Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2016 Справа №607/17076/15-ц

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Рихліцької О.А.,

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 27 жовтня 2015 року пред'явила до суду позов до відповідача ОСОБА_4 про стягнення з нього аліментів на її утримання в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, протягом строку інвалідності. Обґрунтовує позов тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після народження дитини чоловік фактично не підтримував шлюбних відносин, покинув сім'ю і припинив надавати матеріальну допомогу. Рішенням Тернопільского міськрайонного суду Тернопільської області з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дитини до досягнення повноліття та на утримання дружини, до досягнення дитиною трьохрічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3. На даний час позивач є непрацездатною, інвалідом другої групи. У зв'язку із інвалідністю вона отримує щомісячно державну допомогу інвалідам у розмірі 949 гривень та 600 гривень аліментів на дитину, інших доходів не отримує. Частину коштів, які вона отримує, як державну допомогу інвалідам, їй доводиться використовувати на ліки та оплачувати комунальні послуги, тому вона знаходиться в скрутному матеріальну становищі. Відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоч має достатній дохід, оскільки працює торговим агентом у ТОВ «Хімагромаркетинг». З цих підстав позивач просила стягнути з нього аліменти на її утримання у розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, протягом строку інвалідності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, пояснила, що проживає сама з малолітнім сином, не працює, на даний час знаходиться у скрутному матеріальному становищі, оскільки має проблеми зі здоров'ям. З цих підстав просила позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 заявлені позовні вимоги підтримав з викладених у позовній заяві мотивів та просив позов задоволити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позову не визнав, просив відмовити у його задоволенні, пояснив, що інвалідність позивач набула за час перебування у шлюбі із колишнім чоловіком, а тому вважає, що необхідно стягувати з нього аліменти на її утримання. Крім цього, він не має можливості надавати колишній дружині матеріальну допомогу, оскільки має батьків похилого віку, яким змушений матеріально допомагати, сплачує аліменти на сина ОСОБА_5, перебуває в повторному шлюбі з ОСОБА_7, від якого має дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, яку утримує, а його дружина ОСОБА_7 перебуває у відпустці по догляду за дитиною, відтак не працює.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 у судовому засіданні позову не визнала, проти його задоволення заперечила, вказала, що дохід відповідача складається виключно з заробітної плати, крім цього він добровільно сплачує позивачу аліменти на дитину в розмірі 600 гривень, перебуває в повторному шлюбі, від якого має одну спільну дитину. Зазначила, що позивач ОСОБА_1 отримує державну допомогу у зв'язку із інвалідністю, яка не є нижчою ніж мінімальний прожитковий мінімум. Також ІІІ групу інвалідності ОСОБА_1 встановлено 10 грудня 2009 року, тобто в межах одного року після розірвання 12 травня 2009 року шлюбу з ОСОБА_9 З цих підстав просила у задоволенні позову відмовити.

Судом досліджено надані сторонами докази:

Сторони - позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 з 23 лютого 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 грудня 2014 року (а.с. 6).

Від даного шлюбу в подружжя є неповнолітній син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 10 жовтня 2012 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції (а.с. 7).

Неповнолітній ОСОБА_5 проживає разом із позивачем ОСОБА_1 що слідує з довідки № 36 від 30 вересня 2015 року, виданої ОСББ «Тролейбусна, 17» (а.с. 8).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 грудня 2014 року з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 12 листопада 2014 року, та стягнуто аліменти в користь ОСОБА_1 на її утримання у розмірі ? частини усіх видів його заробітку до досягнення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9-10).

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження № 47603636 від 22 травня 2015 року, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №607/18875/14-ц виданого 29 грудня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про стягнення аліментів із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 (а.с. 28).

Як убачається з довідки №6773 від 15 вересня 2015 року, виданої Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради, ОСОБА_1 отримувала в період з квітня 2015 року по вересень 2015 року щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини у розмірі 955 гривень та державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства 2 групи у розмірі 949 гривень, щомісячно (а.с. 35).

Як слідує з пояснень ОСОБА_1 у судовому засіданні, у зв'язку з наявністю в неї інвалідності, вона потребує систематичного лікування та інших поточних витрат для повноцінного життя.

Позивач надала ряд доказів на обґрунтування зазначеного.

Висновком про час настання інвалідності від 23 грудня 2010 року, виданого Тернопільським кардіо-офтальмологічним міжрайонним спеціалізованим МСЕК, ОСОБА_1, 1971 року народження, встановлено, що позивач при зверненні у відповідні медичні заклади могла б бути визнаною інвалідом до 18 річного віку по серцево-судинній патології (а.с. 51).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, 12 травня 2009 року розірвано шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_9 (а.с. 50).

Відповідно до довідки №7 від 05 січня 2016 року, виданої Тернопільською кардіо-офтальмологічною міжрайонною спеціалізованою МСЕК, ОСОБА_1 вперше була оглянута 10 грудня 2009 року і визнана інвалідом третьої групи з дитинства (а.с. 59).

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціально експертною комісією серії АВ №504770, виданою Тернопільським кардіо-офтальмологічним МСЕК, 07 липня 2015 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з дитинства строком до 01 червня 2016 року (а.с. 2).

Як слідує з виписки медичної картки стаціонарного хворого №1167, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходився на стаціонарному лікуванні в ВАІТ з 19 листопада 214 року по 20 листопада 2014 року та у інфекційно-діагностичному відділенні ТМДКА з 20 листопада по 25 листопада 2014 року з діагнозом гостра респіраторно вірусна інфекція, гострий стенозуючий ларинготрахеїт, стеноз гортані другого ступеня (а.с. 31).

Як убачається з виписки з медичної карти №10642 стаціонарного хворого, виданої педіатричним відділенням для новонароджених КУТОР «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня», ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходився на лікуванні з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 23 жовтня 2012 року з клінічним діагнозом: вроджена двобічна пневмонія з кардіоваскулярним см., ускладненна деструкцією легеневої тканини справа, правобічний пневмоторакс, ДН ІІІ ступеня Перинатальне ураження ЦНС гіпокласичну генезу, ВШК І ст., судомний с-м, на фоні набряку головного мозку, гострий період. Неонатальна жовтяниця (а.с. 32).

Відповідно до виписки із карти розвитку новонародженого №02996, ОСОБА_5 при народженні встановлено діагноз: СДР-ДНТ І ст., ураження цис. Гіпоксично-імемічного генезу. Гострий період. Високий ризик реалізації внутрішньоутробної інфекції (а.с. 33).

Згідно з довідкою №2866 від 17 листопада 2015 року, виданою Тернопільською університетською лікарнею, син позивача від першого шлюбу ОСОБА_11 працює в Комунальному закладі Тернопільської обласної ради «Тернопільська університетська лікарня» на посаді лікаря-інтерна зі спеціальності «Хірургія» з 17 серпня 2015 року (а.с. 34).

Судом також досліджено надані відповідачем докази на обгрунтування відсутності матеріальної змоги сплачувати аліменти на утримання колишньої дружини та відсутність підстав для її утримання, зокрема:

Відповідач ОСОБА_4 після розірвання шлюбу з позивачем, 09 жовтня 2015 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3, актовий запис №1911 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції (а.с. 39).

Від шлюбу відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вони мають спільну дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 01 грудня 2015 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції (а.с. 40).

Як убачається з довідки №АП/291 від 19 червня 2015 року, виданої ТОВ «Хімагромаркетинг», за період з грудня 2014 року по травень 2015 року ОСОБА_4 нараховано 18528,26 гривень заробітної плати, фактично отриманий дохід за вказаний період - 14904,14 гривень (а.с. 46).

Відповідно до довідки про доходи №715 від 09 грудня 2015 року, за період з січня 2015 року по листопад 2015 року ОСОБА_4 нараховано 33222,95 гривень заробітної плати, з яких утримано 4804,04 гривні податку з доходів фізичних осіб та сплачено 4119,90 гривень аліментів. Загальна суму доходу за вказаний період без урахування аліментів становить 24299,01 гривень (а.с. 54).

Дружина відповідача ОСОБА_7 з 21 липня 2015 року перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітна, за період з 21 липня 2015 року по 30 листопада 2015 року доходу не отримувала, що слідує з довідки від 07 грудня 2015 року, виданої Тернопільським МРЦЗ (а.с. 53).

Як слідує з акту обстеження №5 від 20 листопада 2015 року, затвердженого головою Буданівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, відповідач ОСОБА_4 здійснює догляд за своїми батьками - ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які є пенсіонерами (а.с. 42).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 серпня 2015 року.

Ст. 75 СК України визначає загальні положення права подружжя на утримання, а ст. 76 - право на утримання після розірвання шлюбу.

Так, у ч. 2 ст. 75 СК України визначаються умови виникнення права на утримання: той з подружжя, хто претендує на це право - 1) має бути непрацездатним; 2) він має потребувати матеріальної допомоги; інший з подружжя, який зобов'язаний утримувати, - має мати можливість надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Відповідно ч. 2 ст. 76 СК України після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Як установлено судом, вперше інвалідність ІІІ групи ОСОБА_1 встановлено 10 грудня 2009 року, тобто ще до укладення шлюбу з ОСОБА_4, протягом семи місяців після розірвання шлюбу з ОСОБА_9, який розірвнао 12 травня 2009 року.

В подальшому ОСОБА_1 продовжувлась інвалідність ІІІ групи, а 07 липня 2015 року їй встановлено другу групу інвалідності з дитинства строком до 01 червня 2016 року.

Законодавець у ч. 4 статті 75 СК України встановлює чіткі критерії, за якими можливо визначити коло осіб, які вважаються такими, що потребують матеріальної допомоги. Зокрема, коли заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи таких осіб не забезпечують їм прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум").

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" у 2015 році прожитковий мінімум на одну особу для осіб, які втратили працездатність, установлено в розрахунку на місяць: з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 вересня - 1074 гривні.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" у 2016 році прожитковий мінімум на одну особу для осіб, які втратили працездатність, установлено в розрахунку на місяць: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1208 гривень.

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування, зокрема довідкою про розмір пенсії, довідкою про доходи тощо.

Як установлено судом з наданої позивачем ОСОБА_1 довідки, з квітня 2015 року до вересня 2015 року вона отримувала щомісячно одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 955,21 гривень та державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства 2 групи в розмірі 949 гривень.

Як визнала позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні, з вересня 2015 року державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства 2 групи вона отримує в розмірі 1074 гривні, а щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 955,21 гривень - до вересня 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Також ОСОБА_1 отримує від відповідача аліменти на утримання сина за рішенням суду.

Відповідно до поданої відповідачем довідки про доходи розмір сплачених аліментів за період з січня по листопад 2015 року становить 4119,90 гривень.

Однак, навіть без урахування інших видів доходу, одна лише державна соціальна допомога, яку ОСОБА_1 отримує як інвалід з дитинства 2 групи, в розмірі 1074 гривні, забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом.

За вказаних обставин позивач ОСОБА_1 в силу вимог ч. 3 ст. 75 СК України не вважається такою, що потребує матеріальної допомоги.

Відсутність цієї умови як однієї зі складових, наявність яких відповідно до ч. 2 ст. 75, ч. 2 ст. 76 СК України є необхідними для набуття права на утримання другим з подружжя, виключає право ОСОБА_1 на її утримання колишнім чоловіком - відповідачем ОСОБА_4

Доводи позивача про те, що вона потребує складного та дороговартісного лікування та у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, суд вважає необґрунтованими, оскільки ч. 4 ст. 75 СК України будь-яких інших критеріїв особи, яка потребує матеріальної допомоги, окрім як недостатності її власних доходів для забезпечення встановленого законом прожиткового мінімуму, не передбачено.

Не є належними доказами у справі медичні довідки щодо стану здоров'я та наявності захворювань малолітнього сина сторін ОСОБА_5, оскільки вони не стосуються предмета доказування в даній справі.

При цьому суд зазначає, що витрати на дитину, які викликані особливими обставинами, в тому числі хворобою дитини, є додатковими витратами на дитину відповідно до ст. 185 СК України.

Позивачу роз'яснено, що в разі наявності у ОСОБА_5 захворювань, які потребують лікування і, відповідно, матеріальних затрат, вона має право на звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат у зв'язку з хворобою дитини відповідно до ст. 185 СК України.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання про безпідставність вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 75, 76 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення суду виготовлено 29 січня 2015 року.

Головуючий суддяН. М. Сташків