АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9864/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Колесник О.М.
Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Литвиненко Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали апеляційну скаргу.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про виселення з житлового будинку без надання іншого жилого приміщення.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_2. Разом з нею в будинку проживають її чоловік ОСОБА_4 та син ОСОБА_3, відповідач у справі. За останні два роки проживання з відповідачем у одному будинку стало нестерпним. Він є членом секти деструктивного типу, тому систематично влаштовує сварки та бійки з позивачем, принижує її перед сусідами, забороняє їсти мя'со та молочні продукти, не дозволяє тримати свійських тварин і знищує їх, не допускає до городу, перегородивши дорогу парканом, умисно знищує все майно позивача, на другому поверсі будинку, де він мешкає, в будинку неодноразово збираються члени секти, що є загрозою для життя та здоров'я позивача. За вказаними подіями ОСОБА_1 неодноразово зверталась до працівників правоохоронних органів, однак відповідач ні на які зауваження та застереження не реагує. Тому просить виселити відповідача із вказаного житлового будинку без надання іншого житла, поскільки він систематично порушує правила співжиття і робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_2, загальною площею 151,70 м2, зареєстрованого відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 5.06.2012 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації (а.с.8). Дане свідоцтво було зареєстроване 5.07.2012 року в КП „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна" за реєстраційним №44480, про що свідчить витяг про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.10).

Крім того, позивачка є власником земельної ділянки площею 0,0889 га, розташованої по 2-ому пров. Тупіковому в м. Києві згідно договору дарування земельної ділянки ВВС №716518 від 22.04.2004 року (а.с.9).

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

В даному житловому будинку є зареєстрованими і постійно проживають позивач і відповідач (а.с.4-6).

Відповідно до ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12.04.1985 року №2 із змінами, внесеними постановами від 10.03.1989 року №2, від 25.12.1992 року №13 та від 25.05.1998 року №15 при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Як встановлено судом, протягом 2015 року позивач ОСОБА_1 37 разів зверталась до Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві, в подальшому до Дарницького відділу національної поліції з заявами про насильство в сім'ї, неадекватної поведінки сина ОСОБА_3 щодо неї і нанесення тілесних ушкоджень. Щодо відповідача було складено 2 адміністративних протоколи за ст.173-2, ч.1 КУпАП від 21.04.2015 року та ст.173-2, ч.2 КУпАП від 1.11.2015 року (а.с.47; 64; 80).

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно відповіді адміністративної канцелярії Дарницького районного суду м. Києва в провадженні даного суду відносно ОСОБА_3 за 2015 рік перебувало тільки 2 адміністративні справи за ст.173 КУпАП та за ч.2 ст.173-2 КУпАП (а.с.117).

Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 13.11.2015 року ОСОБА_3 було звільнено від адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, а провадження у справі закрито (а.с.71; 119).

За змістом постанови Дарницького районного суду м. Києва від 21.12.2015 року ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 51 грн. у зв'язку з тим, що він 30.10.2015 року о 20 год. 20 хв. за місцем свого проживання висловлювався нецензурною лайкою і на зауваження не реагував (а.с.100; 118).

Вказані постанови не оскаржувались учасниками процесу і набрали законної сили (а.с.118-119).

Оцінюючи зміст зазначених постанов, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказані процесуальні документи суду не містять встановленої вини ОСОБА_3 у протиправній його поведінці щодо позивачки ОСОБА_1

Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Як вбачається з висновків Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві про результати розгляду заяв ОСОБА_1 за 2015 рік, то значна частина конфліктів між сторонами у справі за повідомленням самої позивачки вирішена мирним шляхом (а.с.19-20; 108), інша ж частина завершилась складанням адміністративних протоколів на відповідача (а.с.97-98; 109-110), щодо яких були винесені судові рішення, описані вище.

З висновку судово-медичного експерта №2892 від 7.10.2015 року (а.с.21-22; 77-78; 94-95; 106-107), вбачається, що вказаний документ встановлює обсяг, ступінь і тяжкість тілесних ушкоджень, завданих особі і не встановлює особи та її винність у нанесенні зазначених тілесних ушкоджень.

Кримінального провадження відносно відповідача не відкрито.

Суд вірно не поклав в основу рішення зміст відповіді позивачу Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 11.03.2016 року (а.с.103) про те, що спеціалістами Управління у справах сім'ї, молоді та спорту було проведено з ОСОБА_3 роз'яснювальну роботу щодо недопущення насильства в сім'ї, поскільки вказана інспекція проводилась зі слів позивача, а зазначеними спеціалістами не була встановлена конкретна подія або події в часі, вчинена відповідачем щодо порушення житлових або майнових прав позивача, крім того, не надано документу, який би підтвердив винність ОСОБА_3 у скоєному.

В апеляційній скарзі позивач переповідає викладене в позовній заяві, однак в прохальній частині апеляційної скарги просить скасувати рішення суду, виселити відповідача з її житлового будинку АДРЕСА_2 та надати відповідачу для проживання інше житлове приміщення, яке належить їй на праві приватної власності, розташоване у АДРЕСА_1.

Тобто, в апеляційній скарзі позивач заявила інші позовні вимоги, ніж ті, що були заявлені нею в позовній заяві та розглянуті судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішеннясуду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, рішення суду перевіряється судом відповідно до положень статті 303 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в апеляційній скарзі позивачем не наведено доводів на порушення судом будь - яких норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що доводи, на які позивач посилається в суді першої інстанції та апеляційній скарзі (протоколи притягнення відповідача до адміністративної відповідальності) не підтвердили позовні вимоги, та крім того, постановлені відповідно подій після подачі позову до суду.

Інших доказів відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України на підтвердження вимог заявлених на підставі статті 116 ЖК України позивач суду не надала.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду, що протиправна антигромадська поведінка відповідача щодо позивачки при проживанні спільно в одному будинку протягом 2015 року та винність ОСОБА_3 у створенні неможливих умов для проживання позивачки з ним в одному будинку не знайшла підтвердження доказами відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України, тому підстав для виселення відповідача із зазначеного будинку немає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді