У Х В А Л А

19 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Романюка Я.М., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до товариства з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід», треті особи: приватне підприємство «Тернопільська фірма «Будівельник», реєстраційна служба Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області, Байковецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області про розірвання договорів щодо завершення будівництва об'єктів нерухомості, визнання майнових прав на квартири, стягнення грошових коштів та скасування державної реєстрації на об'єкти незавершеного будівництва,

встановила:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 задоволено частково, розірвано договори, укладені між позивачами та відповідачем щодо завершення будівництва квартир у житловому будинку АДРЕСА_1. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_5 72 335 грн. В задоволенні решти позовних ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 4 лютого 2016 року та додатковим рішення від 3 березня 2016 року, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 листопада 2015 року в частині відмови ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 в задоволенні позову про визнання права вимоги майнових прав на квартири, скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення в цій частині їх позовних вимог. В частині скасування державної реєстрації на об'єкти незавершеного будівництва закрито провадження у справі. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2016 року касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід» відхилено, рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 4 лютого 2016 року та додаткове рішення від 3 березня 2016 року залишено без змін.

21 вересня 2016 року від товариства з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід» надійшла до Верховного Суду України заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2016 року, яка цього ж дня була передана разом з доданими матеріалами судді-доповідачу ОСОБА_9

В зв'язку з неможливістю продовження розгляду справи суддею ОСОБА_10 на підставі прийняття Верховного Радою України постанови про його звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку 10 жовтня 2016 року замінено суддю автоматизованою системою на суддю Сімоненко В.М.

Із заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід» вбачається, що вона подана з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 22, 190, 331, 392 ЦК України, статті 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність».

На підтвердження зазначеної підстави заявником надано ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 лютого 2012 року, від 26 серпня 2015 року та від 27 лютого 2013 року, в яких, на його думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції, погодився з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відповідач не виконав договірні зобов'язання щодо завершення будівництва об'єктів нерухомості у передбачені, укладеними договорами строки, ці договори підлягають розірванню відповідно до статей 331, 526, 530, 609, 611, 651, 653 ЦК України. Крім того, суд встановивши що спірні квартири зареєстровані на праві власності за відповідачем як об'єкти незавершеного будівництва, дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання за позивачами майнових прав на незавершені будівництвом квартири підлягають задоволенню відповідно до статті 1212 ЦК України, якою передбачено повернення майна як безпідставно набутого.

Разом з тим, у наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 лютого 2012 року в справі про визнання майнових прав на квартири, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позову про визнання за позивачем майнових прав на незавершені будівництвом квартири та передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції виходив з того, що судами неправильно застосовані норми статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оскільки зазначені положення закону регулюють порядок здійснення оціночної діяльності, а не порядок виникнення права власності. Крім того, суд касаційної інстанції зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про визнання за позивачем права на майнові права на квартири до закінчення будівництва, здачі в експлуатацію і встановлення остаточної вартості та розміру цих квартир, оскільки в порушення положень статей 212 - 214 ЦПК України судами не враховано доводи відповідача про те, що оплата за спірну квартиру не проводилась, при цьому умовами договору про дольову участь у будівництві квартир визначено, що остаточна ціна квартири визначається після закінчення будівництва.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2013 року в справі про визнання майнових прав на квартири, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позову про визнання за позивачем майнових прав на незавершену будівництвом квартиру та передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції виходив з того, що суди встановивши, що позивачем сплачено лише частину вартості квартири, передбачену договором про пайову участь у будівництві та закінчення будівництва і його здача в експлуатацію не здійснено, дійшли помилкового висновку про наявність підстав про задоволення позовних вимог, при цьому суди не застосували до спірних правовідносин положення статті 331 ЦК України, якою передбачено, що до завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Отже, в судових рішеннях, наданих заявником для порівняння, та в судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не є неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Із наданої для порівняння ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2015 року в справі про відшкодування збитків вбачається, що вона постановлена у справі з іншим предметом спору, підставами позову, змістом позовних вимог, матеріально-правовим регулюванням спірних правовідносин, ніж у справі, яку просить переглянути заявник, а отже зазначена ухвала не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до товариства з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід», треті особи: приватне підприємство «Тернопільська фірма «Будівельник», реєстраційна служба Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області, Байковецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області про розірвання договорів щодо завершення будівництва об'єктів нерухомості, визнання права власності на частину будівельних матеріалів, стягнення грошових коштів та скасування державної реєстрації на об'єкт незавершеного будівництва відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук