АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/65/16 Доповідач - Ткач О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Гірський Б. О., Жолудько Л. Д.,

при секретарі - Брілю В.Л.

у відсутність сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 листопада 2015 року у справі за позовом ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ПАТ "Дельта Банк" звернулося із вищевказаним позовом посилаючись на те, що 25.05.2012 року ними куплено у ПАТ "Сведбанк" право вимоги за кредитними договорами в т.ч. і за кредитним договором № 1901/0608/71-120 та іпотечним договором, які укладено 20.06.2008 року між ПАТ "Сведбанк" та ОСОБА_2. Враховуючи те, що боржником не виконувались зобов'язання зі сплати тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, станом на 28.07.2015 року виникла заборгованість на загальну суму 3 079 728,94 грн. Оскільки виконання зобов'язань боржника забезпечено іпотечним договором, тому ПАТ "Дельта Банк" просить звернути стягнення на предмет іпотеки: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, вартістю 573 351.00 грн, шляхом визнання права власності за Банком згідно наявного в договорі застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 листопада 2015 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі ПАТ "Дельта Банк" просить скасувати рішення суду першої інстанції посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно позбавлено Банк права захисту порушеного права зі сторони боржника, який, отримавши кредит, не погашає банку щомісячні платежі, хоча забезпечив свій обов'язок уклавши іпотечний договір. Право Банку на вказаний спосіб звернення на іпотечне майно обумовлено сторонами в іпотечному договорі, який укладено до набрання чинності Закону "Про мораторій".

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та в межах наявних в справі доказів, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що скаргу слід частково задовольнити.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вибраний позивачем спосіб звернення на іпотечне майно передбачає перехід права власності до Банку з моменту набрання судовим рішенням законної сили, що суперечитиме Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадянина України, наданого як забезпечення валютних кредитів", який забороняє примусове відчуження майна, наданого в якості забезпечення валютних кредитів.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.06.2008 року між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 1901/0608/71-120, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 100 000 доларів США із сплатою 11,9% річних на строк до 20.06.2038 року на придбання квартири, яка є предметом іпотеки ( а.с.11-17).

20.06.2008 року вищевказаний кредитний договір забезпечений іпотекою, а саме трикімнатною квартирою АДРЕСА_1, про що свідчить іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. за реєстром №2659. Договором про внесення змін та доповнень №1 від 07.08.2010 року викладено в новій редакції пункт 12.3.1 іпотечного договору в силу якого іпотекодержатель вправі звернути стягнення на іпотечне майно за вартістю, що буде визначена на підставі висновку суб'єкта оціночної діяльності, який визначається іпотекодержателем (а.с. 5-7,9).

26.05.2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу права вимоги, відповідно до якого ПАТ "Сведбанк" відступив своє право вимоги відносно боржника ОСОБА_2 ПАТ "Дельта Банку" (а.с.23-27).

Із матеріалів справи вбачається, що станом на 28.07.2015 року заборгованість ОСОБА_2 перед Банком становила 3 079 728,94 грн., з яких: 2 543 520,98 - сума заборгованості за кредитом; 412 494,22 грн. - сума заборгованості за відсотками; 116413,16 грн.- пеня; 545,11 грн. сума за 3% ставкою від простроченого тіла кредиту; 6 755,47 грн.- сума за 3% ставкою від прострочених відсотків - 6 755,47 грн.

Згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності станом на 29.09.2015 року ринкова вартість іпотечної квартири АДРЕСА_1 становить 573 351.00 грн ( а.с.45).

З дотриманням вимог ч.2 п.11 іпотечного договору ПАТ "Дельта Банк" надіслано ОСОБА_2 лист-вимогу про погашення заборгованості по кредиту та попередження, що у разі невиконання цієї вимоги банк розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку майно (а.с. 19).

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до умов вищезазначеного іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки в таких випадках: в разі порушення іпотекодацем будь-якого зобов'язання за цим договором або порушення боржником будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; тощо (пункт 11 іпотечного договору).

Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснене іпотекодерджателем на підставі рішення суду, виконавчого напису або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (пункт 12 іпотечного договору).

Згідно з пунктом 1 Закону України від 03.06.2014 року № 1304 "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (далі - Закон "Про мораторій"), який набув чинності 07.06.2014 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує

140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Статтею 3 Закону "Про мораторій" передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Поняття "мораторій" у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом "Про мораторій", не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Поняття "відчуження" у цивільному праві є одним із способів припинення права власності, яке здійснюється за волевияленням власника або поза волею, що відображено в ст.346 ЦК України і відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається, як в Енциклопедії цивільного права України під ред.Я.М. Шевченко ( Київ вид.Ін Юре, 2009р), так і в тлумачному словнику української мови ( т.1 Київ, вид.Аконіт 2000р).

Тому і вказаний в позовній заяві спосіб звернення стягнення на іпотечне майно є одним із способів зміни власника і охоплюється поняттям "відчуження". Відповідно вказані правовідносини охоплюється чинним на час розгляду справи Законом "Про мораторій".

Оскільки вищевказаний Закон не позбавляє кредитора права захисту на стягнення заборгованості за кредитним договором, тому судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, підлягає зупиненню на час дії вказаного Закону.

Вказана правова позиція неодноразово висловлена у постановах Верховного Суду України: "Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки ухвалені до і після прийняття Закону "Про мораторій" є чинними, однак їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 Закону "Про мораторій".

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону "Про мораторій" протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Таким чином, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону "Про мораторій" не підлягає виконанню."

Таким чином, суд першої інстанції, не врахував, що Закон "Про мораторій" та його норми не передбачають підстав для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів і допустив неправильне застосування положень зазначеного Закону, що призвело до неправильного вирішення спору.

Згідно статті 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 309 ЦПК України в разі неправильного застосування судом норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення та ухвалити нове судове рішення.

Оцінюючи в сукупності встановлені судом першої інстанції обставини та аналізуючи їх в контексті вищезазначених норм права суд апеляційної інстанції приходить до переконання про часткове задоволення вимог апеляційної скарги шляхом шляхом скасування судового рішення та ухвалення нового, яким визнати підставними позовні вимоги позивача, однак зупинити його виконання на час дії Закону України "Про мораторій".

Згідно ч.5 ст.88 ЦПК, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки доводи апеляційної скарги визнано підставними, тому судовий збір, який сплачено позивачем за подачу апеляційної скарги, слід стягнути з ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309 ЦПК України, Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті",суд апеляційної інстанції,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" - частково задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 липня 2015 року - скасувати та ухвалити нове, яким в рахунок заборгованості ОСОБА_2 за договором кредиту № 1901/0608/71-120 від 20.06.2008 року в розмірі 3079728.94 гривень, з яких: 2 543 520,98 - суми заборгованості за кредитом; 412 494,22 грн. - сума заборгованості за відсотками; 116413,16 грн.- пеня; 545,11 грн. сума за 3% ставкою від простроченого тіла кредиту; 6 755,47 грн.- сума за 3% ставкою від прострочених відсотків - 6 755,47 грн. звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 81,3 кв.м. житловою 37 кв.м.. шляхом визнання за ПАТ "Дельта Банк" права власності на квартиру вартістю 573 351,00 грн станом на 29.09.2015 року.

Рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає примусовому виконанню у період чинності Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Дельта Банк" судовий збір в розмірі 4019.40 грн

Рішення суду набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.І. Ткач