УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, третя особа - реєстраційна служба Новгород-Сіверського міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області, про визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 22 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири № 6, розташованої в будинку АДРЕСА_1. Протягом 2001-2002 років ним було здійснено прибудову до квартири у відповідності до наданого у 2001 році дозволу виконавчого комітету Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області. У 2015 році він вирішив здійснити реєстрацію права власності на перебудовану квартиру, проте державним реєстратором в реєстрації було відмовлено у зв'язку з ненаданням документів, які б підтверджували прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

З огляду на викладене, просив визнати за ним право власності на здійснену прибудову до квартири АДРЕСА_1, що складається з веранди, позначеної на поетажному плані квартири як «І», площею 14,6 кв. м, та кухню «6-2», площею 10,9 кв. м.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 22 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 20 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2014 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), застосувавши до правовідносин, які склалися між сторонами ст. ст. 331, 392 ЦК України, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не вчинив всіх передбачених законодавством дій для реєстрації права власності на належну йому реконструйовану квартиру (не здійснив введення в експлуатацію нерухомого майна шляхом подання декларації про готовність об'єкта до експлуатації), у зв'язку з чим в реєстрації права власності було відмовлено, при цьому відповідач жодних рішень, які б свідчили про порушення, невизнання або оспорювання права власності позивача на належну йому квартиру та прибудову до неї не приймав, відтак ОСОБА_3 не доведено наявність порушеного Новгород-Сіверською міською радою Чернігівської області права та підстав захисту права в обраний позивачем спосіб.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-3129цс15 від 30 березня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338−341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів і не згоди заявника з висновком суду по їх оцінці.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 22 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Дем'яносов М.В. Маляренко А.В.