Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/1995/2016 Головуючий у 1-ій інстанції - Петріщева І.В.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В., Рубан С.М.

при секретарі - Перетятько А.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА» про стягнення заборгованості по заробітній платі, розрахунку при звільненні та моральної шкоди, встановлення періоду фактичної роботи, оформлення трудових відносин, внесення змін до трудової книжки.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА» про стягнення заборгованості по заробітній платі, розрахунку при звільненні та моральної шкоди, встановлення періоду фактичної роботи, оформлення трудових відносин.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, невідповідність висновків судунормам матеріального та процесуального права, обставинам справи. Зазначає, що судом не взято до уваги показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, фотографії з виставки висновок про розгляд матеріалів СО від 30 грудня 2014 року, електронну переписку, товарні накладні. Зазначає те, що його було звільнено 3 листопада 2014 року, з цієї дати по 26 листопада 2014 року з ним відповідач не розрахувався, трудову книжку не видав, а тому у роботодавця виникла заборгованість по сплаті заробітної плати за 23 дні, яка станом на час розрахунку погашена не була.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 01 серпня 2014 року ОСОБА_2 за його завою про прийняття на роботу було прийнято на посаду керівника відділу збуту ТОВ "УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА" з окладом згідно штатного розпису, що підтверджується копією наказу №11 про прийняття на роботу від 01 серпня 2014 року та копією трудової книжки з відповідним записом №21 від 01 серпня 2014 року (а.с. 97,127 т. І).

01 серпня 2014 року ОСОБА_2 підписав Посадову інструкцію начальника відділу збуту ТОВ "УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА", Правила внутрішнього трудового розпорядку працівників, Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 25-27,207-210 т. І).

За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ОСОБА_2 припинив свою підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця з 01 серпня 2014 року. (а.с. 204 т. І).

За штатним розписом ТОВ "УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА", введеним в дію 01 серпня 2014 року, оклад керівника відділу збуту становив 1 280,00 грн., за введеним в дію 01 жовтня 2014 року - 1 350,00 грн. (а.с. 16-19 т. III).

Належних доказів про те, що розмір заробітної плати позивача був іншим, суду надано не було, надані позивачем розрахункові листки не є належними доказами, оскільки не містять реквізитів, підписів, печаток товариства, року їх видачі (а.с. 28 - 40 т. І).

28 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до директора товариства із заявою про надання оплачуваної відпустки з 03 листопада 2014 року по 09 листопада 2014 року включно, проте в цьому йому було відмовлено (а.с. 214 т. І).

31 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до директора товариства із заявою про звільнення за згодою сторін; із заявою про звільнення за власним бажанням у зв'язку з прийняттям на роботу в іншу установу на конкурсній основі, а також направив поштою заяву про звільнення за власним бажанням, оскільки товариство не виконує вимоги законодавства про працю, не виплачує заробітну плату (а.с. 215- 218).

Разом з тим, 31 жовтня 2014 року директором та головним бухгалтером ТОВ "УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА" було встановлено, що ОСОБА_2 привласнив грошові кошти товариства у розмірі 32 796,78 грн., вважаючи це компенсацією за свою роботу, про що було складено відповідний Акт №1 від 31 жовтня 2014 року, Акт проведення ревізії від 03 листопада 2014 року, Акт службового розслідування від 03 листопада 2014 року (а.с. 211-213,219-227 т. І).

На підставі Акту про привласнення коштів працівником ОСОБА_2 від 31 жовтня 2014 року директором товариства був виданий Наказ №14 від 03 листопада 2014 року про звільнення ОСОБА_2 з посади керівника відділу збуту за ст. 41 ч. 2 КЗпП України у зв'язку з утратою довіри, про що внесений запис №22 до трудової книжки позивача (а.с. 97, 127, 228 т. І).

Відповідно до бухгалтерської довідки ТОВ"УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА", в день звільнення було здійснено розрахунок для його проведення з ОСОБА_2, якому було нарахована сума у розмірі 3 466,84 грн., що складається з нарахованої заробітної плати у розмірі 1 280,00 грн. за серпень, вересень 2014 року та жовтень 2014 року у розмірі 1 350,00 грн., компенсації за невикористану відпустку за шість днів у розмірі 252,36 грн., компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати у розмірі 79,99 грн., нарахована заробітна плата за 1 робочий день листопада 2014 року у розмірі 67,50 грн. (а.с. 80,98).

У період з 03 по 26 листопада 2014 року позивач до товариства не з'являвся, що підтверджується відповідними актами (а.с. 14-29 т. II), у зв'язку з чим листом від 14 листопада 2014 року на адресу позивача було направлено повідомлення про звільнення та необхідність з'явитися за адресою: м. Київ, вул. Межигорська, 82-А, офіс 305, для проведення розрахунку та отримання трудової книжки (а.с. 230 т. І).

26 листопада 2014 року ОСОБА_2 з'явився до товариства, отримав наказ про звільнення, трудову книжку та нараховані кошти, що підтверджується його особистим підписом на відповідному наказі (а.с. 228 т. І).

06 листопада 2014 року директором та головним бухгалтером ТОВ "УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА" до Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві були подані заяви про кримінальне правопорушення, а саме про заволодіння 31 жовтня 2014 року керівником відділу збуту товариства ОСОБА_2 грошовими коштами товариства в сумі 33 000,00 грн., які були прийняті та зареєстровані в ЄРДР 06 листопада 2014 року, що підтверджується відповідною довідкою №55/218 від 12 січня 2015 року (а.с. 219 т. І).

01 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 01 вересня 2013 року, написавши заяву та приступивши до виконання обов'язків на посаді керівника відділу збуту, він працював у відповідача, проте наказу про прийняття на роботу видано не було. Директором товариства під час співбесіди позивачу була зазначена заробітна плата у розмірі 8 000,00 грн.. 01 серпня 2014 року його попросили написати повторно заяву про прийняття на роботу, як він зрозумів пізніше, для його подальшого офіційного працевлаштування. З березня 2014 року йому почали недоплачувати заробітну плату. 31 жовтня 2014 року він звернувся до директора з заявою про звільнення за згодою сторін, директор відмовилась завізувати заяву та звільнити його, трудову книжку також не повернули. В той же день, 31 жовтня 2014 року, він направив поштою заяву про звільнення за ст. 38 КЗпП України у зв'язку з постійним порушенням роботодавцем законодавства про працю. 24 листопада 2014 року позивач отримав лист повідомлення товариства з пропозицією забрати трудову книжку та отримати розрахунок. 26 листопада 2014 року позивач з каси товариства отримав 3 466,84 грн. невиплаченої заробітної плати та компенсації за затримку розрахунку, проте вважає, що цей розрахунок є невірним. За роботу без оформлення трудових відносин йому необхідно сплатити, виходячи з середньомісячної номінальної заробітної плати за видами економічної діяльності. З наказом №14 від 03 листопада 2014 року про звільнення з посади керівника відділу за ст. 41 ч. 2 КЗпП України у зв'язку з утратою довіри на підставі Акту про привласнення коштів від 31 жовтня 2014 року позивач був ознайомлений, не погодився з ним, і вважає даний наказ незаконним, оскільки 31жовтня 2014 року він подав заяву про звільнення, яку відповідач проігнорував. З Актом про привласнення грошей, який, на думку позивача, не може бути підставою для звільнення, його не було ознайомлено. Діями відповідача йому завдана моральна шкода у розмірі 15 000,00 грн., оскільки після 13 місяців роботи його звільнили по п. 2 ст. 41 КЗпП України, заплатили незначну компенсацію із затримкою, не видали трудову книжку відповідно до вимог трудового законодавства, записом про звільнення у трудовій книжці нанесено шкоду його діловій репутації - після ознайомлення з трудовою книжкою його не погоджувались прийняти на роботу, що призвело до моральних страждань, втрати душевного спокою, постійно роздратованого стану, погіршення взаємовідносин з друзями та знайомими, вимушених змін у його життєвих зв'язках і стосунках, нервових зривів, погіршення здоров'я.

З урахуванням збільшення розміру позовних вимог просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача:

недоплачену заробітну плату 27 949,52 грн.; недоплачені відпускні 7 161,40 грн.; за затримку розрахунку при звільнені за період з 01 листопада по 26 листопада 2014 року 10 281,36 грн.;

встановити період його фактичної роботи на посаді керівника відділу збуту без оформлення трудових відносин з 01 вересня 2013 року по 01 серпня 2014 року;

зобов'язати відповідача оформити з позивачем трудові відносини, а саме - внести зміни до наказу від 01 серпня 2014 року №11 в даті прийому на роботу, змінивши її з 01 серпня 2014 року на 01 вересня 2013 року, та внести зміни до трудової книжки позивача, змінивши дату прийому на роботу з 01 серпня 2014 року на 01 вересня 2013 року;

стягнути з відповідача 54 961 грн. за 11 місяців роботи без оформлення трудових відносин, 136 000 грн. за затримку розрахунку при звільненні за період з 27 листопада 2014 року по 03 листопада 2015 року;

стягнути у відшкодування моральної шкоди 15 000 грн., і 2 000,00 грн. витрат на правову допомогу. ( а.с. 187-193 т. 2, а.с. 40 т. 3).

Відповідач позов не визнав, його представники посилались на те, що 01 серпня 2014 року, після припинення діяльності ОСОБА_2, як ФОП, він був прийнятий до ТОВ "УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА" на посаду начальника відділу збуту з окладом згідно штатного розпису, ним було підписано посадову інструкцію, правила внутрішнього трудового розпорядку, договір про повну матеріальну відповідальність. Підставою звільнення позивача є той факт, що 31 жовтня 2014 року позивач близько 10 години ранку, приїхавши за адресою по АДРЕСА_1, дістав з сейфу гроші у розмірі 32 796,78 грн., повідомив, що гроші забирає та віддасть директору. В той же день приблизно о 13 годині позивач з'явився до офісу товариства, де знаходиться робоче місце директора, у присутності головного бухгалтера подав заяву про надання йому оплачуваної відпустки з 03 по 09 листопада 2014 року, в чому йому було відмовлено. Також подав дві заяви про звільнення: одну з підстав "за згодою сторін", другу - "за власним бажанням у зв'язку з прийняттям на роботу в іншу установу", та, як виявилось пізніше, поштою направив заяву про звільнення "за власним бажанням, оскільки товариство не виконує вимоги законодавства про працю". В той же час був підтверджений факт, що позивач самовільно забрав із сейфу товариства грошові кошти, про що було складено Акт та проведено службове розслідування, за результатами якого складено Акт №1 про привласнення виручки ОСОБА_2, Акт службового розслідування та Акт проведення ревізії сейфа. На підставі вказаних документів директором був виданий наказ про звільнення ОСОБА_2 за ст. 41 ч. 2 КЗпП України у зв'язку з утратою довіри. У подальшому директором та головним бухгалтером товариства було подано заяву до Подільського РВГУ МВС України про вчинення злочину ОСОБА_2, за якою на даний час здійснюється досудове розслідування. Позивачу було кілька разів повідомлено про необхідність отримання розрахунку та трудової книжки, проте лише 26 листопада 2014 року він з'явився до товариства, отримав наказ про звільнення, трудову книжку та розрахунок. Всі належні до сплати при звільненні кошти позивачу виплачені належним чином. Враховуючи те, що позивач не з'явився вчасно для їх отримання, затримка розрахунку сталася не з вини товариства. Також відповідач заявив про сплив позовної давності.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА» в частині вимог про зобов'язання ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ РУТА» внести зміни до трудової книжки ОСОБА_2, змінивши дату прийняття на роботу з 1 серпня 2014 року на 1 вересня 2013 року, залишено без розгляду.

Рішенням суду, яке оскаржується, відмовлено у задоволенні інших позовних вимог, а саме - про стягнення недоплачених зарплати 27 949,52 грн. та відпускних 7 161,40 грн.; компенсації 10 281,36 грн. за затримку розрахунку при звільнені за період з 01 листопада по 26 листопада 2014 року; встановлення періоду фактичної роботи без оформлення трудових відносин з 01 вересня 2013 року по 01 серпня 2014 року; зобов'язання оформити трудові відносини шляхом внесення змін до наказу від 01 серпня 2014 року №11 в даті прийому на роботу; стягнення 54 961 грн. за 11 місяців роботи без оформлення трудових відносин та 136 000 грн. за затримку розрахунку при звільненні за період з 27 листопада 2014 року по 03 листопада 2015 року; відшкодування моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні зазначених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає обставинам справи, наданим доказам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано докази позивача, надані на підтвердження факту перебування сторін у трудових відносинах без їх оформлення, а саме фотографії з виставки, яка проходила осінню 2013 року, висновок про розгляд матеріалів СО від 30 грудня 2014 року, розрахункові листки, фото із стенду ПрАТ заводу «Супутник», відповідь ТОВ «Охоронний комплекс», електронне листування, товарні накладні, показання свідків, судова колегія відхиляє та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належних доказів на підтвердження факту перебування у трудових відносинах з відповідачем з 1 вересня 2013 року до 1 серпня 2014 року позивач не надав.

Так, фотографії з виставки не підтверджують факт виконання позивачем трудових обов'язків у відповідача, а свідчать лише про присутність позивача в день та час, коли проводилось фотографування, на виставці. Фотографії зі стенду ПрАТ завод «Супутник» та відповідь цього товариства на запит адвоката свідчать про те, що номер автомобілю позивача був зазначений працівниками вказаного товариства на стенді як номер автомобілю, який має допуск на територію заводу, де також був розташований офіс відповідача, при цьому інформації про те, з якою метою, з якого часу та з якою періодичністю, до якої фірми заїзджав на територію заводу автомобіль позивача фотографії зі стенду та відповідь ПрАТ завод «Супутник» не містять. Також відсутня інформація про те, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем і у відповіді на запит суду ТОВ «Охоронний комплекс».

З електронного листування, яке було долучено позивачем до позовної заяви, вбачається, що позивач листувався з іншими особами, які зазначені ним як працівники відповідача, зі змісту листування не вбачається, що позивач з вересня 2013 року входив до штату працівників відповідача, постійно працював у останнього та отримував заробітну плату у зазначеному позивачем розмірі - 8 000 грн. на місяць.

Крім того, як встановлено судом, у штатному розписі відповідача до 1 серпня 2014 року була відсутня посада начальника відділу збуту, на якій працював, за його твердженнями, позивач з 1 вересня 2013 року, отримуючи заробітну плату 8 000 грн.

Надані позивачем розрахункові листки вірно визнані судом неналежними доказами, оскільки не містять реквізитів, підписів, печаток товариства, року їх видачі.

Рахунки на оплату питної води за листопад і грудень 2013 року не підтверджують факт роботи у період з 1 вересня 2013 року позивача, зважаючи на відповідь ТОВ «Аквамаркет сервіс» про те, що останнє не має договірних відносин з відповідачем, не здійснювало поставок товару відповідачу та не отримувало від відповідача будь-яких грошових коштів. Накладна ТОВ «Епіцентр» від 4 листопада 2013 року може свідчити про те, що позивач одноразово за довіреністю придбавав товар у вказаному товаристві.

При цьому, позивач у своїх поясненнях у судовому засіданні не міг назвати доказів на підтвердження виконання ним конкретної роботи у відповідача на посаді начальника відділу збуту з 01 вересня 2013 року, не заявляв про витребування таких доказів.

Показанням свідків, які були допитані судом за клопотанням обох сторін, суд дав належну оцінку, встановивши, що показання свідків, які були допитані за клопотанням позивача, не підтверджуються та не узгоджуються з іншими доказами в справі. Відповідно до пояснень сторін у судовому засіданні апеляційного суду вказані свідки позивача не перебували у трудових відносинах з відповідача у спірний період, отже обставини щодо наявності трудових відносин відповідача і позивача свідкам можуть бути відомі лише зі слів останнього.

Зі змісту висновку СО від 30 грудня 2014 року, на який посилається позивач, вбачається, що позивач звернувся до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою щодо невиплати відповідачем заробітної плати з березня 2014 року, з метою встановлення фактів, викладених у заяві, направлено лист в порядку інформування Територіальній інспекції з питань праці, відповіді від якої не надходило, що унеможливлює зробити висновки про порушення вимог законодавства про працю з боку відповідача. Таким чином, дата початку трудових відносин сторін - з 01 вересня 2013 року у вказаному висновку встановлена лише із заяви позивача.

Посилання в скарзі на те, що розмір заробітної плати позивача підтверджується показаннями свідків, розрахунковими листками, електронним листуванням між керівництвом компанії та засновником, також не можуть бути взяті до уваги, оскільки дані докази обґрунтовано визнані судом неналежними.

Не погоджується судова колегія і з доводами апеляційної скарги про те, що затримка розрахунку при звільненні мала місце з вини відповідача.

Як встановлено судом, і підтверджено позивачем у судовому засіданні, з 31 жовтня 2014 року до отримання розрахунку 26 листопада 2014 року він не працював, на роботі не з'являвся, до відповідача з вимогою про виплату розрахунку не звертався, прибув за отриманням розрахунку та трудової книжки, отримавши лист відповідача, 26 листопада 2014 року і в цей же день з ним був проведений розрахунок і видана трудова книжка.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідачем вимоги ст. 116 КЗпП Україні були виконані, а підстави для стягнення з нього середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в порядку ст. 117 КЗпП України відсутні.

У скарзі позивач також зазначає, що відповідачем визнано ту обставину, що була затримка розрахунку при звільненні, оскільки у довідці бухгалтерії про розмір коштів, які підлягають виплаті позивачу при звільненні, зазначено 79,99 грн. - за затримку розрахунку при звільненні, проте ці доводи позивача не відповідають вказаній довідці, де зазначено, що 79,99 грн. виплачується як нарахована компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату.

Порушень процесуального закону, які відповідно до ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, не встановлено.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: