Номер провадження: 22-ц/785/225/16
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Журавльова О.Г, ОСОБА_2,

при секретарі - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 8 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 за участю третіх осіб: ПрАТ страхова компанія «Лафорт» та Моторне транспортне страхове бюро України про відшкодування збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі 14.04.2015 року звернули до суду з позовом ОСОБА_3 за участю третіх осіб - ПрАТ страхова компанія «Лафорт» та Моторне транспортне страхове бюро України про відшкодування збитків внаслідок дорожньо- транспортної пригоди та просили стягнути на їх користь матеріальну шкоду у розмірі 20 443, 00 грн. витрати на експертизу у розмірі 450, 00 гри. та моральну шкоду у розмірі 15 000, 00 грн., судові витрати.

В обгрунтування позову зазначили, що 16.07.2012 року о 17 годині 15 хвилин по вул. Люстдорфська дорога, 146, в м. Одесі відбулось ДТП, у результаті якого водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не вибрав безпечну швидкість руху, дистанцію та не врахував дорожні обставини, у результаті чого скоїв зіткнення зі стоячим автомобілем «Тойота Рав 4», д/н НОМЕР_2, під управлінням ОСОБА_5. Право власності на пошкоджений автомобіль «Тойота Рав 4», д/н НОМЕР_2, належить ОСОБА_4. Вина водія ОСОБА_3 підтверджується постановою Приморського районного суду м.Одеси від 10.08.2012 року (судді Турецького О.С.). Внаслідок ДТП автомобіль позивачів зазнав механічні пошкодження. За проведеною експертною оцінкою, відповідно до ремонтної калькуляції №0423 від 02.09.2012 року вартість ремонту склала 8879, 00 грн.. Калькуляція була проведена за курсом перерахування: 1 Евро - 10, 026 грн. згідно з курсом НБУ станом на 02.09.2012 року (8879, 00 грн. / 10,026 грн. = 885 Евро).

Таким чином, для відновлення транспортного засобу позивачу необхідно понести витрати у розмірі 20 443, 05 грн. (885 Евро х 23,01 грн.) з урахування курсу Евро станом на 16.03.2015 року за курсом НБУ (1 Евро = 23,01 грн.). Після ДТП позивач ОСОБА_5 звернулась до страхової компанії виновника ДТП, а саме ПрАТ СК«Лафорт», відправила їм усі необхідні документи та заяву про отримання страхового відшкодування.

Після чого їй було повідомлено, що необхідно чекати. 11.10.2012 року їй стало відомо, що страхова компанія припинила виплату страхових відшкодувань, у звязку з чим останні звернулись з вимогою про відшкодування завданої шкоди саме до винної особи. Також, унаслідок ДТП ОСОБА_5 було завдано моральну шкоду, яка полягає у наступному: відповідач кричав на позивачку після ДТП, чим принижував її честь та гідність; ДТП негативно вплинуло на її психологічне здоровя та завдало емоційні страждання. Заподіяну моральну шкоду оцінюють у розмірі 15 000, 00 грн. Вважають, що ОСОБА_3 як особа, з вини якою сталось дорожньо-транспортна пригода 16 липня 2012 року, повинен сплатити заподіяну внаслідок його дій як матеріальну, та і моральну шкоду, а також судові витрати.

У судове засідання 08.12.2015 року позивач не зявилась, проте від позивача ОСОБА_5 надійшла до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. У минулих судових засіданнях пояснила, що на наступний день після ДТП вона разом з відповідачем звернулись до страхового комісару та було офіційно проведено експертизне дослідження. Після отримання висновку експерта вона направила до страхової компанії усі необхідні документи, їй повідомили про необхідність чекання на протязі 30 днів, усі відповіді були надані у телефонному режимі, у письмову вигляді нічого не надходило. Вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогами про відшкодування шкоди, оскільки страхова компанія не виплачувала кошти, однак відповідач ніяким чином не відреагував. Пізніше їй стало відмово, що діяльність ПрАТ СК «Лафорт» припинена, тому з урахування того що оригінал полісу відповідачем не надано, вважає, що збитки мають бути відшкодовані саме ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, надав суду заяву (а.с.67), за якою просив справу розгляду за його відсутності.

Відповідач та представник відповідача - ОСОБА_6 (діє на підставі довіреності від 23.09.2015 року (а.с. 108)) у судове засідання 08.12.2015 року не зявились, від відповідача надійшла до суду заява, відповідно до якої просив справу розглядати за його відсутності. У минулих судових засіданнях представником відповідача були надані до суду письмові заперечення від 27.10.2015 року, за якими позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Відзначила, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ СК «Лафорт», та у разі перебування у стані ліквідації страхової компанії, виконання страхових зобовязань має здійснюватись МТСБУ, висловила заперечення проти розрахованої позивачами суми страхового відшкодування, та вимоги щодо стягнення моральної шкоди вважає необґрунтованими та безпідставними.

Треті особи - ПрАТ страхова компанія «Лафорт» та Моторне транспортне страхове бюро України у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заперечень суду не надавали.

Рішенням суду позов задоволено частково.

На рішення суду відповідач приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіданні встановлено наступне.

6.07.2012 року о 17 годині 15 хвилин по вул.. Люстдорфська дорога, 146, в м. Одесі водій ОСОБА_3. керуючи автомобілем НОМЕР_3, не вибрав безпечну швидкість руху, дистанцію та не врахував дорожні обставини, у результаті чого скоїв зіткнення зі стоячим автомобілем «Тойота Рав 4», д/н НОМЕР_2, під управлінням ОСОБА_5. У результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина водія ОСОБА_3 підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10.08.2012 року (справа 1522/17869/12, судді Турецького О.С. (а.с.49).

Право власності на пошкоджений автомобіль «Тойота Рав 4», д/н НОМЕР_2, належить ОСОБА_4 (а.с. 13-14).

З метою визначення вартості матеріального збитку пошкодженого автомобіля «Тойота Рав 4» судовим експертом, автотоварознавцем ОСОБА_7. за участю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було проведено огляд пошкодженого автомобіля та здійснено експертне дослідження, за висновком №38 від 03.09.2012 року якого було встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу - автомобіля «Тойота Рав 4» унаслідок ДТП, складає 5 693, 29 грн. (а.с. 15-27). Витрати по сплаті експертного дослідження склали 450, 00 грн. (а.с.32).

ОСОБА_5 зверталась до ПрАТ СК «Лафорт» із заявами про отримання страхового відшкодування (а.с.43-44). однак останні залишились без задоволення та, як вбачається з пояснень позивача, жодної письмової відповіді вона не отримувала та страхове відшкодування страховою компанією виплачене їй не було, та яке є неспроможною.

Крім того, ОСОБА_3 не було надано оригінал страхового полісу.

Згідно ч.1 ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ч.1 та п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцевих порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, згідно п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6 зазначено, що оскільки особа, яка відповідає за шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, не буде суперечити закону пред'явлення за вибором потерпілого вимог про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Отже, у разі якщо потерпілий пред'явив позов безпосередньо до винної особи, він може бути задоволений у тому випадку, якщо особа, яка має нести цивільну відповідальність замість винного (володілець джерела підвищеної небезпеки, страхувальник, роботодавець тощо) має право регресу до винної особи.

Зазначене знайшло підтвердження у п.11 постанові пленуму ВССУ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути предявлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

У звязку з тим, що після звернення потерпілого до страхової компанії ПрАТ « СК Лафорт», яка застрахувала цивільну відповідальність ОСОБА_3 (поліс №АВ №1080940, діючий на момент ДТП), виплати страхового відшкодування не проведені та з урахуванням того, що ПрАТ «СК Лафорт» припинило виплати страхових відшкодувань, та було тимчасово зупинено дії всіх ліцензій на здійснення страхової діяльності, враховуючи завдання цивільного судочинства, якими, відповідно до ст. 1 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а також згідно вимог ст. 1194 ЦК України, про те, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), суд прийшов до обгрунтованого висновку про необхідність у даному випадку, стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_3 як винної у ДТП особи. При цьому суд врахував що позивачі досі позбавлені можливості у звязку з неправомірними діями відповідача реалізувати своє право на гідне та своєчасне відновлення пошкодженого автомобіля.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Вважається, що положення цієї, норми на підставі ст. 8 ЦК України можуть застосовуватися при відшкодуванні шкоди не лише страховиком, а й іншими особами, які несуть відповідальність за її заподіяння.

Відповідально до ч. ч. З і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У будь-якому випадку суд бере до уваги, що обов'язок доведення розміру шкоди лежить на позивачеві, а експертиза може бути призначена судом лише за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір майнової шкоди, заподіяний власнику транспортного засобу унаслідок ДТП, був визначений у відповідності з чинним законодавством згідно висновку №38 від 03.09.2012 року судового експерта ОСОБА_7 1.1, та склав 5693, 29 грн. Клопотань щодо призначення експертизи для визначення вартості завданої майнової шкоди та вартості відновлювального ремонту транспортного засобу станом на момент розгляду справи сторонами суду не заявлялось, при цьому суд розяснював їм їх процесуальні права.

У зв'язку з чим, з огляду на вищевикладене, суд з урахуванням принципу, що доказування не може ґрунтуватись на припущенням, з урахуванням належних та допустимих доказів, прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 майнової шкоди саме у розмірі 5 693, 29 грн. (пять тисяч шістсот дев'яносто три гривень 29 коп.), а також стягнути з відповідача понесені позивачем витрати за експертне дослідження у розмірі 450, 00 грн. (чотириста п'ятдесят гривень 00 коп.).

Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди, судом, приймаються до уваги, що відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, зокрема п. 4 вказаної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Постановою передбачено, що оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, то необхідно з'ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Враховуючи, після настання ДТП 16.07.2012 року до теперішнього часу матеріальна шкода завдана позивачам не відшкодована, останні позбавлені можливості здійснити ремонт пошкодженого автомобіля, відповідач ігнорував їх вимоги вирішити питання щодо відшкодування збитків у добровільному порядку, та, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_5 задовольнив частково та стягнув з ОСОБА_3 моральну шкоду на користь позивачки у розмірі 1500, 00 грн. (одна тисяча пятсот гривень 00 коп.).

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 8 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

ОСОБА_8Ісаєва

Судді: О.Г. Журавльов

ОСОБА_2