Справа № 591/3131/16-ц
Провадження № 2/591/1720/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2016 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

при секретарі Кальченко М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» про визнання незаконної відмови у виплаті страхового відшкодування, стягнення страхового відшкодування, пені за період прострочення, інфляційних збитків та 3% річних, -

В С Т А Н О В И В :

22 червня 2016 позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних збитків та трьох відсотків річних.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.07.2013 року мі ним та ПрАТ «СК «Альфа страхування» було укладено договір № 046.0118809.305 добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу, згідно якого позивач застрахував свій автомобіль

Volkswagen Polo 1.6, реєстраційний номер НОМЕР_1. Договором було застраховано і такий ризик, як пошкодження, знищення або втрата автомобіля внаслідок протиправних дій третіх осіб.

Позивач вказує, що під час дії Договору страхування стався страховий випадок, а саме: 11.12.2013 року близько 12.00 години на стоянці по вул. Заливна, 13 в м. Суми позивач виявив пошкодження свого автомобіля, а саме: пошкодження корпусу бокового правого дзеркала заднього виду, що було зірвано з кріплення, та пошкодження правих передніх дверей. В зв'язку із настанням даного страхового випадку позивач звернувся до Сумського МВ УМВС , про що здійснено запис а ЖЕО за №32314 від 11.12.2013 року

Позивач зазначає, що відповідно до вимог закону та умов договору страхування (п.п. 3.1, 3.2, 12.1, 12.4.3, 13.1.1- 13.1.11 Частини ІІ Договору), 11.12.2013 року він подав відповідну заяву до страхової компанії та надав первинні документи, що були наявні у нього на момент звернення і вимагалися відповідачем. 19.12.2013 року відповідач листом повідомив, що для отримання виплати страхового відшкодування необхідно у строк до 26.12.2013 року подати перелік документів. В подальшому, 24.01.2014 року ПрАТ СК «Альфа страхування» прийняло рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування . Позивач вважає, що вказане рішення про відмову ґрунтується на припущеннях відповідача про те, що позивачем нібито порушено п. 16.1.3 Договору та нібито свідомо надано неправдиві відомості про предмет страхування або факт настання страхового випадку. Позивач не погоджується з таким припущенням, та зазначає, що страхова компанія не надала жодного доказу на підтвердження порушень з боку позивача. Посилаючись на те, що рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування є неаргументованим і безпідставним, позивач просить визнати незаконною відмову у виплаті страхового відшкодування. Посилаючись на норми ст.ст. 625, 990 ЦК України, п. 15.4. Договору, ст. 16, 20, 25 Закону України «Про страхування», виходячи зі строку прострочення 859 днів за період розрахунку з 14.02.2014 року по 22.06.2016 року, позивач просить стягнути з відповідача: суму страхового відшкодування 6951,75 грн. (що становить 75% від визначеної вартості відновлювального ремонту згідно п. 15.5.2 Договору), пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 6178,58 грн., 3 % річних в сумі 491 грн., інфляційні втрати в сумі 6103,73 грн., а всього загальну суму 19724,31 грн., та судовий збір.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з вказаних у позові підстав. Щодо заперечень відповідача в частині використання відповідачем консультації фахівця щодо механізму виникнення пошкоджень автомобіля, надав письмові пояснення, в яких не погоджується з позицією відповідача (а.с.34-35). Представник позивач зазначив, що не можуть бути доказом дані, встановлені за допомогою консультації фахівця, оскільки дана консультація не містить будь-яких даних щодо методик які використовувались, що суперечить Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень. Крім того, представник позивача вважає, що ФОП ОСОБА_3, який надав консультацію фахівця, не є атестованим судовим експертом. Крім того, представник позивача звернув увагу на п. 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, згідно якого дослідження можливо провести за фотознімками при умові, якщо це не суперечить методичним підходам, а не атестований судовий експерт ФОП ОСОБА_3 взагалі не посилався на методики, тобто прямо порушив даний пункт Інструкції.

Представник відповідача ПрАТ СК «Альфа страхування» належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, надав письмові заперечення проти позову, просив у позові відмовити в повному обсязі (а.с.34-37). Суть заперечень зводиться до того, що згідно умов Договору страхування, відповідач має право самостійно з'ясувати причини та обставини страхового випадку. У відповідача виникли сумніви з приводу заявлених позивачем пошкоджень застрахованого транспортного засобу та обставин випадку, що стався, тому відповідачем було проведено траспортно-трасологічне дослідження у ФОП ОСОБА_3 від 20.01.2014 року з метою отримання висновку стосовно відповідності пошкоджень та обставин заявленого випадку. Відповідач вказує, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про судові експертизи», для проведення деяких видів експертиз, які не здійснюються виключно державними спеціалізованими установами, за рішенням особи або органу, що призначили судову експертизу, можуть залучатися крім судових експертів також інші фахівці з відповідних галузей знань. Відповідач зазначив, що залучений ним фахівець ОСОБА_3 володіє необхідними знаннями та його висновок є компетентним. Посилаючись на консультацію даного фахівця (а.с. 39-40), де вказано, що при дослідженні фотографій фахівець встановив, що локалізація, форма та механізм утворення пошкоджень на досліджуваному ТЗ дає підстави для висновку про те, що описаний комплекс пошкоджень на автомобілі позивача не міг утворитись під час стоянки даного автомобіля на горизонтальній ділянці, частина слідів могла виникнути лише за умов руху даного автомобіля, відповідач прийшов до висновку, що позивач сповістив свідомо неправдиві відомості про обставини події, а тому відповідач і прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши заперечення відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12.07.2013 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Альфа страхування» було укладено договір № 046.0118809.305 добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу, згідно якого позивач застрахував свій автомобіль Volkswagen Polo 1.6, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.7-14).

Як вбачається з п. 7 Договору, страховим ризиком було визначено також пошкодження транспортного засобу внаслідок протиправних дій третіх осіб - п. 7.1, вид страхування пункт б) ПДТО(а.с.7)

11.12.2013 року сталася страхова подія, про яку позивач в цей же день повідомив Страхову компанію, подавши відповідну заяву.

В матеріалах справи копія заяви-повідомлення про настання страхового випадку відсутня, але у суду відсутні сумніви щодо її існування, так як відповідач не заперечує наявність такої заяви, та підтверджує факт її надходження саме 11.12.2013 року подальшими листами на ім'я позивача (а.с.16,18,19).

З матеріалів позову та пояснень представника позивача судом встановлено, що страховий випадок полягав у наступному: 11.12.2013 року близько 12.00 години на стоянці по вул. Заливна, 13 в м. Суми позивач ОСОБА_2 виявив пошкодження свого автомобіля, а саме: пошкодження корпусу бокового правого дзеркала заднього виду, що було зірвано з кріплення, та пошкодження правих передніх дверей.

Вказане підтверджується зверненням позивача до Сумського МВ УМВС України в Сумській області та подальшим висновком ДІМ Сумського МВ з приводу даного звернення (а.с.15).

Пошкодження автомобіля були зафіксовані у акті огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість) від 11.12.2013 року, складена ОСОБА_4 (а.с.44-45).

Як вбачається з матеріалів справи, після отримання повідомлення про настання страхового випадку, ПрАТ «СК «Альфа страхування» 11.12.2013 року, 19.12.2013 року направляло ОСОБА_2 листи з пропозицією надати необхідні документи згідно переліку для виплати страхового відшкодування (а.с.16, 18).

Листом від 24.01.2014 року ПрАТ «СК «Альфа страхування» повідомило позивача про прийняте рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, підставою відмови стало подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет страхування або факт настання страхового випадку (п.16.1.3 Договору страхування) (а.с.19).

В даному листі ПрАТ «СК «Альфа страхування» висловлює сумніви щодо обставин настання події, викладених позивачем, та зазначає, що можливо прийти до висновку, що пошкодження автомобіля з технічної точки зору не могли утворитися за умов розвитку обставин, які наведені в поясненнях страхувальника, та виникли за інших обставин (а.с.19).

Як вбачається зі змісту листа вих. № 4643.206.13.01 від 24.01.2014 року, в даному листі відсутні посилання на будь-які експертні висновки чи консультації фахівців (а.с.19).

Суд вважає необґрунтованою відмову у виплаті страхового відшкодування з вказаної підстави, оскільки страховою компанією не надано жодного належного доказу на підтвердження своїх висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 66 ЦПК України, висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Процесуальний статус експерта у цивільному процесі визначений статтею 53 ЦПК України, і зокрема, частиною 1 даної статті визначено, що як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих експертів.

Так, консультація фахівця, на яку посилається у своїх запереченням відповідач, не може бути прийнята судом в якості належного та допустимого доказу, згідно ст.ст. 58, 59 ЦПК України, з таких підстав.

Так, спочатку в запереченні відповідач зазначає, що транспортно-трасологічне дослідження було ним проведено у ФОП ОСОБА_3, з метою отримання консультації фахівця, і додає саме консультацію фахівця, а не висновок експерта (а.с.39-40).

В той же час, незрозуміло з яких підстав, далі в своєму запереченні відповідач вже називає цю консультацію фахівця висновком експерта (а.с.35-36), посилається на цю консультацію як на висновок експерта, хоча вона такою не являється, і посилається на Інструкцію про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, хоча фактично у справі експертиза не призначалась і не проводилась; а у консультації фахівця відсутні будь-які посилання на Інструкцію про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень чи на Методики проведення відповідних експертиз.

З доданих до заперечення копій документів вбачається, що ОСОБА_3 має кваліфікацію судового експерта згідно свідоцтв № 1044 та № 822 (а.с.41), однак згідно витягу з Державного реєстру атестованих експертів, дані свідоцтва є недійсними (а.с.42).

Таким чином, суд не бере до уваги як доказ консультацію фахівця та визнає цей доказ недопустимим.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування», у разі необхідності страховик може самостійно з'ясовувати причини та обставини страхового випадку.

Дане право страхової компанії не оспорюється, і як вбачається з матеріалів справи, відповідач даним правом скористався.

Однак страховик повинен однозначно з'ясувати обставини, причини, характер, розмір збитку, при потребі звертатись за кваліфікованою допомогою.

У будь-якому випадку самостійне з'ясування причин і обставин страхового випадку не повинно ґрунтуватись лише на припущеннях та сумнівах, і тягнути за собою необґрунтовану відмову у виплаті страхового відшкодування.

При цьому суд звертає увагу, що у п. 15.2. Договору страхування, на який посилається відповідач, зазначено не лише про право страховика самостійно з'ясовувати причини та обставини страхового випадку, а можливість подовження строку прийняття рішення з дати отримання останнього документа для з'ясування обставин події, що має ознаки страхового випадку, у випадках, коли надані документи суперечать один одному або не дають можливості однозначно з'ясувати обставини, причини, характер, розмір збитку особу, винну в настанні події, про що страховик повинен письмово повідомити страхувальника (а.с.11 зворот).

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_2 11.12.2013 року, тобто в той же день, як виявив пошкодження свого автомобіля, звернувся із заявою до Сумського МВ УМВС про виявлення пошкоджень свого автомобіля, який знаходився на стоянці біля під'їзду будинку, а також і цей же день подав заяву до страхової компанії з повідомленням про настання страхового випадку, додавши всі зібрані первісні документи (а.с.44-45).

Вказані дії позивача, та подальші його дії по наданню страховій компанії всіх необхідних документів на запити, в тому числі акту огляду транспортного засобу, рахунку про вартість відновлювального ремонту, тощо, свідчать про добросовісність дій позивача.

Суд вважає, що відповідачем не доведено, що страхувальник ОСОБА_2 подав свідомо неправдиві відомості про предмет страхування або факт настання страхового випадку, а тому рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування є необґрунтованим і таким, що ґрунтується на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в цій частині, та визнає незаконною відмову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_2 за договором № 046.0118809.305 добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу.

Стосовно вимоги про стягнення страхового відшкодування, пені за період прострочення, інфляційних збитків та 3% річних, судом встановлено наступне.

Відповідно до умов договору страхування (п. 15.4), виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 15 робочих днів з моменту прийняття рішення про виплату.

Станом на 22.06.2016 року (тобто на день звернення до суду) страхове відшкодування не виплачене позивачу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Як вірно вказує позивач, рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову виплаті страхового відшкодування повинно було бути прийнято до 15 днів з дати отримання останнього документу (п. 15.1 Договору).

Відповідно до п. 15.4 Договору, виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 15 днів з моменту прийняття рішення про виплату.

Рішення про відмову у виплаті прийнято 24.01.2014 року.

15 робочих днів з цієї дати минуло 14.02.2016 року, термін прострочення склав 859 днів за період розрахунку з 14.02.2014 року по 22.06.2016 року.

Відповідно до п.20.1 Договору страхування, за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, що діяла на момент прострочення платежу, кожен день прострочення цього платежу.

Таким чином, розрахунок пені наступний: сума заборгованості х подвійна облікова ставка НБУ на день прострочення х кількість днів прострочення: 365 днів.

Однак суд не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, згідно якого пеня обрахована в сумі 6178,58 грн. (а.с.20), так як згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Тому суд проводить власний розрахунок пені, виходячи з того, що період розрахунку склав 1 рік до дня звернення до суду з позовом: з 22.06.2015 року по 22.06.2016 року:

Період розрахункуСтавка НБУ, %Кількість днів у періодіПеня, грн.
22.06.2015 - 27.08.2.56 грн.
28.08.2015 - 24.09.2.94 грн.
25.09.2015 - 29.10.2.28 грн.
30.10.2015 - 17.12.2.59 грн.
18.12.2015 - 02.03.2.83 грн.
03.03.2016 - 21.04.2.96 грн.
22.04.2016 - 26.05.2.28 грн.
27.05.2016 - 22.06.2.25 грн.
Всього пені: 3244.69 грн.

Таким чином, сума пені становить 3244,69 грн.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Період прострочення складає з 14.02.2014 року по 22.06.2016 року, тобто 859 днів.

Суд погоджується з розрахунком 3% річних та розрахунком інфляційних втрат, наданим позивачем, згідно якого сума 3% річних становить 491 грн., а розмір інфляційних втрат становить 6077,63 грн. (а.с.20).

На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 6951,75 грн., пеню в сумі 3244,69 грн., 3 % річних в сумі 491 грн., інфляційні втрати в сумі 6077,63 грн., а всього загальну суму 16765,07 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено, а позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів», то з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1102,40 грн. (за дві позовні вимоги).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» про визнання незаконної відмови у виплаті страхового відшкодування, стягнення страхового відшкодування, пені за період прострочення, інфляційних збитків та 3% річних- задовольнити частково.

Визнати незаконною відмову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_2 за договором № 046.0118809.305 добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 6951,75 грн., пеню в сумі 3244,69 грн., 3 % річних в сумі 491 грн., інфляційні втрати в сумі 6077,63 грн., а всього загальну суму 16765,07 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» на користь держави судовий збір в сумі 1102,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду, а у разі відсутності особи у судовому засіданні - з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення суду складено протягом п'яти днів з дня закінчення розгляду справи.

Суддя