Справа № 755/193/16-ц
"13" квітня 2016 р. м. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
Головуючого - судді САВЛУК Т.В.,
при секретарі Костів Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, треті особи: Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, Служба у справах дітей Крижопільської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до заявлених позовних вимог просив суд: «Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1. Усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права користування та розпорядження власністю - квартирою АДРЕСА_1, шляхом зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1».
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, проси позов задовольнити, пояснив, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01 липня 2008 року. 04 листопада 2009 року позивач оформив опіку над малолітньою ОСОБА_3 та 23 жовтня 2010 року зареєстрував її за адресою: АДРЕСА_1. В подальшому, на підставі рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2013 року поновлено ОСОБА_2 батьківські права щодо її доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно позивач був звільнений від здійснення обов'язків опікуна над малолітньою ОСОБА_3, а малолітню дитину передано матері ОСОБА_2 Зважаючи на те, що після відновлення матері дитини у батьківських правах, позивач не має родинного зв'язку з дитиною, дитина проживає за місцем реєстрації її матері, тому відсутні підстави для реєстрації малолітньої дитини за місцем проживання позивача, що дає підстави визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, оскільки малолітня дитина з 2013 року не проживає в цій квартирі та в силу свого віку має проживати разом зі своєю матір'ю, та вимагати захисту своїх інтересів як власника квартири шляхом усунення перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю - квартирою АДРЕСА_1, шляхом зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 що є предметом позову.
Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні.
Відповідач ОСОБА_2, як законний представник малолітньої ОСОБА_3, в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи відповідач та його законний представник повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористались.
Представник третьої особи - Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, третя особа подала до суду письмове клопотання про розгляд справи у відсутність їх уповноваженого представника, яке залучено до матеріалів справи. (а.с. 62)
Представник третьої особи - Служба у справах дітей Крижопільської районної державної адміністрації Вінницької області в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, третя особа подала до суду письмове клопотання про розгляд справи у відсутність їх уповноваженого представника, просила позов задовольнити. (а.с.60)
На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України.
Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Відповідно до частини першої ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видане нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної конторою Вороніною С.А. 01 липня 2008 року. (а.с.10)
Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 27 вересня 2007 року, яке ухвалено у цивільній справі №2-593/2007, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, позбавлено батьківських прав стосовно її малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с.12)

Відповідно до розпорядженням Крижопільської районної державної адміністрації Вінницької області № 205 від 04 листопада 2009 року встановлено опіку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, над малолітньою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с. 12 зворот)

3гідно довідки Житлово - будівельного кооперативу «Буревісник- 3» (форма №3) за №45 від 08 квітня 2014 року в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, (з 21.01.1991 року); ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, (з 28.05.2009 року); ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, (з 28.05.2009 року), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (з 21 березня 2010 року). (а.с.13)

На підставі рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2013 року, яке ухвалено в межах розгляду цивільної справи №134/2171/13-ц, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, поновлені батьківські права щодо її малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.16)

Розпорядженням Крижопільської районної державної адміністрації Вінницької області № 204 від 18 листопада 2013 року звільнено ОСОБА_1 від здійснення опікунських обов'язків над малолітньою ОСОБА_3 та зобов'язано Службу у справах дітей райдержадміністрації забезпечити передачу дитини до сім'ї ОСОБА_2. (а.с.17)

Відповідно до довідки Крижопільської районної адміністрації Вінницької області від 05 червня 2015 року №02-20/1839, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та проживає разом з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_6, що належить їй на праві власності. (а.с.20)

Відповідно до ч. 3 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

За нормою статті 156 Житлового кодексу УРСР надано право членам сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, право користуватися цим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їхньому вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 15,16, 386, 391 ЦК гарантовано власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

У відповідності до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України , члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Як роз'яснено п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 07.02.2014 за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вислухавши пояснення позивач та представника позивача, суд вважає доведеним той факт, що з моменту припинення виконання обов'язків опікуна позивач втратив родинний зв'язок з малолітньою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, яка передана під опіку своєї матері ОСОБА_2, мати та дитина зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_6, зазначене домоволодіння належить матері дитини на праві власності, тому підстави для реєстрації малолітньої дитини у квартирі, яка належить позивачу відсутні.

Факт не проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, в квартирі АДРЕСА_1 підтверджується Актами від 14 квітня 2014 року, 28 березня 2016 року, які складено мешканцями квартир за АДРЕСА_7 ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які засвідчили факт відсутності малолітньої ОСОБА_3 у квартирі позивача. (а.с.18, 63)

Права власника житлового будинку квартири визначені у ст. 383 Цивільного кодексу України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення порушень його прав шляхом визнання відповідача такою, що втратила користування житловим приміщенням, оскільки як доведено в суді відповідач з 2013 року у квартирі, яка належить позивачу на праві приватної власності, не проживає, в силу свого віку проживає разом з матір'ю, яка забезпечена житлом.

Відповідно до положень частини першої ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісного відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку залежить, зокрема від вирішення питання про користування особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України, ст.405 ЦК України).

Виходячи з предмету позову, позивачем пред'явлено окремо вимоги до відповідача до ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, щодо усунення перешкод у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації малолітньої ОСОБА_3 за адресою вищевказаної квартири, однак судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що позивачу чиняться перешкоди з боку відповідача у користуванні житловим приміщенням, яка вибула на постійне місце проживання до своєї матері, а зібрані по справі докази підтверджують факт припинення відповідачем права користування житловим приміщенням поза межами визначених законодавством строків, визначених ст.405 Цивільного кодексу України, та визначений законодавством як окремий спосіб захисту для відновлення порушених прав власника житлового приміщення.

В той же час, відповідно до положень ч.4 ст.31 Цивільного процесуального кодексу України, кожна із сторін має право вимагати виконання судового рішення в частині, що стосується цієї сторони, що зумовлює покладення вимог зобов'язального характеру лише на сторін процесу, тобто позивача та відповідача у цивільному процесі, в той же час вирішення питання про зняття фізичної особи з реєстраційного обліку відноситься до виключеної компетенції державного органу міграційної служби з дотримання вимог Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", що є окремими предметом доказування, тому позивачем визначено неналежний спосіб захисту порушених прав, який підлягає відновленню у спосіб та порядку, передбаченому ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, треті особи: Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, Служба у справах дітей Крижопільської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку, підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення, суд визнає ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в інтересах якої діє мати ОСОБА_2, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 64, 65, 156 Житлового кодексу України, ст.ст. 29, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 07.02.2014 за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України ,суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, треті особи: Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, Служба у справах дітей Крижопільської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку, задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, як законного представника малолітньої ОСОБА_3, на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання її копії.

С у д д я