№ 274/3154/15-ц
провадження № 2/0274/130/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2016 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Замеги О.В., при секретарі Павлюк - Жук А.В., з участю позивачки ОСОБА_1, її представників: ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні бабою своїх прав щодо виховання внука,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом і просить з врахуванням уточнених позовних вимог зобов"язати відповідачку усунути перешкоди у її спілкуванні з онуком - ОСОБА_6, та визначити способи її участі у вихованні внука шляхом систематичних зустрічей, які відбуватимуться щовівторка з 17.00 год до 19.00 год, та щонеділі з 10 год. до 12 години., та визначити, що в цей час вона має право забирати внука з місця його перебування, повідомляючи при цьому, де буде знаходитися дитина, і повертаючи дитину за місцем перебування матері у визначений час.

Мотивуючи тим, що її син - ОСОБА_7 та ОСОБА_4 перебували в шлюбі, який 24 вересня 2014 року рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області розірваний. Від шлюбу вони мають сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з відповідачкою, та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.. Починаючи з вересня 2014 року відповідачка під різними приводами відмовляє їй у побаченнях з дитиною. На її пропозиції та прохання побачити дитину відповідає відмовою, нічим не мотивуючи свою позицію. Останнім часом взагалі не відповідає на її телефонні дзвінки. Усі її візити до місця проживання відповідачки з дитиною невдалі, оскільки ОСОБА_4 неможливо застати вдома або ж вона не відчиняє двері, хоча сусіди стверджують, що вона постійно проживає за вказаною адресою. Всі її намагання з'ясувати причини такої поведінки та спроби вирішити добровільно питання спілкування з внуком залишилися без уваги. Фактично, на даний вона час взагалі позбавлена права на спілкування з внуком. Хоча має велике бажання брати активну участь у його вихованні. Бажає піклуватися про нього та має змогу допомагати йому матеріально. Крім того, вона пенсіонерка, і маю багато вільного часу, який би хотіла б і могла б присвятити своєму єдиному онуку.

У відкритому судовому засіданні позивачка і її представники: ОСОБА_2, ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позовній заяві.

Відповідачка і її представник ОСОБА_5 у відкритому судовому засіданні уточненні позовні вимоги не визнали в повному обсязі. Надали заперечення проти позову. В яких зазначили, що з 11.06.2011 року по 07.10.2014 року відповідачка перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7, який є сином позивачки. Від спільного шлюбу вони мають сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.09.2014 року шлюб між ними було розірвано, і син залишився проживати з нею. За період подружнього життя та після розірвання шлюбу жодних перешкод позивачці у спілкуванні із дитиною вона не чинила. 10 грудня 2014 року вона вдруге вийшла заміж за ОСОБА_8. Після одруження вона разом із чоловіком та дитиною проживають в м. Житомирі, оскільки чоловік проходить там військову службу. У періоди коли чоловік виконує свій військовий обов'язок в зоні АТО на сході України, вона з дитиною проживає у її батьки за адресою: АДРЕСА_1. Також певний проміжок часу (влітку 2015 року) вона з родиною проживала у батьків чоловіка в м. Кам"янець - Подільський Хмельницької області. А тому, на її думку, доводи позивачки, що вона постійно проживає в м. Бердичеві, та навмисно не відчиняє їй двері, коли та приходить, щоб відвідати внука, не відповідає дійсності. Так як у ті декілька раз у період з грудня 2014 року по лютий 2015 року коли позивачка приходила за адресою, де вона мешкала в м. Бердичеві, вона завжди із нею спілкувалася, і вони разом з дитиною та позивачкою ходили на прогулянки. З лютого 2015 року по даний час позивачка телефонувала їй лише одного разу з метою побачити онука - у квітні 2015 року. Однак, на той момент дитина хворіла, тому зустріч не відбулася. Крім того слід зауважити, що ОСОБА_6 лише повних три роки. У нього встановлений режим харчування та сну для дитини відповідного віку. В свою чергу позивачка бажає зустрічатися із дитиною щовівторка та щонеділі з 10- 00 год. до 13- 00 год. за її відсутності. Однак син о 12 годині вже обідає, а о 13-00 - лягає спати. Більш того, у сина часто піднімається ацетон, внаслідок чого він потребує дієтичного харчування. При цьому, були випадки, коли позивачка давала дитині продукти харчування, які є шкідливими для нього. Отже, заявлений спосіб участі у вихованні дитини суперечить інтересам сина.

Представник третьої особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради в судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутності не надав.

Заслухавши пояснення свідків, з"ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з 11.06.2011 року по 07.10.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, даний факт сторони не оспорюють.

Від шлюбу вони мають сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження(а.с.5).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.09.2014 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується копією рішення( а.с.7).

Син - ОСОБА_6 залишився проживати з ОСОБА_4, даний факт сторони не оспорюють.

ОСОБА_7 є сином позивачки - ОСОБА_1, даний факт сторони не оспорюють.

10 грудня 2014 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб(а.с. 49).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Сімейного Кодексу України(далі СК України), регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї: побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням. можливістю духовного та фізичного розвитку.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин мас здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

У відповідності до ч.ч. 9, 10 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності ти розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 257 СК України, баба, дід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться баба, дід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Статтею 263 СК України, визначено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України.

Зі змісту ч. 2 ст. 159 СК України вбачається, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною у присутності іншої особи.

Частинами 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

А тому суд вважає, що позивачка має право спілкуватися зі своїм внуком, та брати участь у його вихованні.

Доводи відповідачки, і її преставника про те, що ОСОБА_4 не чинить перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 зі своїм онуком ОСОБА_6, на думку суду, спростовується зібраними і дослідженними в судовому засіданні доказами, та показами свідків.

Як вбачається з відповіді виконкому Бердичівської міської ради від 14.07.2015 року ОСОБА_1 11.02.2014 року зверталася до даного органу з питання неможливості брати участь у вихованні внука ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.22).

Крім того будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що позивачка їй неодноразово жалілася, що ОСОБА_4 перешкоджає їй бачитися з внуком. Також в її присутності ОСОБА_1 неодноразово набирала номер телефону відповідачки, але та на її дзвінки не відповідала.

Аналогічні покази в судовому засіданні дали свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11.

Також в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_4 зазначила, що вона не заперечує проти спілкування позивачки з її сином, але за попередньою домовленістю і в разі наявності в неї такої можливості. Крім того вона дійсно не завжди брала телефон, коли дзвонила позивачка, оскільки відповідати на телефонні дзвінки ОСОБА_1 вона не зобов"язана.

Що стосується показів свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_11, ОСОБА_15, ОСОБА_16, то суд їх оцінює критично, оскільки вони спростовуються зазначеними вище доказами та показами інших свідків.

На думку суду, не можуть бути перешкодою в спілкуванні позивачки з онуком і наявність у відповідачки іншої сім"ї, та проживання дитини з матір"ю в іншому місті.

А тому суд оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази та покази свідків в їх сокупності, прийшов до висновку, що ОСОБА_4 перешкоджає у здійсненні бабою - ОСОБА_1 своїх прав щодо виховання внука - ОСОБА_6, а отже позовні вимоги є обгрунтованими.

Вирішуючи питання про визначення участі баби у вихованні внука, та спілкуванні з ним, з урахуванням положень ст.ст. 257, 263, 159 СК України, судом враховані позовні вимоги позивачки, стан здоров"я і вік - ОСОБА_6, який хворіє і є малолітнім, зайнятість позивачки і відповідачки, її суб"єктивне ставлення до внука, і вважає, за необхідне визначити спосіб участі баби у вихованні онука, та вважає його таким, що відповідає інтересам дитини, її стану здоров"я, не перешкоджає нормальному розвитку дитини - щонеділі із 10 год. до 12 год. в присутності його матері - ОСОБА_4, тобто позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати у справі, суд вважає, за необхідне покласти на позивачку.

Керуючись ст.ст. 159, 257 СК України, ст.ст. 10, 57, 60, 88, 209-212 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов"язати ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з онуком - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановити ОСОБА_1 дні побачення з онуком - ОСОБА_6, який проживає з ОСОБА_4, щонеділі із 10 год. до 12 год. в присутності його матері - ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії даного рішення.

Головуючий: