Справа № 212/683/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Дехта Р.В., за участю секретаря судового засідання Більченко Ю.О., представників позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 представника третьої особи ОСОБА_3Ю, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Комфорт Сіті», треті особи: Приватне акціонерне товариство «Криворізький завод гірничого обладнання», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення та зобовязання укласти та зареєструвати трудовий договір, -

В С Т А Н О В И В :

09.02.2016 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 з позовом до Приватного підприємства «КОМФОРТ СІТІ», третя особа ПАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» (АТ «Корум КЗГО» ) про встановлення факту, що має юридичне значення та зобовязання укласти та зареєструвати трудовий договір про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобовязання укласти трудовий договір у письмовій формі шляхом видачі наказу про зарахування на роботу із внесенням до трудової книжки, зобовязання зареєструвати укладення трудового договору у державній службі зайнятості .

31.05.2016 року представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги зазначивши додатково у якості третьої особи - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та просила суд встановити факт трудових відносин ОСОБА_4 та Приватного підприємства "Комфорт-Сіті" в період з 22.10.2010 року по 22.02.2015 рік включно за професією помічника машиніста тепловоза-складача потягів. Зобов'язати ПП «Комфорт-Сіті» укласти трудовий договір у письмовій формі шляхом видачі наказу про зарахування на роботу за посадою помічника машиніста тепловоза-складача потягів із внесенням відомостей до трудової книжки ОСОБА_4 Зобов'язати Приватне підприємство «Комфорт-Сіті» зареєструвати укладення трудового договору між ПП «Комфорт-Сіті» та ОСОБА_4 у державній службі зайнятості України.

В обґрунтування позову в позовній заяві зазначено що ОСОБА_4 в жовтні 2010 року уклав Договір № 2211, 01.01.2011 р., та додаткові угод до нього з ПП «Комфорт Сіті». Згідно зазначених договорів він прийняв на себе зобовязання за плату надати протягом встановленого договором строку послуги щодо транспортної обробки вантажів , а відповідач в свою чергу прийняв зобовязання прийняти та оплатити виконані послуги. В 22.02.2013 році з По тягачем О.М. стався нещасний випадок внаслідок якого останньому за висновком МСЕК було встановлено 3 групу інвалідності та 45% працездатності та згідно акту № 1 від 26.12.2013 р. випадок було повязано з виробництвом, однак згідно рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.11.2014 року за позовом ВВД ФССНВУ в м. Кривому Розі Дніпропетровської області зазначений вище акт було скасовано оскільки ОСОБА_4 на момент настання нещасного випадку працював на умовах цивільно правових відносин а не трудового договору. Не погоджуючись з фактом перебування з відповідачем у цивільно правових відносинах вважає що перебував у трудових відносинах фактично виконуючи роботи, передбачені для посади помічника машиніста тепловозу складача вагонів та отримував на підприємстві ПАТ «КЗГО» інструктажі що вважає ознакою трудової діяльності. На підставі зазначеного позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

В судовому засіданні під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ПП «КОМФОРТ СІТІ» - ОСОБА_2 заперечувала проти заявлених вимог посилаючись на Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.11.2014 року у справі № 214/4059/13ц та зазначив, що під час розгляду справи за позовом ВВД ФССНВУ в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про визнання незаконним та скасування актів за формами Н-1 та Н-5 судом було встановлено преюдиційний факт наявності між ОСОБА_4 та ПП «КОМФОРТ СІТІ » правовідносин цивільно правового характеру.

Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та посилаючись на його безпідставність.

Представник третьої особи - Приватне акціонерне товариство «Криворізький завод гірничого обладнання» в попередніх судових засіданнях просив суд прийняти законне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом було роз'яснено позивачу право заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі.

Представник позивача судових засіданнях відмовилися надати судові додаткові докази, просив суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи.

Представник відповідача в судових засіданнях відмовився надати судові додаткові докази, просив суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи.

В судовому засіданні під час розгляду справи встановлено наступне.

21.10.2010 року між ПП «КОМФОРТ СІТІ» іменованим як «Замовник» та ОСОБА_4 іменований як «Виконавець» було укладено договір № 2211 предметом якого було зобовязання ОСОБА_4 за визначену сторонами плату надати протягом встановленого договором строку (з 21.10.2010 р. по 31.12.2010 року ) послуги щодо транспортної обробки вантажів у кількості 11 000 тон, а відповідач по справі ПП «Комфорт Сіті» зобовязалося у свою чергу прийняти та оплатити виконані послуги . Під час підписання договору сторонами були узгоджені всі його суттєві умови в т.ч. вартість послуг , порядок прийняття, порядок виплати винагороди (з урахуванням утримання податків та інших відрахувань), права та обовязки сторін , відповідальність за неналежне виконання прийнятих зобовязань, строк дії договору тощо.

01.10.2010 року між ПП «КОМФОРТ СІТІ» іменованим як «Замовник» та ОСОБА_4 іменований як «Виконавець» укладено договір № 116 предметом якого також було зобовязання ОСОБА_4 за визначену сторонами плату надати протягом встановленого договором строку (з 01.01.2011 р. по 28.02.2011 року) послуги щодо транспортної обробки вантажів у кількості 10 000 тон, а відповідач по справі ПП «Комфорт Сіті» зобовязалося у свою чергу прийняти та оплатити виконані послуги . Під час підписання наступного договору від 01.01.2011 року сторонами також були узгоджені всі його суттєві умови в т.ч. вартість послуг , порядок їх прийняття , порядок виплати винагороди (з урахуванням утримання податків та інших відрахувань) , права та обовязки сторін, відповідальність за неналежне виконання прийнятих зобовязань , строк дії договору тощо.

Згодом, сторони договору (кожна окрема сторона ) а саме ПП «КОМФОРТ СІТІ» та ОСОБА_4 продовжували строк дії основного договору № 116 від 01.01.2011 року шляхом підписання додаткових угод які є невідємною частиною договору а саме :

Додаткова угода № 1 від 25.02.2011 року до 31.03.2011 року ;

Додаткова угода № 2 від 31.03.2011 року до 30.06.2011 року ;

Додаткова угода № 3 від 30.06.2011 року до 30.09.2011 року ;

Додаткова угода № 5 від 31.10.2011 року до 31.12.2011 року.

01.01.2012 року між ПП «КОМФОРТ СІТІ» іменованим як «Замовник» та ОСОБА_4 іменований як «Виконавець» було укладено договір № 247 предметом якого було зобовязання ОСОБА_4 за визначену сторонами плату надати протягом встановленого договором строку (з 01.01.2012 р. по 31.03.2012 року ) послуги щодо транспортної обробки вантажів у кількості 15 000 тн., а відповідач по справі ПП «Комфорт Сіті» зобовязалося у свою чергу прийняти та оплатити виконані послуги . Під час підписання договору сторонами були узгоджені всі його суттєві умови в т.ч. вартість послуг , порядок їх прийняття, порядок виплати винагороди (з урахуванням утримання податків та інших відрахувань), права та обовязки сторін , відповідальність за неналежне виконання прийнятих зобовязань, строк дії договору тощо.

Згодом , сторони договору (кожна окрема сторона ) а саме ПП «КОМФОРТ СІТІ» та ОСОБА_4 продовжували строк дії основного договору № 247 від 01.01.2012 року шляхом підписання додаткових угод які є невідємною частиною договору а саме:

Додаткова угода № 1 від 31.03.2012 року до 30.04.2012 року ;

Додаткова угода № 2 від 30.04.2012 року до 31.05.2012 року ;

Додаткова угода № 3 від 31.05.2012 року до 30.06.2012 року ;

Додаткова угода № 4 від 29.06.2012 року до 31.07.2012 року ;

Додаткова угода № 5 від 31.07.2012 року до 31.08.2012 року ;

Додаткова угода № 6 від 31.08.2012 року до 30.09.2012 року ;

Додаткова угода № 7 від 28.09.2012 року до 31.12.2012 року ;

01.01.2013 року між ПП «КОМФОРТ СІТІ» іменованим як «Замовник» та ОСОБА_4 іменований як «Виконавець» було укладено договір № 103 предметом якого було зобовязання ОСОБА_4 за визначену сторонами плату надати протягом встановленого договором строку (з 01.01.2013 р. по 31.01.2013 року ) послуги щодо транспортної обробки вантажів у кількості 5 000 тн., а відповідач по справі ПП «Комфорт Сіті» зобовязалося у свою чергу прийняти та оплатити виконані послуги . Під час підписання договору сторонами були узгоджені всі його суттєві умови в т.ч. вартість послуг , порядок їх прийняття , порядок виплати винагороди (з урахуванням утримання податків та інших відрахувань) , права та обовязки сторін , відповідальність за неналежне виконання прийнятих зобовязань , строк дії договору тощо.

Додатковою угодою № 1 до договору № 103 від 01.01.2013 року строк дії договору було продовжено до 28.02.2013 року.

Під час виконання своїх зобовязань за договором № 103 від 01.01.2013 року а саме о 05 год. 50 хв. 22.02.2013 року з ОСОБА_4 стався нещасний випадок за фактом якого 26.02.2016 року було складено Акт № 1 за формою Н-1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом а також комісійно складено Акт №1 за формою Н-4 про проведення розслідування нещасного випадку, що стався 22.02.2013 року на території ПрАТ «КЗГО» у яких зазначено, що потерпілий від нещасного випадку ОСОБА_4м. є працівником ПП «КОМФОРТ СІТІ» .

Після нещасного випадку ОСОБА_4 у період з 22.02.2013 року по 29.04.2013 року декілька разів перебував на стаціонарному лікуванні про що свідчать виписки з медичної карти ОСОБА_4 видані медичними установами та згідно висновку МСЕК від 12.06.2013 року йому первинно було встановлено 3 групу інвалідності та 45 % втрати професійної працездатності .

Не погоджуючись з фактом визнання нещасного випадку що стався з ОСОБА_4 22.02.2013 року таким, що пов'язаний з виробництвом та не визнаючи цей нещасний випадок страховим через відсутність між ОСОБА_4 та ПП «КОМФОРТ СІТІ » трудових відносин, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області через свого представника звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з відповідним позовом до ПП «КОМФОРТ СІТІ», ПрАТ «КЗГО» та просив суд визнати незаконними та скасувати акти за формами Н-1 та Н-5 від 26.02.2013 року.

Рішенням суду першої інстанції в задоволені позову було відмовлено, однак рішенням Апеляційного суду від 26.11.2014 року, рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.10.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано незаконними та скасовано Акт № 1 про за формою Н-1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом та Акт №1 за формою Н-4 про проведення розслідування нещасного випадку, що стався 22.02.2013 року з ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 23.01.2015 року, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.11.2014 року залишено без змін.

Під час розгляду зазначеної вище цивільної справи №214/4059/13ц колегією Апеляційного суду Дніпропетровської області було встановлено той факт, що потерпілий від нещасного випадку ОСОБА_4 перебував з ПП «КОМФОРТ СІТІ » в цивільно правових, а не у трудових відносинах.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України однією з підстав звільнення від доказування є обставини, які встановлені судовим рішенням що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В позовній заяві представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 посилається на Акт № 1 за формою Н-1 про нещасний випадок , повязаний з виробництвом від 26.02.2016 року а також на Акт №1 за формою Н-4 про проведення розслідування нещасного випадку , що стався 22.02.2013 року з ОСОБА_4 у якості доказу перебування ОСОБА_4 у трудових відносинах з ПП «КОМФОРТ СІТІ » який не може бути визнаний судом як допустимий доказ оскільки зазначені акти як вже йшлося раніше було визнано незаконними та скасовано Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.11.14 р. у справі №214/4059/13-ц.

Стосовно змісту договорів, укладених між ОСОБА_4 та ПП «КОМФОРТ СІТІ» суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з ч.1ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 3ст. 639 ЦК України, передбачено якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Отже, встановити факт трудових відносин ОСОБА_4 та ПП «КОМФОРТ СІТІ» в період з 22.10.2010 року по 22.02.2015 року не є можливим оскільки зі змісту договорів укладених між По тягачем О.М. та ПП «КОМФОРТ СІТІ» у період з 21.10.2010 року по 22.02.2015 року не міститься ознак трудового договору з наступних підстав.

За умовами вказаних договорів Виконавець в особі ОСОБА_4 прийняв зобов'язання за визначену плату надати, протягом встановленого кожним договором строку, здійснити транспортної обробки вантажів у певній кількості тон, а Замовник відповідач по справі в особі ПП «КОМФОРТ СІТІ» зобов'язується прийняти та оплатити виконані послуги.

Для умов договору підряду законодавством передбачено наступне.

Частиною 1ст. 837 ЦК України, визначає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.1ст. 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Частина 3ст.843 ЦК України передбачає, що ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.1ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Частина 1 та ч.2статті 854 ЦК України, вказують, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Цивільно-правовий договір- це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (надання послуги) (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого єконкретний вид послуги (роботи) та її кінцевий результат, що має кількісну і якісну визначеність.

Таким чином відносини щодо виконання робіт чи надання послуг Виконавцем на користь Замовника виникають на підставі та у відповідності до норм цивільного законодавства оскільки відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник .підприємства , . установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін».

Згідно ст.. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, під час перебування сторін у договірних відносинах на підставі договорів які містяться в матеріалах справи жодних наказів чи розпоряджень відносно його прийняття до штату підприємства не приймалось, заробітна плата у розумінні КЗпП України як найманому працівникові ОСОБА_4 не виплачувалась оскільки оплата праці (винагороди ) По тягачу О.М. згідно умов договорів виплачувалася на підставі акту прийому-передачі виконаних послуг, а не заробітної плати як це передбачено трудовим законодавством.

Згідно статті 97 КЗпП України, оплата праці на підприємствах, в установах і організаціях працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці.

Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Згідно вище перелічених договорів та на підставі актів приймання-передачі виконаних позивачем робіт, ОСОБА_4 отримував передбачену винагороду за виконані роботи, що не оспорювалося сторонами у судовому засіданні.

Суд вважає за необхідне зазначити, що основною ознакою, що відрізняє підрядні (цивільно-правові) відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

При цьому за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Судом не було встановлено, а позивачем належним чином доведено факту прийняття його на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою не було встановлено того, що за укладеними договорами працівник мав виконувати вимоги внутрішнього трудового розпорядку, встановлені адміністрацією підприємства, де він працював, дотримуватися трудової дисципліни.

Матеріали справи також свідчать про те, що наказ про прийняття на роботу ОСОБА_4 не отримував, трудовий договір не укладався. Тобто, слід зробити висновок що позивач фактично усвідомлював відсутність оформлення трудових відносин з відповідачем, а отже й погоджувався з цим тривалий час.

Також з матеріалів справи та з пояснень сторін випливає, що позивач протягом дії укладених з ним угод письмово не звертався до адміністрації підприємства із письмовими заявами про прийняття його на роботу згідно норм КЗпП України, навпаки, позивач протягом тривалого часу, погоджувався на умови підписаного договору, що свідчить про те, що він за власним волевиявленням не заперечував проти співпраці з ПП «КОМФОРТ СІТІ» в рамках цивільно-правового договору.

Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт перебування у трудових відносинах з відповідачем та не надано суду документів на підтвердження своїх вимог, а навпаки, матеріалами справи підтверджено факт перебування позивача з підприємством у цивільно-правових відносинах на умовах договору підряду.

При цьому у цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 327 ЦК України).

Умовами цивільно-правових угод, укладених між сторонами, передбачено, що робота має відповідати вимогам державних стандартів та вимогам, які висуваються до даного виду робіт, координація процесу робіт покладається на замовника та полягає в організації процесу робіт, контролю за ходом їх виконання та якістю. Зазначені умови притаманні саме цивільно-правовій угоді.

Цивільно-правовий договір - це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

За договором підряду, укладеним між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу.

Зазначаючи, що між сторонами наявні трудові відносини, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що основною ознакою, що відрізняє підрядні (цивільно-правові) відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація.

За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

При цьому за підрядним договором оплачується не процесс праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами. Водночас відповідно до п. а ч. 3 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від підрядних є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу.

Судом не встановлено факту прийняття позивача на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою; не встановлено факту роз'яснення позивачеві його прав і обов'язків та про інформування під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Крім того, за трудовим договором працівник має виконувати вимоги внутрішнього трудового розпорядку, встановлені адміністрацією підприємства, де він працює, дотримуватися трудової дисципліни (ст. ст. 139-152 КЗпП України), на роботодавця покладається низка обов'язків щодо працівника, які підлягають виконанню незалежно від змісту трудового договору, а за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 ЦК України). При цьому у цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 327 ЦК України).

Враховуючи наданні докази, суд дістається висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_4 про встановлення факту трудових відносин, про зобов'язання укласти трудовий договір у письмовій формі шляхом видачі наказу про зарахування на роботу за посадою помічника машиніста тепловоза складача потягів із внесенням відомостей до трудової книжки та про реєстрацію трудового договору не підлягають задоволенню, у звязку недоведеністю позивачем належними доказами своїх позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 218, 367 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Комфорт Сіті» про встановлення факту трудових відносин між ОСОБА_4 та Приватним підприємством "Комфорт Сіті" в період з 22.10.2010 року по 22.02.2015 рік включно за професією помічника машиніста тепловоза-складача потягів, відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Комфорт Сіті» про зобов'язання Приватного підприємства «Комфорт Сіті» укласти трудовий договір у письмовій формі шляхом видачі наказу про зарахування на роботу за посадою помічника машиніста тепловоза складача потягів із внесенням відомостей до трудової книжки ОСОБА_4, відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Комфорт Сіті» про зобовязання Приватного підприємства «Комфорт Сіті» зареєструвати укладення трудового договору між Приватним Підприємством «Комфорт Сіті» та ОСОБА_4 у державній службі зайнятості України, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 04 листопада 2016 року.

Суддя: Р. В. Дехта