АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/79/16 Головуючий: 1 інстанції
Справа: № 643/719/15-ц Харченко А.М.
Категорія: про обмеження Доповідач: Даниленко В.М.
цивільної дієздатності
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 травня 2015 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області про обмеження цивільної дієздатності ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року заявниця ОСОБА_2 в порядку Глави 2 Розділу IV ЦПК України звернулась до Московського районного суду м. Харкова з вищезазначеною заявою, у якій вказувала на те, що її син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у віці п'ятнадцяти років потрапив під тролейбус, в наслідок чого отримав численні ушкодження голови, зокрема: важку закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку важкого ступеню з осередками контузії мозолистого тіла, субдуральну гематому лівої скронево-потиличної дільниці та набряк головного мозку, з приводу чого з 30.12.1997 року по 13.02.1998 року перебував на стаціонарному лікуванні в Харківській лікарні швидкої медичної допомоги № 4, де 12.01.1998 року йому було зроблено операцію по видаленню субдуральної гематоми.

Післяопераційний період проходив відносно спокійно, з регресом психопатології до помірного рівня.

У подальшому син заявниці ОСОБА_4 неодноразово проходив стаціонарне лікування з приводу наслідків отриманої закритої черепно-мозкової травми та головного мозку в різних лікувальних закладах: знаходився під наглядом лікарів міської поліклініки № 6, лікувався в міській клінічній лікарні № 7 та Харківському міському психоневрологічному диспансері № 3.

Приблизно з 2006 року він періодично проходив курс лікування в Харківській обласній клінічній психіатричній лікарні № 3.

В осінній та весінній періоди року, в наслідок зміни погоди, атмосферного тиску, геомагнітної обстановки стан здоров'я ОСОБА_4 погіршується: він погано спить, оскільки його турбує постійний головний біль, стає дратівливим, має погану пам'ять, відчуває загальну слабість, озноб, жар, у нього підвищується рівень потовиділення, турбують болі в області серця, нестача кисню та відчуття тривоги.

19 вересня 2014 року біля п'ятої години ранку за викликом заявниці її син ОСОБА_4 був доставлений бригадою швидкої медичної допомоги до Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3 у зв'язку з погіршенням його психічного стану для надання йому медичної допомоги та проходження чергового курсу лікування.

Через декілька днів, а саме: 22 вересня 2014 року заявниця ОСОБА_2 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5, приїхавши до себе на дачу, що знаходиться в Садовому товаристві «Хуторок» у селищі Українка Вовчанського району Харківської області, виявили у кімнаті свого будинку труп людини. Після виклику міліції та швидкої допомоги вони з чоловіком були направлені до слідчого відділку міліції, де були допитані з грубими порушеннями норм чинного законодавства, зокрема їх підвергли знущанням, побиттям та змушували зізнатись у скоєнні вбивства, яке вони не вчиняли.

07 жовтня 2014 року чоловік заявниці ОСОБА_5, навідавши свій дачний будинок, побачив його у жахливому стані, який залишили правоохоронці після проведення обшуку, зокрема все було у слідах йоду, чайник на плиті згорів, всі речі розкидані.

07 листопада 2014 року слідчий з адвокатом прибули до Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3 з метою доправити ОСОБА_4, який на той час проходив там стаціонарне лікування, до відділу міліції для допиту, проте лікар заборонив вчиняти ці дії, у зв'язку з чим допит був проведений на місці, де син заявниці на прохання слідчого підписав якісь документи.

Наступного дня, тобто 08 листопада 2014 року, на території Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3 сину заявниці ОСОБА_4 слідчим було оголошено про підозру у скоєнні ним злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

З 13 по 24 листопада 2014 року в Харківській обласній клінічній психіатричної лікарні № 3 в межах кримінальної справи була проведена судова медична психіатрична експертиза відносно ОСОБА_4, за висновком якої він виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у формі органічного шизофренічного розладу.

Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 21 січня 2015 року визнано доведеним вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (умисне вбивство), та за клопотанням слідчого до ОСОБА_4, який скоїв злочин у стані неосудності, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що наявний у її сина ОСОБА_4 психічний розлад здоров'я істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, заявниця ОСОБА_2 просила суд обмежити цивільну дієздатність ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також призначити її та ОСОБА_5 (батька хворого) піклувальниками останнього.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2015 року, яка набрала законної сили, у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 в частині, що стосується призначення піклувальників ОСОБА_4 було відмовлено.

Цією ж ухвалою судді районного суду було відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_2 щодо обмеження цивільної дієздатності її сина ОСОБА_4

У судовому засіданні заявниця ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 підтримали подану нею заяву та наполягали на її задоволенні, посилаючись на вищезазначені обставини, а також Акт комісійної судово-психіатричної експертизи № 1078 від 24.11.2014 року, проведеної в межах кримінальної справи експертами КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня», про наявність у ОСОБА_4 ознак хронічного психіатричного захворювання.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області, а також прокурор, що приймав участь у справі, проти задоволення заяви ОСОБА_2 заперечували, посилаючись на її безпідставність.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 травня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про обмеження цивільної дієздатності ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням районного суду, заявниця ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просять скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким позитивно вирішити ініційоване заявницею питання про обмеження цивільної дієздатності її сина ОСОБА_4

В обґрунтування своєї скарги апелянти посилаються на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема, апелянти вказують на те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі та відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про обмеження цивільної дієздатності її сина ОСОБА_4, не взяв до уваги Акт комісійної судово-психіатричної експертизи № 1078 від 24.11.2014 року про психічний стан ОСОБА_4 та інші медичні документи щодо психічного стану останнього.

Крім того, апелянти посилаються й на те, що ухвалою Московського районного суду від 19.03.2015 року по справі було призначено стаціонарну судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану ОСОБА_4, проведення якої було доручено 18 відділенню судово-психіатричної експертизи КЗОЗ ХОКПЛ № 3, де на той час ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні.

Однак, зазначена ухвала районного суду фактично була не виконана, а матеріали цивільної справи повернені відділенням судово-психіатричної експертизи КЗОЗ ХОКПЛ № 3 до суду першої інстанції по причині вибуття ОСОБА_6 з цього лікувального закладу до ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом» (м. Дніпропетровськ) у зв'язку із застосуванням до нього примусових заходів медичного характеру.

Проте, не зважаючи на вказані обставини, суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі та відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2, безпідставно зазначив, що саме вона не надала належних доказів на підтвердження наявності передбачених законом підстав для обмеження цивільної дієздатності її сина ОСОБА_4

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням по справі нового рішення, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Відмовляючи в задоволенні поданої ОСОБА_2 заяви про обмеження цивільної дієздатності її сина ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що заявниця не представила до суду належних доказів на підтвердження наявності передбачених законом підстав для позитивного вирішення ініційованого нею питання.

Однак, із таким висновком районного суду судова колегія погодитися не може, оскільки до цього висновку суд першої інстанції дійшов без повного й всебічного з'ясування обставин справи, які мають суттєве значення для правильного її вирішення, та внаслідок порушення процесуальної процедури розгляду судом справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи.

За приписами ст. ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції Україн, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За змістом ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

У разі ж, якщо фізична особа внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, така фізична особа може бути визнана судом недієздатною (ч. 1 ст. 39 ЦК України).

Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішення суду про це (ч. 1 ст. 40 ЦК України).

Правові наслідки обмеження цивільної дієздатності фізичної особи та визнання фізичної особи недієздатною визначені законодавцем у ст.ст. 37, 41 ЦК України і за своєю правовою природою є взаємовиключними.

Порядок обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України (ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 39 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає в порядку окремого провадження.

Згідно з частиною першою вказаної правової норми окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Вирізняючими ознаками окремого провадження є несумісність із спором про право, відсутність сторін із протилежними інтересами, неможливість застосування низки правових норм та принципів, які притаманні позовному провадженню, а саме, щодо змагальності, диспозитивності, процесуальної рівності та інш.

Згідно ч. 1 ст. 237 ЦПК України заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подана членами її сім'ї, органом опіки та піклування, наркологічним або психіатричним закладом.

У заяві про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи повинні бути викладені обставини, що свідчать про психічний розлад, істотно впливають на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (ч. 1 ст. 238 ЦПК України).

Психічними розладами є розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті (ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

Для того, щоб можна було обмежити фізичну особу у цивільній дієздатності, наявний у неї психічний розлад повинен саме істотно впливати на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Визначення наявності або відсутності психічного розладу, а також його стійкості або тимчасовості є виключною компетенцією лікарів-психіатрів.

За правилами ч. 1 ст. 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Таким чином, для встановлення психічного стану особи при розгляді справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи за наявності певних даних про психічний розлад її здоров'я, призначення та проведення судово-психіатричної експертизи є необхідним та обов'язковим.

Метою проведення судово-психіатричної експертизи при розгляді зазначеної категорії цивільних справ є з'ясування наявності чи відсутності підстав для визнання фізичної особи обмежено дієздатною, а саме: встановлення наявності або відсутності психічного розладу у особи; з'ясування, чи є психічний розлад здоров'я конкретної особи стійким і хронічним або тимчасовим, а також визначення ступеня впливу цього розгляду на здатність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, син заявниці ОСОБА_2 - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1993 року перебуває на обліку в Комунальній установі охорони здоров'я «Харківський міський психоневрологічний диспансер № 3» з діагнозом: органічний шизофренічний розлад.

З приводу зазначеного захворювання ОСОБА_4 неодноразово проходив стаціонарне лікування в Харківській обласній клінічній психіатричній лікарні № 3.

Згідно акту комісійної судово-психіатричної експертизи № 1078 від 24.11.2014 року, проведеної в межах кримінальної справи судово-психіатричними експертами Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3, на час її проведення ОСОБА_4 виявляв ознаки хронічного психічного захворювання в формі органічного шизофренічного розладу та за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (т. 1 а.с. 35-46).

Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 21 січня 2015 року в зв'язку з вчиненням ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (умисне вбивство), в стані неосудності, до нього застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом (т. 1 а.с. 95).

В процесі судового розгляду зазначеної цивільної справи ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19.03.2015 року було призначено по справі стаціонарну судово-психіатричну експертизу з метою встановлення психічного стану фізичної особи - ОСОБА_4, проведення якої було доручено 18 відділенню судово-психіатричної експертизи № 18 Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3 (т. 1 а.с. 49-50).

Проте, ця судово-психіатрична експертиза проведена не була, а матеріали справи разом із ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19.03.2015 року без її фактичного виконання були повернуті до суду першої інстанції, оскільки на той час ОСОБА_4 вже перебував у Державному закладі «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом» МОЗ України (м. Дніпропетровськ), в зв'язку із застосуванням до нього примусових заходів медичного характеру (т. а.с. 56).

При цьому суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення у справі, обмежився даним фактом, безпідставно переклавши тягар доказування наявності передбачених законом підстав для обмеження цивільної дієздатності ОСОБА_4 на саму заявницю - матір останнього ОСОБА_2

В процесі апеляційного перегляду справи ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2015 року для з'ясування обставин справи, що мають суттєве значення для її правильного вирішення, та з метою встановлення психічного стану фізичної особи - ОСОБА_4 було призначено судово-психіатрічну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради.

Згідно висновку проведеної по справі комісійної судово-психіатричної експертизи № 225 від 03 листопада 2015 року гр-н ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, страждає хронічним стійким психічним розладом у формі органічного шизофреноподібного розладу.

На даний час ОСОБА_4 за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т. 2 а.с. 1-4).

Тобто, за висновками зазначеної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_4 за своїм психічним станом не підпадає під ознаки фізичної особи, цивільна дієздатність якої може бути обмежена на підставі ч. 1 ст. 36 ЦК України.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, а також те, що суд першої інстанції, вирішуючи справу по суті ініційованого заявницею ОСОБА_2 питання, належним чином не з'ясував суттєві обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 травня 2015 року, ухвалене по справі, не може бути визнане законним, обґрунтованим, а тим паче справедливим, у зв'язку з чим судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні вищезазначеної заяви ОСОБА_2, за її безпідставністю.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 30, 36, 37, 39, 40, 41 ЦК України, ст. ст. 1, 2, 3, 4, 213, 214, 234, 237-239, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 травня 2015 року - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2, заінтересована особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області про обмеження цивільної дієздатності ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, - відмовити, за її безпідставністю.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: