АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа Головне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа Головне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на спадкове майно.

На обгрунтування своїх вимог зазначали, що відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 22.06.2007 р., зареєстрованого 03.07.2007 р. у Київському міському БТІ ОСОБА_5 був власником квартири АДРЕСА_1.

07.07.2009 р. ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповів зазначену квартиру ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_5 помер

Справа 754/5645/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12698/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Панченко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Постановами державного нотаріуса П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 19.03.2016 р. та 17.05.2016 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на те, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.04.2010 р. та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29.06.2010 р. змінено частку ОСОБА_5 у праві власності на зазначену квартиру, і вона не зареєстрована в органі державної реєстрації, що унеможливило встановлення нотаріусом складу спадкового майна.

Посилаючись на наведене, просили суд визнати за ОСОБА_3 (рідна мати спадкодавця) в порядку спадкування обов'язкової частки після померлого сина ОСОБА_5 право власності на 1/12 частину, а за ОСОБА_2 право власності на 5/12 частин квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті брата ОСОБА_5

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.08.2016 р. позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування обов'язкової частки після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 5/12 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті брата ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати по 3250,00 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що відмовляючи у задоволенні позову, суд не урахував, що він та та ОСОБА_4 не є належними відповідачами у справі, оскільки не є власниками спірної частини квартири та, що позивачі не надали суду доказів наявності між ними та відповідачами спору про право на спадщину.

Крім того вказував на те, що позивачі не були позбавлені права оскаржити у судовому порядку постанову державного нотаріуса про відмову їм у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому відсутні правові підстави для їх звернення до суду з позовом про захист порушеного права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

ОСОБА_4 та представник Головного управління юстиції у м. Києвів судове засідання не зЧявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені.

ОСОБА_2 від свого імені та як представник ОСОБА_3, а також представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі є спадкоємцями за заповітом та законом спадкового майна після смерті ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_3 є матір'ю спадкодавця, непрацездатною особою похилого віку та має право на обов'язкову частку в спадковому майні, а ОСОБА_2 має право на спадкування за заповітом.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 22.06.2007 р. квартира АДРЕСА_3 належала ОСОБА_5 на праві приватної власності.

07.07.2009 р. ОСОБА_5 на випадок смерті склав заповіт, відповідно до якого належну йому квартиру АДРЕСА_4 заповів ОСОБА_2

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.04.2010 р. за ОСОБА_5 визнано право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_4. Вселено ОСОБА_5 у зазначену квартиру. Встановлено порядок користування виділивши в користування ОСОБА_5 кімнату площею 18,1 кв. м. в квартирі АДРЕСА_4, місця загального користування залишено у спільному користуванні.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29.06.2010 р., рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.04.2010 р. в частині визначення порядку користування квартирою та виділення у користування позивача кімнати 18,1 кв. м. скасовано та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині, а решті рішення першої інстанції залишено без змін.

07.09.2010 р. ОСОБА_5 помер.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно положень ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

За змістом ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З матеріалів справи убачається, що позивачка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір'ю померлого ОСОБА_5, непрацездатною особою похилого віку та має право на обов'язкову частку у спадковому майні після смерті сина ОСОБА_5

За змістом ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України).

ОСОБА_2 за складеним ОСОБА_5 заповітом від 07.07.2009 р., має право на спадкування належної спадкодавцю квартиру АДРЕСА_4.

Відповідно до роз'яснень , викладених у абз. 2, 3 п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Визнаючи за ОСОБА_3 право власності на 1/12 частину квартири в порядку спадкування обов'язкової частки після смерті ОСОБА_5 та за ОСОБА_2 право власності на 5/12 частину квартири в порядку спадкування за заповітом, суд першої інстанції обгрунтовано визначив розмір часток у спадковому майні за кожним з позивачів, з урахуванням рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.04.2010 р. та Апеляційного суду м. Києва від 29.06.2010 р. про визнання за ОСОБА_5 права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є належними відповідачами у справі, оскільки вони не є власниками спірної квартири, а також на відсутність між сторонами спору про право на спадщину та можливість оскарження позивачами у судовому порядку постанови державного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, є безпідставним, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

З урахуванням наведених положень закону, право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Отже, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання права на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до П'ятнадцятої державної нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину на частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5.

Постановами державного нотаріуса П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 19.03.2016 р. та 17.05.2016 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з посиланням на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.04.2010 р. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 29.06.2010 р., якими змінено частку у праві власності на квартиру ОСОБА_5, і яка не була зареєстрована в органі державної реєстрації, що унеможливило встановлення нотаріусом складу спадкового майна.

Твердження ОСОБА_1 про відсутність спору між позивачами та відповідачами з приводу спадкового майна є безпідставними, оскільки як убачається з наданих представником ОСОБА_2 копій судових рішень між сторонами з приводу спадкового майна існує тривалий спір. Так ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.04.2012 р. залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_4, ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_8, Головне управління юстиції у м. Києві про визнання заповіту недійсним, а ухвалою цього ж суду від 15.12.2015 р. залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_4 та інші про визнання заповіту недійсним.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Ураховуючи наявність відмови нотаріуса у видачі позивачам свідоцтва про право на спадщину та спору щодо спадкового майна, суд першої інстанції законно і обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Зважаючи на викладене, та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 р.залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: