Провадження 2/127/5015/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2016 року
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вохмінової О.С.
при секретарі Коберник О.Л.
з участю прокурора Караваєвої В.В.
представника позивача Манзюк Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом служби у справах дітей Вінницької міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, -
служба у справах дітей Вінницької міської ради позов мотивувала тим, що неповнолітня ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є одинокою матір'ю малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2014 року ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, які були усиновлені громадянами України. Нещодавно стало відомо що відповідач є матір'ю четвертої новонародженої дитини.
В зв`язку з невиконанням матір`ю обов`язку щодо виховання дитини ОСОБА_3, 10.11.2015 року Вінницький міський суд Вінницької області ухвалив рішення про відібрання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, від матері без позбавлення її батьківських прав, також із ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3.
З 04.12.2015 року малолітня ОСОБА_3 перебуває на первинному обліку дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування як дитина позбавлена батьківського піклування.
З 25.12.2015 року ОСОБА_3 виховується в прийомній сім'ї. Протягом перебування дитини у прийомній сім'ї мати жодного разу не цікавилась станом здоров'я дитини, не телефонувала, матеріально дитину не забезпечувала. Фактично родинні стосунки між ОСОБА_2 та її донькою ОСОБА_3 відсутні, дитина не знає своєї матері, її вихованням та утриманням протягом її життя займались чужі люди.
За період часу з листопада 2015 року по червень 2016 року ОСОБА_2 за місцем реєстрації: АДРЕСА_1, не проживала, постійно змінювала місце свого проживання, не відвідувала заняття у вечірній школі № 24. Після відібрання у неї дитини, відповідач не виявляла зацікавленості щодо долі своєї дитини ОСОБА_3, вихованням своєї дочки не займалась, аліментів на утримання дитини не сплачувала.
Працівники служби у справах дітей Вінницької міської ради, Вінницького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області проводили роботу щодо можливості зміни відповідачем свого способу життя.
Згідно інформації Вінницького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 22.06.2016 року № 01-07/521, які здійснюють соціальне супроводження сім'ї відповідача, остання не має мотивації виконувати батьківський обов'язок по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
В даний час відповідач не має засобів для утримання себе та малолітньої дитини, не створила належних житлово-побутових умов для проживання дитини, безвідповідально відноситься до виконання батьківських обов'язків.
Батьки неповнолітньої ОСОБА_2 не надають їй допомоги у вихованні малолітньої онуки.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України служба у справах дітей просила позбавити неповнолітню ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
В судовому засіданні представник служби у справах дітей Вінницької міської ради Манзюк Н.В. позов підтримала і пояснила, що підставою позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав позивач визначає п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. На даний час донька ОСОБА_2 - ОСОБА_3 перебуває на обліку як дитина, що позбавлена батьківського піклування. Батько ОСОБА_3 записаний зі слів ОСОБА_2 відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України. Після відібрання дитини згідно з рішенням суду, поведінка ОСОБА_2 відносно дитини не змінилась і вона не ставила питання про повернення їй дитини. Їй неодноразово наголошували, що вона зобов'язана спілкуватись із дитиною, приймати участь у її житті та вихованні, але відповідач цього не робила. Вважає, що всі заходи щодо повернення ОСОБА_3, в тому числі звернення до телеканалу «Інтер», не відображають справжню її волю, а в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 також є дитиною, вона не розуміє багатьох важливих у житті речей і своїх обов'язків щодо дітей, яких народжує. Родина ОСОБА_2, яка складається з її батьків, бабусі, не бажає їй допомагати. Батько ОСОБА_2 має іншу сім'ю - молоду дружину і маленьку дитину. Мати ОСОБА_2 не цікавиться своєю донькою та своїми онуками, ігнорує ситуацію, що виникла, в цілому. В грудні 2015 року ОСОБА_3 передали в прийомну сім'ю, де про неї належним чином турбуються. Враховуючи те, що позбавлення батьківських прав буде здійснене виключно в інтересах ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, представник служби у справах дітей просила позов задоволити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи була неодноразово повідомлена рекомендованою кореспонденцією за адресою місця реєстрації - АДРЕСА_1 та за адресою фактичного проживання - АДРЕСА_2. Позов не оспорила, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавала.
Законні представники неповнолітнього відповідача - мати ОСОБА_9 та батько ОСОБА_10, які залучені до участі в справі відповідно до ухвал від 22.07.2016 року (а.с. 21) та від 11.10.2016 року (а.с. 47) в судові засідання також не з`являлись, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином за місцем проживання та реєстрації. Заяв суду не подавали.
За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача та її законних представників та ухвалити відповідно до ст. 169 ч. 4, гл. 8 розд. 3 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Прокурор Караваєва В.В. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог і просила врахувати, що ОСОБА_2 є неповнолітньою і в силу свого віку не усвідомлює батьківського обов`язку, тому підстав для позбавлення її батьківських прав за п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України немає.
В судовому засідання свідок ОСОБА_11, яка є директором Вінницького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, суду пояснила, що знає ОСОБА_2 як особу, яка опинилась в складній життєвій ситуації і потребує допомоги. Влітку 2015 року члени комісії відвідували ОСОБА_2 за місцем проживання, і встановили, що умови її проживання задовільні, ОСОБА_2 показувала дитячі речі, вона розуміла, що дитину відібрали у неї, але ніяких заходів щодо повернення не вживала. Восени 2015 року на засіданні комісії ОСОБА_2 поводилась агресивно, говорила, що хоче повернути доньку ОСОБА_3, але дитину в Центрі матері та дитини не відвідувала і не допомагала. Вважає, що справжньої любові, турботи і інтересу до ОСОБА_3 ОСОБА_2 не відчуває. Представники служби неодноразово навідувались до ОСОБА_2 за різними адресами, проводили з нею бесіди про її обов'язки щодо народжених нею дітей, однак, вона не йшла на контакт і не робила для себе належних висновків. На даний час ОСОБА_2 проживає із новонародженою дитиною в будинку батька - ОСОБА_10 (АДРЕСА_2), який має свою сім`ю і малолітню дитину, однак всіляко її підтримує, виховує і допомагає матеріально. Умови проживання ОСОБА_2 і новонародженої дитини задовільні, про що складений акт 13.07.2016 року.
Свідок ОСОБА_12, який працює головним спеціалістом Вінницького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, суду пояснив, що ОСОБА_2 знає у зв'язку з виконанням службових обов'язків. Вона є матір'ю дівчинки ОСОБА_3, яка зараз проживає в прийомній родині. Свідок в складі комісії служби відвідував в 2015 році ОСОБА_2 за місцем її проживання, її неодноразово попереджали з приводу належного виконання батьківських обов'язків щодо дитини ОСОБА_3, однак вона не змінила своєї поведінки. До ОСОБА_3 вона не проявляла материнських почуттів і не виявляла справжнього бажання забрати доньку, лише говорила, що хоче до дитини в лікарню. Вважає, що ОСОБА_2 сама ще дитина, вона не готова до материнства і до відповідальності, тому їй потрібна підтримка і допомога з боку її батьків та соціальних служб. За які кошти вона жила - не знає, але повідомив, що ОСОБА_2 працювала, умови проживання в квартирах, які вона винаймала, були задовільні. В 2016 році вона вже проживала в сім`ї свого батька і чекала на народження дитини.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 - заступник головного лікаря Центру матері та дитини суду пояснила, що з ОСОБА_2 вона знайома з моменту народження сина ОСОБА_14. Після переведення її з пологового будинку на 3-4 день народження ОСОБА_3 до Центру матері та дитини ОСОБА_2 здійснювала належний догляд за новонародженою дівчинкою і говорила, що для неї це дорога дитина. Також вона хотіла швидше повернутись додому, оскільки мала ще двох малих дітей. Невдовзі ОСОБА_3 знову потрапила до лікарні із гострою респіраторною інфекцією і перебувала на лікуванні з 25.03.2015 року по 17.05.2015 року, однак ОСОБА_2 із нею не було, а чоловік, який здійснював догляд за дитиною, назвався батьком дитини. ОСОБА_2 прийшла до лікарні вже із журналістами телеканалу «Інтер» та в зв`язку із зйомкою програми, але жодних ліків, допомоги для доньки не принесла. В подальшому зв`язку з незадовільним станом здоров`я дитину перевели у реабілітаційний центр, а з 17.08.2015 року до 25.09.2015 року ОСОБА_3 знову перебувала в Центрі матері та дитини. Оскільки ОСОБА_2 ОСОБА_3 не відвідувала, адміністрація лікарні звернулась до служби у справах дітей з приводу вирішення подальшого статусу ОСОБА_3. Також свідок додала, що ОСОБА_2 говорила про намір повернути дитину, але справжньої любові і турботи від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 вона не помітила, оскільки коли мати приходила до дитини в лікарню, то лише спостерігала і не проявляла зацікавленості.
Вислухавши пояснення представника позивача, свідків, приймаючи до уваги думку прокурора, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.
Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 13 розділу 3 Сімейного Кодексу України щодо особистих немайнових прав і обов'язків батьків та дітей.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1. Її батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_9.
На день ухвалення даного рішення ОСОБА_2 не досягла 18 років і має правовий статус неповнолітньої дитини (ст. 6 Сімейного кодексу України).
ІНФОРМАЦІЯ_2 неповнолітня ОСОБА_2 народила доньку - ОСОБА_3. Відомості про батька в акті цивільного стану про народження ОСОБА_3 записані відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.11.2015 року № 127/20713/15-ц малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відібрана від матері без позбавлення її батьківських прав. З 04.12.2015 року дівчинка перебуває на первинному обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.12.2015 року № 2796 ОСОБА_3 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Крім ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_2 має ще сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, проте рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2014 року ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав відносно цих дітей.

Під час розгляду справи стало відомо, що ОСОБА_2 в 2016 році народила ще одну дитину - ОСОБА_17, з якою проживає за адресою АДРЕСА_2, і здійснює належний догляд (а.с. 42-44).

Обґрунтовуючи позовні вимоги і правову підставу позову - п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, представник позивача Манзюк Н.В. зазначила, що неповнолітня ОСОБА_2 не має засобів для утримання себе і малолітньої дитини, не створила належних житлово-побутових умов для її проживання, безвідповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків, а після відібрання у неї дитини за рішенням суду не виявила зацікавленості щодо долі своєї дитини ОСОБА_3 і не забезпечила їй сімейне виховання. До суду і до служби у справах дітей з приводу повернення їй на виховання дитини ОСОБА_3 ОСОБА_2 не зверталась.

Суд враховує, що регулювання сімейних відносин в Україні має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї (ст. 7 Сімейного кодексу України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття.

Оскільки на момент розгляду справи відповідач ОСОБА_2 є неповнолітньою, підстав для позбавлення її батьківських прав за ухилення від виконання батьківського обов`язку по вихованню ОСОБА_3 немає.

Твердження представника позивача про те, що ОСОБА_2, будучи неповнолітньою, вже позбавлена батьківських прав відносно дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5, тому може бути позбавлена батьківських прав відносно ОСОБА_3 є безпідставними. При вирішенні кожної справи суд враховує конкретні обставини справи і докази, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог або заперечень, та надає оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 60, 212 ЦПК України).

При ухваленні рішення суд також враховує, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16 постанови ПВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 і має у власності 1/6 частку даної квартири.

З актів відвідування помешкання за адресою: АДРЕСА_1 від 06.08.2015 року та від 18.08.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 за даною адресою не проживає. Це трикімнатна квартира. В одній кімнаті мешкає бабуся ОСОБА_2 - ОСОБА_18, в другій - тітка ОСОБА_2 із співмешканцем, в третій - мати - ОСОБА_9 з братом ОСОБА_2 - ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_9 Кімнати для ОСОБА_2 у даній квартирі немає. ОСОБА_2, ОСОБА_9 та ОСОБА_18 були запрошені на комісію з питань захисту прав дитини при виконкому ВМР, яке призначалось на 11.08.2015 року та на 18.08.2015 року для вирішення питання подальшого влаштування ОСОБА_3. Законний представник - ОСОБА_9 особисто під розписку від 18.08.2015 року запрошувалась на засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Вінницької міської ради на 18.08.2015 року на 15.00 год. для розгляду питання виконання ОСОБА_2 батьківських обов'язків щодо доньки ОСОБА_3. ОСОБА_9 зобов'язувалась повідомити доньку ОСОБА_2 та бути присутньою на засідання, однак, на засідання комісії 18.08.2015 року ОСОБА_2 і ОСОБА_9 з невідомих причин не з'явились.

З народження ОСОБА_3 її мати ОСОБА_2 тимчасово проживала за різними адресами.

Так, відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 25.03.2015 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає за адресою: АДРЕСА_3 з матір'ю ОСОБА_2, її співмешканцем ОСОБА_19, проживає в квартирі, стан якої вкрай незадовільний: відсутній ремонт, меблі поламані, постільна білизна відсутня, скрізь брудно, пилюка, затхле повітря, на кухні - залишки їжі, брудний посуд, недопиті пляшки із спиртним. Одна з чотирьох кімнат зачинена через відсутність вікна та дверей між кімнатою та балконом. Крім іншого, ОСОБА_3 направлено до МЛ «Центр матері та дитини» у зв'язку з неможливістю подальшого перебування дітей за вищевказаною адресою через незадовільний санітарний стан помешкання та несприятливу психоемоційну атмосферу.

Із акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 20.04.2015 року вбачається, що мати дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка перебуває у лікарні, - ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_5 в орендованій частині приватного будинку. ОСОБА_3 є одяг, дитяча суміш для годування, дитячий візочок, але відсутні дитяче ліжко та ванночка. Санітарний стан приміщення задовільний, але умови для проживання ОСОБА_3 створені частково.

Згідно повідомлення МЛ «Центр матері та дитини» від 08.10.2015 року №1152 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходилась у лікарні з 25.03.2015 року по 07.05.2015 року. За весь час перебування дитини у лікарні мати лише один раз навідувалась до дитини під час зйомок телепередачі. При повторному перебуванні дитини в лікарні з 17.08.2015 року по 25.09.2015 року з діагнозом: ГРВІ мати до дитини не з'являлась та станом її здоров'я не цікавилась.

Згідно повідомлення МЛ «Центр матері та дитини» від 06.04.2015 року № 333, каретою «швидкої допомоги» 25.03.2016 року в супроводі співробітників служби у справах дітей та поліції була доставлена ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в супроводі ОСОБА_19, мати дитини була відсутня. За весь час перебування у лікарні догляд здійснював батько та медичний персонал. Мати дитини з'явилась лише один раз під час зйомок телебачення. В даний час ОСОБА_3 за станом здоров'я може знаходитись вдома, її виписка планується на 08.04.2015 року.

07.05.2015 року дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за погодженням служби у справах дітей ВМР, на повне державне утримання поступила в Центр реабілітації при Вінницькому обласному спеціалізованого будинку дитини з ураженням ЦНС та порушенням психіки. Згідно журналу відвідувань, мати відвідала дитину: 09.05.2015 року та 13.07.2015 року. Мати знаходилась разом з дитиною приблизно 30 хвилин, будь-яких гостинців не приносила.

Протягом 2015 року ОСОБА_2 неодноразово зверталась до служби у справах дітей з заявами про повернення їй дитини, копії яких є в матеріалах справи.

Так, 26.03.2015 року ОСОБА_2 надала письмове пояснення, відповідно до якого її донька ОСОБА_3 перебуває на лікуванні зі своїм батьком в Центрі матері та дитини. Вона знаходиться на роботі (працює у торговому ларьку в міському парку та в цілодобовому магазині), оскільки потрібно оплачувати житло, яке вона знімає. Доньку взяти із собою на роботу не може. Має подальші наміри виховувати дитину та піклуватися про неї.

14.04.2015 року ОСОБА_2 зверталась до служби у справах дітей ВМР з проханням віддати їй доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, має намір проживати з нею по АДРЕСА_5 до 23.04.2015 року, а потім вони будуть проживати АДРЕСА_1. Повідомила, що умови для проживання дитини є, стосунки із бабусею вона налагодить.

25.05.2015 року ОСОБА_2 знову подала заяву до служби у справах дітей з проханням повернути їй доньку ОСОБА_3, зазначаючи, що проживати вони будуть у гуртожитку по АДРЕСА_4 що для дитини все є: ліжечко, коляска, стільчик для годування, речі та інші необхідні для догляду предмети.

Згідно заяви ОСОБА_2 від 16.07.2015 року, адресованої начальнику служби у справах дітей, вона просила віддати ОСОБА_3 під її опіку, адресу проживання зазначила: АДРЕСА_4. Зауважувала, що вона, як може, покращує умови проживання, для дитини є все необхідне, вона відвідує дитину кожен день в лікарні.

Рішенням виконкому Вінницької міської ради від 27.08.2015 року малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 - дитину, яка опинилася у складних життєвих обставинах, направлено до Вінницького обласного спеціалізованого будинку дитини з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки терміном на 6 місяців з метою захисту її законних прав та інтересів.

В зв`язку з невиконанням батьківського обов`язку служба у справах дітей звернулась до суду з позовом про відібрання дитини і 10.11.2015 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 була відібрана від матері без позбавлення її батьківських прав, з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку шляхом перерахування аліментів на особовий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, починаючи з 02.09.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

З 25.12.2015 року ОСОБА_3 виховується в прийомній сім'ї.

Аналізуючи зібрані у справі докази суд прийшов до висновку, що невиконання неповнолітньою ОСОБА_2 батьківського обов`язку пов`язане саме з її віком. Мати опинилась у складній життєвій ситуації, без життєвого досвіду, підтримки з боку рідних, під час конфлікту із своєю родиною, без належних житлових умов для себе та своєї доньки, без освіти та засобів для існування. В сукупності дані обставини є причинами невиконання батьківського обов`язку по відношенню до доньки ОСОБА_3, проте їх не можна розцінювати як свідоме ухилення від виховання дитини і винну поведінку ОСОБА_2, нехтування нею своїми обов`язками.

Суд вважає, що саме через неможливість неповнолітньою особою повною мірою виконати свій батьківський обов`язок законодавець заборонив позбавляти батьківських прав неповнолітніх осіб з підстави, визначеної п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

ОСОБА_2, як дитина, що не досягла 18-ти років, згідно з міжнародним та українським законодавством, має невід'ємні права, які їй гарантує держава: право на життя, право на свободу і особисту недоторканість, право на повагу до особистого і сімейного життя тощо.

Права дитини - система можливостей для цілісного розвитку дитини в умовах середовища, враховуючи незрілість дитини (за міжнародно-правовими актами зрілою визнається людина, яка досягла 18-ти років).

Статтею 27 Конвенції про права дитини прийнятої Організацією об'єднаних націй 20.11.1989 року, що ратифікована в Україні постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини; держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом; держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.

Суд приймає до уваги, що ст. 16 СК України визначено, якщо мати, батько дитини є неповнолітніми, баба, дід дитини з боку того з батьків, хто є неповнолітнім, зобов`язані надавати йому допомогу у здійсненні ним батьківських прав та виконанні батьківських обов`язків.

Проте, суду не було надано доказів того, що мати ОСОБА_2 - ОСОБА_9 та її батько - ОСОБА_10 надавали допомогу неповнолітній ОСОБА_2 Лише після народження ОСОБА_2 четвертої дитини в 2016 році службою у справах дітей та Вінницьким міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді при обстеженні її житлово-побутових умов було встановлено, що ОСОБА_2 проживає в сім`ї свого батька - ОСОБА_10, виконує батьківський обов'язок по відношенню до новонародженої дитини, її потреби задовольняються в повному обсязі.

Обґрунтовуючи висновок про відмову в задоволенні позову суд також приймає до уваги роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав», де вказано, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного й об'єктивного з'ясування обставин справи і характеру ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав неповнолітніх батька, матері можливе лише у випадках, визначених п.1, 3 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, а саме якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважних причин і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування або якщо вони жорстоко поводяться з дитиною. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму і наркоманії) або з інших незалежних від неї причин.

В зв`язку з наведеними обставинами суд критично оцінює висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради як органу опіки і піклування від 13.07.2016 року № 01-00-011-19667 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_2 на засідання комісії і в судове засідання не з'явилась і свою думку щодо позбавлення її батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 не висловила, хоча відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

Одночасно суд вважає необхідним попередити відповідача ОСОБА_2 про необхідність змінити свою поведінку та ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 на краще, та роз`яснити, що передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї, а в разі подальшого ухилення від виконання свого обов`язку по вихованню дитини (після досягнення ОСОБА_2 повноліття), вона може бути позбавлена батьківських прав із правовими наслідками, визначеними ст. 166 СК України.

Керуючись ст.ст. 7, 16, 150, 164, 165 СК України, ст.ст.5, 8, 10, 11, 57, 60, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: