печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Батрин О.В.

при секретарі Козак О.О.

за участю представника відповідача Кабінету Міністрів України - Грабовської А.О.,

представника відповідача Державної казначейської служби України - Мельниченко К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат у зв'язку з порушенням зобов'язання,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат у зв'язку з порушенням зобов'язання. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2010 року у справі № 2а-5841/2010 за позовом ОСОБА_4 до УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя про визнання дій незаконними, зобов'язання провести перерахунок пенсії зобов'язано УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплачувати позивачу пенсію в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 26 травня 2010 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вказана постанова ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2011 року залишена без змін. На підставі вказаних судових рішень позивачу підлягала до виплата сума у розмірі 72 608 грн. 52 коп. Проте, через відсутність коштів у державному бюджеті вказана сума виплачена позивачу 20 червня 2015 року на підставі виконання рішення Європейського суду з прав людини. З урахуванням наведеного, позивач звернувся з цим позовом до суду та просив стягнути з державного бюджету 3% річних у розмірі 7 668 грн. 60 коп. та суму інфляційних втрат у розмірі 13 020 грн. 12 коп., моральну шкоду у розмірі 49 651 грн. за несвоєчасне виконання рішення суду.

Позивач до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Тому, суд розглянув справу у його відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Представники відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнали.

Представник Кабінету Міністрів України надала письмові заперечення, відповідно до яких рішення Європейського суду з прав людини виконано, а тому підстав для задоволення позову немає. Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди позивачем не доведені.

Представник Державної казначейської служби України у судовому засіданні зазначила, що підстав для задоволення позовних вимог немає, оскільки Державна казначейська служба України здійснює виплату коштів за рішенням суду відповідно до видатків Держаного бюджету на відповідний рік. Оскільки коштів у Державній казначейській службі України не було, то рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2010 року щодо стягнення коштів на користь позивача не виконувалось.

Заслухавши пояснення представників відповідачів та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання є рішення суду.

Судом встановлено, що постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2010 року у справі № 2а-5841/2010 за позовом ОСОБА_4 до УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя про визнання дій незаконними, зобов'язання провести перерахунок пенсії зобов'язано УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплачувати позивачу пенсію в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 26 травня 2010 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 10).

Вказане постанова суду ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2011 року залишена без змін (а.с. 11).

Постанова Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2010 виконана 20 червня 2014 року лише на підставі виконання рішення Європейського суду з прав людини № 1270/12 від 18 липня 2013 року, що стверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 3 квітня 2015 року.

Таке зобов'язання щодо зобов'язання УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя провести перерахунок пенсії на користь позивача за рішенням суду зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказане також підтверджується і правовим висновком Верховного суду України від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14 (а.с. 15-17).

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Таким органом, є Державна казначейська служба України.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено відповідальність центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за несвоєчасне виконання рішення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 затверджено «Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», яким встановлюється механізм, особливості виконання рішень про стягнення коштів з вказаних органів.

Оскільки постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2010 року у справі № 2а-5841/2010 за позовом ОСОБА_4 до УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя про визнання дій незаконними, зобов'язання провести перерахунок пенсії зобов'язано УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплачувати позивачу пенсію, УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя є державним органом та виплата пенсії здійснюється позивачу за рахунок коштів державного бюджету, виконання судового рішення покладено на Державну казначейську службу України, то суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та відшкодування позивачу шляхом списання Державною казначейською службою України з рахунку державного бюджету 3% річних у розмірі 6 409 грн. 44 коп. та суму інфляційних втрат у розмірі 7 174 грн. 19 коп., що разом складає 13 583 грн. 63 коп., які розраховані за період з дня набрання постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2010 року законної сили, тобто з 11 липня 2011 року по 20 червня 2014 року, день виплати коштів позивачу.

При цьому, 3% річних розраховані таким чином:

72 608 грн. 52 коп. (сума коштів, які підлягали виплаті) х 3% х 1074 (кількість прострочених днів) / 365 = 6 409 грн. 44 коп.

Інфляційні втрати судом розраховувались на підставі листа Верховного Суду України «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» № 62-97р від 3 квітня 1997 року таким чином:

72 608 грн. 52 коп. х 100,4 (індекс інфляції за 2011 рік) х 100,5 (індекс інфляції за 2013 рік) х 109,38 (індекс інфляції за січень-червень 2014 року) - 72 508 грн. 52 коп. = 7 174 грн. 19 коп.

При чому, сума коштів, яка підлягала виплаті позивачу, не множилась на індекс інфляції за липень 2011 року, 2012 рік, оскільки у вказаний період інфляція була відсутня.

Разом з тим, позовні вимоги до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат, а також позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у зв'язку з порушенням зобов'язання задоволенню не підлягають, у зв'язку з відсутністю для цього правових підстав.

Крім того, позивачем не доведено факт завдання моральної шкоди, причинний зв'язок між невиконанням судового рішення та завданої моральною шкодою.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача Державної казначейської служби України на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 625, 1167 ЦК України, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та ст. 10, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат у зв'язку з порушенням зобов'язання - задовольнити частково.

Стягнути шляхом списання Державною казначейською службою України з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_4 3% річних та суму інфляційних втрат у розмірі 13 583 грн. 63 коп.

Стягнути з Державної казначейської служби України на користь держави судовий збір 487 грн. 20 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Батрин