26 січня 2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Губської Я.В.
при секретарі Приблуда І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування майнових збитків та моральної (немайнової) шкоди
В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на ті обставини, що 14.07.2012 року на перехресті вулиць Шевченко-Харківської Набережної в місті Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: Тойота Лексус д.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2, ВАЗ 2109 д.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, та в результаті їх зіткнення з автомобілем ОСОБА_4 д.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобілем Рено д.н. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_5, які стояли на перехресті на червоне світло і не рухались, було спричинено механічне пошкодження автомобілю позивача. Вказана дорожньо-транспортна пригода виникла внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 та водієм ОСОБА_3 п.п. 8.7.3 ПДР України. Відповідачі в добровільному порядку відшкодувати матеріальні і моральні збитки позивачу відмовились, у зв*язку з чим він вимушений звернутись до суду з даним позовом.
В судове засідання позивач та представник позивача не з*явились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність при заочному розгляді справи, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представники в судове засідання повторно не з*явилися, повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду, ніяких заяв до суду не подали, причини неявки суду невідомі, у зв*язку з чим суд розглядає справу у їх відсутності при заочному розгляді справи, на підставі доказів позивача.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Вимогами ч.4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження не є доказом в розумінні ч.4 ст. 61 ЦПК України, а є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.
Судом встановлено, що 14.07.2012 року на перехресті вулиць Шевченко-Харківської Набережної в місті Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: Тойота Лексус д.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2, ВАЗ 2109 д.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, та в результаті їх зіткнення з автомобілем ОСОБА_4 д.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобілем Рено д.н. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_5, які стояли на перехресті на червоне світло і не рухались, автомобіль ОСОБА_1 ОСОБА_4 д.н. НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження.
Згідно представлених до суду доказів, позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля ОСОБА_4 Вектра д.н. НОМЕР_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 23.06.2009 року. (а.с. 53-54).
Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 зазначає, що ДТП 14.07.2012 року сталося внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 та водієм ОСОБА_3 п.п. 8.7.3 ПДР України, у зв*язку з чим є вина відповідачів у спричиненні майнової та моральної шкоди позивачу, посилаючись на застосування вимог ст.ст. 386, 1187,1188, 23 ЦК України.
Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.
Відповідно до роз*яснень, які викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати па увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, піддягає відшкодуванню з повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.
Як встановлено судом, шкода, яку просить позивач відшкодувати, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а тому підлягає відшкодуванню за правилами ст.ст. 1187, 1188 ЦК України.
Вимогами ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Згідно досліджених в суді матеріалів про відмову в порушенні кримінальної справи № 328 за 2012 рік, схемою ДТП, яка була складена відразу після ДТП 14.07.2012 року, за участю відповідачів на схемі було відображено розташування транспортних засобів, з якою відповідачі були згодні і поставили свої підписи. З даної схеми ДТП вбачається, що автомобіль НОМЕР_5 після зіткнення з автомобілем Тойота Лексус д.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 виїхав на сторону зустрічного транспорту, де допустив зіткнення з автомобілями ОСОБА_4 д.н. НОМЕР_3, який стояв під керуванням водія ОСОБА_1 (позивача по справі) та автомобілем Рено д.н. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_5
З пояснень відповідачів, які містяться в матеріалах про відмову в порушенні кримінальної справи та які вони надали працівникам ДАІ одразу після ДТП вбачається, що при переїзді ОСОБА_2 перехрестя доріг він помітив, що на великій швидкості впритул до узбіччя дороги їхав автомобіль червоного кольору ВАЗ -2109, він намагався уникнути зіткнення з даним автомобілем, але ВАЗ вдарив його в передній бампер, після чого даний автомобіль винесло на зустрічну смугу, де стояли автомобілі - «Рено» і «Опель», в які він вдарився.
Згідно пояснень ОСОБА_3 одразу після ДТП, він, при переїзді перехрестя їхав по правій смузі руху зі сторони вулиці Шевченко в напрямку Московського проспекту на зелений сигнал світлофора, і доїхавши до середини перехрестя його вдарив в ліву задню частину автомобіля, джип чорного кольору, внаслідок чого від удару його автомобіль виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем темного кольору.
Відповідно до даних, викладених в протоколі огляду місця ДТП від 14.07.2012 року вбачається, що у ОСОБА_4 Вектра д.н. НОМЕР_3, який належить позивачу ОСОБА_1 маються механічні пошкодження: деформація переднього лівого крила, передньої лівої двері, переднього дзеркала заднього виду, задньої лівої двері.
Згідно постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 24.07.2012 року в порушенні кримінальної справи за ознаками складу правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України відмовлено.
Згідно досліджених матеріалів справи, провадження справі про адміністративне правопорушення по адміністративній справі відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було закрите в зв'язку зі спливом строків притягнення останніх до адміністративної відповідальності, дані особи визнані винними в порушенні ПДР України.
Постановою апеляційного суду Харківської області від 08.05.2013 року, постанова Київського районного суду міста Харкова від 12.12.2012 року скасована, провадження по справі про закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_6, ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.
Незважаючи на те, що провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито, суд погоджується з доводами позивача про те, що провина відповідачів в спричиненні позивачу шкоди підтверджується - схемою ДТП 14.07.2012 року за підписами учасників ДТП, довідкою по дорожньо - транспортній пригоді, протоколом огляду місця ДТП, поясненнями відповідачів щодо обставин ДТП, які вони відразу надали працівникам ДАІ, постановою про відмову у порушенні кримінальної справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно роз'яснень, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03. 1992 року № 6, ( зі змінами від 25 травня 2005 року), розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
При визначенні розміру моральної шкоди, судом враховано, що позивач внаслідок ДТП зазнав моральних страждань у зв*язку з пошкодженням його транспортного засобу, витрачав кошти та час для відновлення автомобіля.
Враховуючи викладене та обставини справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди у розмірі 5000 грн. з кожного з відповідачів підлягають задоволенню.
Також, суд зазначає, що матеріальна і моральна шкода визначається в частці відповідно до ступеня провини відповідачів по 50% з кожного, оскільки вони, керуючи джерелами підвищеної небезпеки (автомобілями) спільними діями завдали шкоди позивачу, в результаті ДТП, тому зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Крім того, суд звертає увагу на те, що питання визначення провини відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в ДТП 14.07.2012 року вже було предметом судового розгляду і рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 08.07.2014 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь іншої постраждалої особи в ДТП ОСОБА_5 було стягнуто у відшкодування майнові збитки та моральну(немайнову шкоду) з врахуванням провини відповідачів порівну. (а.с. 10-15).
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
За даними, які містяться в матеріалах справи, позивачем сплачено витрати на праву допомогу у розмірі 1500 грн., які підлягають відшкодуванню з відповідачів з кожного порівну.
Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
За вимогами Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Порушуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, представником позивача було надано копію договору про надання юридичних послуг, розрахунок наданих послуг, квитанцію про оплату, а тому є всі підстави для відшкодування цих понесених витрат та витрат по оплаті судового збору.
Керуючись ст.ст. 10,11,57, 60,79, 84, 88, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії

Суддя :