоги, без будь-яких взаємозаліків, вирахувань або утримань. Такі платежі повинні бути сплачені поручителем на рахунки банку, вказані у вимозі.

Договором про внесення змін і доповнень від 17 квітня 2015 року до договору поруки сторонами було погоджено, що договір поруки набирає чинності з дати його підписання і діє протягом 10 років - п.3.9.

Позичальнику та поручителю була направлена вимога про дострокове повернення кредиту від 11.06.2015р., яка на даний час не виконана.

Згідно письмового підтвердження ПАТ «Укрсоцбанк» в провадженні судів України відсутні інші справи щодо позовних вимог банку до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 126-СВ від 03.09.2010 р. (з урахуванням усіх додаткових договорів, змін, доповнень та додатків до нього) у розмірі 78 985 831 грн. 59 коп. та 1 570 766, 01 доларів США центу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що для правильного вирішення спору, немає значення, що рішеннями Господарського суду Дніпропетровської області по справам № 904/6930/15 та № 904/ 6929/15 від 08.09.2015р. за позовом ПАТ „Укрсоцбанк" з ТОВ «Виробниче підприємство «Агро-Союз» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 126-СВ від 03.09.2010р. (а.с. № 175, 176-182, 183-191).

Також зазначив, що строк пред'явлення вимоги до поручителя, встановлений ст. 559 ЦК України не сплинув, оскільки договором про внесення змін і доповнень від 17 квітня 2015 року до договору поруки сторонами було погоджено, що договір поруки набирає чинності з дати його підписання і діє протягом 10 років - п. 3.9.

До того ж посилався на правові позиції щодо строків пред'явлення вимог до поручителя, які висловлені в Постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року при розгляді цивільної справи № 6-125цс14 та в Постанові Верховного Суду України від 17.09.2014р. при розгляді цивільної справи № 6-53цс14.

Так само посилався на те, що кредитор, скориставшись своїм правом, обрав спосіб захисту шляхом пред'явлення позову до поручителя, що відповідає вимогам закону і укладеного договору поруки, умови якого передбачають солідарну відповідальність позичальника і поручителя.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ст. ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсідіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вищим судом відзначено, що договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів.

Відповідно ч. 1 ст. 543 ЦК України, пред'явлення позову до солідарних боржників є правом, а не обов'язком банку чи іншої фінансової установи.

Пунктом 9 зазначеної Постанови визначено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст. 20 ЦК України, ст. 3 і 4 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України, встановлена солідарна відповідальність боржника і поручителя у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, що передбачає право кредитора пред'явити позов за своїм вибором лише до боржника або лише до поручителя або одночасно до них обох.

Ухвалюючи заочне рішення, суд першої інстанції не дослідив належним чином всі обставини справи, не з'ясував питання погашення заборгованості за рахунок іпотечного майна, внаслідок чого припустив помилкових висновків про обґрунтованість позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення виконання зобов'язання по повернення кредитних коштів між Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-Союз» та позивачем 03.09.2010 р. укладено договір іпотеки. За вказаним договором майновим поручителем було передано в іпотеку Позивачу дев'ять об'єктів нерухомого майна: комплекс, загальною площею 6571,60 кв.м., розташований по вул.. Нижньодніпровській, 1а, смт Ювілейне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області; комплекс, загальною площею 8303 кв.м., розташований по вул.. Нижньодніпровській, 1в, смт Ювілейне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області; комплекс, загальною площею 24,9 кв.м., розташований по вул.. Нижньодніпровській, 1х, смт Ювілейне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області; нежитлова будівля, склад № 3 «Ж», загальною площею 2150,10 кв.м., розташована по вул.. Нижньодніпровській, 1о, смт Ювілейне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області; АЗС «У», склад мастил «Т», загальною площею 41,30 кв.м., розташовані по вул.. Нижньодніпровській, 1ш, смт Ювілейне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області; мийка для автомобілів, загальною площею 541 кв.м., розташована по вул.. Нижньодніпровській, 1б, смт Ювілейне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області; нежитлова будівля, склад № 4 «Д», з навісом «Е», загальною площею 1769,20 кв.м., розташована по вул.. Нижньодніпровській, 1л, смт Ювілейне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області; нежитлова будівля, зарядка акумуляторів з прибудовою навісом та підвалом «А», загальною площею 385,10 кв.м., розташована по вул. Нижньодніпровській, 1ц, смт Ювілейне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області; нежитлової будівлі, вагова «Ш», загальною площею 14,10 кв.м., розташована по вул. Нижньодніпровській, 1ш, смт Ювілейне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області.

18 вересня 2015 р. позивачем на підставі іпотечного договору звернуто стягнення та зареєстровано право власності на всі зазначені вище об'єкти, що підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» позасудове врегулювання здійснюється із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України про іпотеку».

Відповідно до п. 5.4.1 іпотечного договору у разі звернення стягнення на предмет іпотеки банк має право вільно та на власний розсуд обирати методи реалізації предмета іпотеки, у тому числі, без обмеження, шляхом позасудового звернення стягнення на підставі цього іпотечного договору, а саме шляхом: (і) передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; способи звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачені цим іпотечним договором є договором сторін про задоволення вимог банку та не потребують подальшого погодження сторонами.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

З аналізу вищенаведених положень ст. 36 Закону України "Про іпотеку" вбачається, що передача права власності іпотекодержателю на предмет іпотеки є одним із шляхів позасудового врегулювання на підставі договору, який вважається застосованим незалежно від оскарження факту його застосування.

Таким чином, позивач реалізував своє право на позасудове врегулювання спору у відповідності до положень іпотечного договору та ст. 36 Закону України «Про іпотеку» шляхом набуття права власності на дев'ять об'єктів нерухомого майна майнового поручителя. Оскільки іпотечний договір був укладений з метою забезпечення належного виконання третьою особою зобов'язань за кредитним договором, то задоволення кредиторських вимог позивача за рахунок іпотечного майна майнового поручителя є доказом належного виконання третьою особою зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ГК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно зі ст.559, 598 ГК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Отже, станом на дату винесення заочного рішення у позивача відсутнє право вимоги до Відповідача за кредитним договором, заборгованість третьої особи за яким повністю погашена шляхом звернення стягнення на майно за іпотечним договором та договором поруки, який відповідно

до ст. 559 ЦК України є припиненим з 18 вересня 2015 року.

Також, постановою Дніпропетровського Апеляційного адміністративного суду від 28.12.2015 р. (справа № 804/15237/15) відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5до Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Радченко А. Л., Державних реєстраторів Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області Хабло К.О., Каско О.В., Кучеренко М.А., Ланської С.В., Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О., 3 осіб ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «Корпорація «АГРО-СОЮЗ» про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії. При цьому судом встановлено, що державна реєстрація прав власності на спірні об'єкти нерухомості за Банком відповідачами Державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Радченко А.Л. , Державними реєстраторами Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області Хабло К.О., Каско О.В., Кучеренко М.А., Ланською С.В. здійснена з дотриманням приписів чинного законодавства в межах наданих повноважень, що виключає підстави для визнання цих дій протиправними ,скасування прийнятих рішень про проведення державної реєстрації права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» об'єктів нерухомого майна та поновлення записів про право власності на вищезазначені об'єкти за ТОВ Корпорація «АГРО-СОЮЗ».

Відповідно до приписів ст..61 ЦПК вказані обставини не підлягають додатковому доказуванню.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2015 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-Союз», про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: