Справа № 363/2336/16-ц Головуючий у І інстанції Рудюк О. Д.
Провадження № 22-ц/780/5164/16 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 52 28.09.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

28 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Сушко Л.П., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря: Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» про зобов'язання змінити дату звільнення, видачу трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та матеріальної шкоди, заподіяну підприємству,

у с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він працював у ТОВ «Комплекс Агромарс» на посаді технолога цеху водопостачання та очисних споруд технічного департаменту філії «Гаврилівський птахівничий комплекс». 9 червня 2016 року позивача було повідомлено, що на підставі наказу начальника відділу кадрів № 577к-з його звільнено із займаної посади за прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. Посилаючись на те, що при звільненні із займаної посади, з ним вчасно не було проведено повний розрахунок та не було видано належно оформлену трудову книжку, ОСОБА_2 просив суд зобов'язати відповідача змінити дату його звільнення з 9 червня 2016 року на фактичний день видачі трудової книжки та видати йому належно оформлену трудову книжку; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за затримку проведення розрахунку при звільненні та за затримку видачі трудової книжки; покласти на службових осіб ТОВ «Комплекс Агромарс», які порушили його трудові права, обов'язок відшкодувати матеріальну шкоду, заподіяну підприємству.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 2 червня 2014 року працював у ТОВ «Комплекс Агромарс» на посаді технолога цеху водопостачання та очисних споруд технічного департаменту філії «Гаврилівський птахівничий комплекс».

Наказом начальника відділу кадрів ТОВ «Комплекс Агромарс» від 9 червня 2016 року № 577к-з позивача було звільнено із займаної посади за прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ч. 40 КЗпП України, що виявився у відсутності на роботі більше трьох годин 10 травня 2016 року.

У цей же день позивач ознайомився з наказом та отримав його копію, про що свідчить його розписка, яка вчинена 9 червня 2016 року о 10 год. 20 хв.

Листом від 9 червня 2016 року вих. № 2149 відповідач повідомив позивача про можливість отримання належно оформленої трудової книжки за місцем знаходження відділу кадрів, оскільки останній відмовився отримати трудову книжку при звільненні.

Із відомостей на виплату грошей за травень-червень 2016 року, списків перехованої заробітної плати за травень-червень 2016 року та платіжних доручень від 9 червня 2016 року вбачається, що на рахунок ОСОБА_2, який відкритий у ПАТ «ПУМБ», були перераховані розрахункові кошти та компенсація за невикористану відпустку.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач відмовився при звільнені отримувати трудову книжку й вина відповідача у затримці її видачі відсутня.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновками суду з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29липня 1993 року № 58, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Таким чином, для застосування цієї норми права необхідно наявність таких умов: затримки у видачі трудової книжки; вини власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, на відповідачеві також лежить процесуальний обов'язок доказування своїх доводів і заперечень, а у трудових спорах обов'язок довести відсутність своєї вини покладається на роботодавця, а не на працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, у день свого звільнення позивач був присутній на роботі, він ознайомився з наказом про звільнення та отримав його копію, проте трудова книжка йому видана не була.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що позивач при звільненні мав можливість одержати трудову книжку, але відмовився від її одержання.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 відмовився від одержання трудової книжки і цей факт підтверджено шляхом складання акта, оскільки як встановлено судом відсутність позивача на робочому місці, відмова від ознайомлення з цим фактом та відмова від надання пояснень було засвідчено працівниками відповідача відповідними актами.

Зазначених положень закону та обставин справи суд першої інстанції не врахував та у порушення вимог ст. ст. 212- 214 ЦПК України належним чином не перевірив доводів позивача щодо наявності вини відповідача у ненаданні йому трудової книжки й дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та зобов'язання видати трудову книжку, не врахувавши при цьому того, що трудову книжку останній не отримав до цього часу і такими діями відповідача для позивача створюються перешкоди у працевлаштуванні.

Посилання суду на те, що ОСОБА_2 надсилався лист з пропозицією отримати трудову книжку за місцем знаходження відділу кадрів є безпідставними, оскільки направлення такого листа суперечить вимогам п. 4.2 вищевказаної Інструкції з огляду на те, що позивач був присутній на роботі у день звільнення.

З огляду на викладене, вимоги позивача в частині зобов'язання видати належно оформлену трудову книжку є обгрунтованими та підлгають задоволенню.

За змістом ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» оскільки згідно зі ст. 235 КЗпП України оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Крім того, відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Згідно довідки про доходи ОСОБА_2 від 30 червня 2016 року та табелю обліку його робочого часу, заробітна плата останнього за 21 відпрацьований день у квітні 2016 року складає - 3 694,00 грн., а за 19 днів у травні 2016 року - 2 733,58 грн.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача за два останні місяці перед звільненням, а саме: за квітень та травень 2016 року складає: 160,69 грн. (3 694,00 грн. + 2 733,58 грн. / 40 робочих днів).

Виходячи з розміру середньоденної заробітної плати, середній заробіток за час вимушеного прогулу, у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки ОСОБА_2, який слід рахувати з 9 червня 2016 року по дату ухвалення судового рішення, тобто по 28 вересня 2016 року, становить: 160,69 грн. х 82 робочі дні = 13 176,58 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в частині зобов'язання відповідача видати трудову книжку та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В той же час, апеляційний суд не вбачає правових підстав для покладення на службових осіб ТОВ «Комплекс Агромарс» обов'язку відшкодувати матеріальну шкоду, заподіяну підприємству, внаслідок затримки видачі трудової книжки, оскільки в силу ст. 3 ЦПК України та 16 ЦК України позивач не відноситься до осіб, які мають право вимагати відшкодування такої шкоди.

Щодо позовних вимог про зміну дати звільнення, на думку колегії також не підлягають до задоволення, оскільки на день ухвалення даного рішення трудова книжка позивачу не видана, про що в судовому засіданні підтвердила представник відповідача та позивач.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави стягуються судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій з урахуванням кількості задоволених вимог позову немайнового та майнового характеру, а саме 3 472,56 грн. (1 653,60 грн. + 1 818,96 грн.)

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» про зобов'язання змінити дату звільнення, видачу трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та матеріальної шкоди, заподіяну підприємству задовольнити частково.

Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» видати ОСОБА_2 належно оформлену трудову книжку.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за затримку видачі трудової книжки з 9 червня 2016 року по 28 вересня 2016 року в розмірі 13 176,58 грн. (тринадцять тисяч сто сімдесят шість гривень п'ятдесят вісім копійок).

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на користь держави судовий збір у розмірі 3 472,56 грн. (три тисячі чотириста сімдесят дві гривні п'ятдесят шість копійок).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Л.П. Сушко

В.О. Фінагєєв