Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2137/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайсюк О. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

18.10.2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючого: Гайсюка О.В.

суддів: Голованя А.М., Карпенка О.Л.

за участю секретаря: Діманової Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2016 року, ?

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.

Позивач ОСОБА_2 зазначила, що є власником квартири №45 в селищі Смоліно Маловисківського району по вул. Козакова, 18.

Квартира була придбана за договором купівлі-продажу від 04.04.1997 року під час проживання однією сімєю з ОСОБА_3

10.01.2016р. ОСОБА_3 забрав всі свої особисті речі та виїхав в квартиру АДРЕСА_1.

Відповідач постійно приходить до її квартири, риється в речах, проводить огляд квартири, вимагає давати йому можливість приходити до квартири та ночувати у квартирі.

Посилаючись на це, ОСОБА_2 просила суд зобовязати ОСОБА_3 не входити та не користуватися квартирою, що належить їй.

Рішенням Маловисківського районного суду від 16.08.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що предметом позову є усунення перешкод у користуванні квартирою, а не втручання у сферу особистого життя, як вважає суд. На її думку, суд в порушення ст.215 ЦПК не зазначив позицію відповідача, який вважає, що має право користування квартирою.

Суд не врахував того, що відповідач самовільно змінив замок у дверях квартири, що належить позивачу.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Відповідач та його представник з доводами скарги не погодилися.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це не заперечують сторони, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с.5-6).

З пояснень сторін вбачається, що відповідач ОСОБА_3 ніколи в цій квартирі не був зареєстрований, але сторони проживали в цій квартирі однією сімєю без реєстрації шлюбу, мають двох дорослих дітей.

Відповідач ОСОБА_3 визнав, що з січня 2016 року він забрав свої речі та виїхав на інше постійне місце проживання за адресою де він зареєстрований, а саме в кв.№67 по вул. Козакова, 28, в селищі Смоліне (а.с.21), оскільки сімейні відносини сторін припинилися.

Також відповідач визнав, що він маючи ключі від замка квартири, що належить позивачу заходив в цю квартиру без згоди позивача, щоб забрати речі вже після того, як став проживати за іншим постійним місцем проживання, а коли ОСОБА_2 змінила замок на вхідних дверях квартири, та не давала йому ключів від цього замка, він змінив новий замок на старий від якого він та ОСОБА_2 мали ключі. Відповідач визнав, що ключі він має до теперішнього часу, оскільки має бажання спілкуватися з дорослими дітьми і в жовтні 2016 року, після ухвалення рішення судом в цій справі, скористався ключами, оскільки діти не відкривали йому двері квартири.

Отже, сам відповідач визнав, що він без згоди власника квартири проникав в цю квартиру і має бажання і в подальшому проникати в квартиру АДРЕСА_3 лише для того, щоб спілкуватися з дітьми, про це зазначають і свідки ОСОБА_2, ОСОБА_4

Зазначені дії відповідача порушують право ОСОБА_2, як власника квартири самостійно, на свій розсуд вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю квартирою (ст.ст. 319, 321 ЦК).

Самовільно, без згоди позивача, відповідач, проникаючи в належну їй квартиру, чинить перешкоди в реалізації нею свого права власності на цю квартиру.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу в задоволенні позиву, помилково дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 обрала неналежний спосіб захисту цивільного права.

Адже частиною другою ст.386 ЦК України прямо передбачено, що власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Отже, ОСОБА_2 має право вимагати від відповідача для забезпечення недоторканості її житла не проникати без її згоди в її квартиру, цей спосіб захисту відповідає як ст.16 так і ст.386 ЦК України.

Наведене свідчить про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

З відповідача на користь позивача підлягають стягненню в порядку передбаченому ст.88 ЦПК витрати по оплаті судового збору за предявлення позову та за подачу апеляційної скарги в загальній сумі 1157 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

Зобов? язати ОСОБА_3 не входити, тобто не проникати без згоди ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_4 та не користуватися цією квартирою.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору в загальній сумі 1157 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: