Провадження № 22-ц/779/1715/2016
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.,

секретарів: Бойчука Л.М., Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 14 червня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 08 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 82 500,00 швейцарських франків строком до 06 червня 2014 року, зі сплатою відсотків у розмірі 9,99 % річних.

Зазначав, що 08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором.

Посилаючись на те, що станом на 16 червня 2015 року заборгованість за кредитним договором становила 4 211 396,86 грн., з яких заборгованість за кредитом 1 596 123,65 грн., заборгованість по процентам 2 058 905,14 грн., пеня 516 406,92 грн., сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу кредиту 37 764,90 грн., сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по відсотках 2 196,25 грн., в добровільному порядку відповідач відмовляється погасити заборгованість, банк просив позов задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ПАТ «Дельта Банк» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що висновок суду про те, що в матеріалах справи міститься вимога ПАТ «УкрСиббанк» до позичальника від 12 листопада 2008 року про дострокове повернення кредиту і процентів та докази звернення ПАТ «УкрСиббанк» до суду з позовами до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спірним договором в червні 2009 року та листопаді 2014 року, які були залишені без розгляду, а тому банк пропустив строк звернення до суду з позовом є не вірним, оскільки боржник звертався до кредитора щодо питань погашення кредиту і після 2009 та 2014 років, велися переговори щодо реструктуризації кредиту та зміни валютування, що свідчить про визнання боржником наявності кредитних зобовязань та поновлює строки позовної давності.

У звязку з наведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В засіданні апеляційного суду представник ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала з вищенаведених підстав.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили, посилаючи на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти на споживчі цілі в розмірі 82 500,00 швейцарських франків строком до 06 червня 2014 року, зі сплатою відсотків у розмірі 9,99 % річних.

Згідно виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступив права вимоги за спірним кредитним договором ПАТ «Дельта Банк».

Унаслідок невиконання ОСОБА_2 умов договору, станом на 16 червня 2015 року в неї перед банком утворилась заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1 596 123,65 грн., що еквівалентно 69 732, 18 швейцарських франків, заборгованість по процентам в розмірі 2 058 905,14 грн., що еквівалентно 89 950, 40 швейцарських франків, пеня в розмірі 516 406,92 грн., сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу кредиту в розмірі 37 764,90 грн., сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по відсотках в розмірі 2 196,25 грн., а всього 4 211 396,86 грн.

Відповідно до п. 1.2.2 кредитного договору передбачено, що позивальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 06 червня 2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору.

Розділом 6 кредитного договору сторонами було погоджено порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банка.

Зокрема, п. 6.1.2 кредитного договору сторони погодили, що банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з п. 1.2.2 цього договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

Відповідно до п. 6.2 кредитного договору, у разі застосування банком права, передбаченого пунктом 6.1.2 договору, банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника.

Терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються таким, що настали, а кредит і плата за кредит обовязковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 32 календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту за умови, що: а) банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобовязань позичальника за договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а б) позичальник не усунув зазначених банком порушень зобовязань позичальника за договором протягом 31 календарного дня з дати одержання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку.

Терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит обовязковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 41 календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит, у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку внаслідок зміни позичальником адреси (без попереднього про це письмового повідомлення банку) або з інших підстав протягом 40 календарних днів, рахуючи з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку.

В разі порушення позичальником нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої ним суми кредиту та/або сплати плати за кредит за договором, вважається, що такий позичальник користується кредитом понад строк, встановлений договором, при цьому, починаючи з наступного робочого дня, сума такого кредиту вважається простроченою сумою основного боргу, а сума плати за кредит відповідно простроченими процентами та/або простроченими комісіями.

Відповідно до п. 3.5.3 кредитного договору, позичальник зобовязувався достроково повернути банку в повному розмірі всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 6 договору.

У звязку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором, 12 листопада 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» було направлено на адресу відповідача вимогу про дострокове повернення кредиту та процентів та банк вимагав упродовж 31 календарного дня з моменту отримання даної вимоги погасити заборгованість.

Однак вимоги банку, в добровільному порядку не були виконані.

16 червня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 0 від 08 червня 2007 року в сумі 546 912, 95 грн.

Із позовної заяви вбачається, що банк вважав термін повернення кредиту таким, що настав, а кредит обовязковому поверненню та просив стягнути суму боргу за кредитним договором станом на 05 червня 2009 року, яка складалася із основного боргу в розмірі 59 910,78 швейцарських франків, що було еквівалентно 424 962,32 грн., простроченого боргу в розмірі 9 821,40 швейцарських франків, що було еквівалентно 69 665,68 грн., а всього по тілу кредиту банк просив стягнути 69 732,18 швейцарських франків, також просив стягнути відсотки станом на 01 червня 2009 року, прострочені відсотки станом на 05 червня 2009 року, пеню, а також штрафні санкції.

В процесі розгляду даної справи, 22 березня 2012 року представником ПАТ «УкрСиббанк» було подано суду клопотання про заміну позивача по справі у звязку з заміною кредитора у зобовязанні.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 28 травня 2012 року проведено заміну позивача на ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 12 лютого 2013 року справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду у звязку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання.

У листопаді 2014 року ПАТ «Дельта Банк» повторно звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 006 155,55 грн., по якому ухвалою суду від 28 листопада 2014 року було відкрито провадження по справі.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27 травня 2015 року вищезазначений позов ПАТ «Дельта Банк» було залишено без розгляду у звязку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання.

Відмовляючи в задоволенні позову банку, суд першої інстанції виходив з того, що у звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і пункту 6.1.2 кредитного договору використав право дострокового стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, змінив строк виконання основного зобовязання, а тому повинен був предявити позов до відповідача протягом трьох років, починаючи з грудня 2008 року. З даним позовом банк звернувся до суду в липні 2015 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, що відповідно до статті 267 ЦК України є підставою для відмови в позові. При цьому суд виходив з того, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу строку позовної давності.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина пята статті 261 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, про застосування позовної давності відповідачем подано заяву 19 травня 2016 року.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобовязання, яким є строк виконання зобовязання у повному обсязі (кінцевий строк) або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Як встановлено судом, у звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і пункту 6.1.2 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, надіславши 12 листопада 2008 року вимогу про дострокове повернення кредиту та процентів.

У звязку з невиконанням вимоги від 12 листопада 2008 року, банк звернувся у червні 2009 року до суду із відповідними вимогами до боржника та просив достроково повернути кредит.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 12 лютого 2013 року позов залишено без розгляду у звязку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання.

Повторно банк звернувся до суду з позовом у листопаді 2014 року, який ухвалою цього ж суду від 27 травня 2015 року було залишено без розгляду.

В третє банк звернувся до суду у липні 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції правильно застосував норми статті 267 ЦК України та обґрунтовано відмовив банку в задоволенні позову у звязку зі спливом позовної давності.

За змістом частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частина третя статті 264 ЦК України).

Разом з тим, апелянтом не надано суду жодних доказів, які б свідчили про визнання боржником боргу по кредитним зобовязанням.

А тому не заслуговують на увагу його доводи про те, що боржник визнавав борг, звертався до кредитора щодо питання погашення кредиту після 2009 року та 2014 року, велися переговори щодо реструктуризації боргу, а тому мало місце переривання перебігу позовної давності.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 14 червня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_6