Єдиний унікальний номер 243/4931/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1638/2016
Головуючий у 1-ій інстанції Гусинський М.О.
Доповідач Соломаха Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Груіцької Л.О., Осипчук О.В.

при секретарі Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, третя особа - Відділ державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 липня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

17 червня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі ДКС України) про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Зазначала, що з 29 липня 1975 року по 15 вересня 1998 року перебувала у трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством «Содовий завод» (далі ВАТ «Содовий завод).

З 1997 року ВАТ «Содовий завод» заробітну плату працівникам не виплачує.

Рішенням Слов'янського міського суду Донецької області від 29 вересня 1997 року на її користь з ВАТ «Содовий завод» стягнута заборгованість по заробітній платі в сумі 1 235,64 грн.

Наказом № 138 від 15 вересня 1998 року вона звільнена з роботи, проте розрахунок з нею ВАТ «Содовий завод» не провів. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 квітня 2016 року з ВАТ «Содовий завод» на її користь стягнута заборгованість по заробітній платі в розмірі 1 075,07 грн. та компенсація втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати у сумі 18 051,73 грн.

Посилаючись на те, що рішенням Господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом та відкрита ліквідаційна процедура, що рішення суду про стягнення на її користь заборгованості по заробітній платі не виконані і така можливість за повідомленням ліквідатора відсутня у зв'язку із недостатністю коштів, які надходять на розрахунковий рахунок підприємства, що державний пакет акцій у статутному капіталі ВАТ «Содовий завод» складає 100%, що держава гарантує виконання рішень судів про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державне підприємство, проте протягом тривалого часу державні органи не вжили заходів щодо погашення їй заборгованості по заробітній платі та виконання рішень судів, просила стягнути з ДКС України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на її користь відшкодування матеріальної шкоди в розмірі заборгованості по заробітній платі у сумі 2 310,71 грн. та компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати у сумі 18 051,73 грн. (а.с. 1 - 3).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 33).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на неправильність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Зазначає, щосуд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин положення ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», згідно з якими відповідачем у справі є Держава Україна, яка відповідно до ст. 619 ЦК України несе субсидіарну відповідальність, оскільки державний пакет акцій у статутному капіталі ВАТ «Содовий завод», щодо якого відкрита ліквідаційна процедура, складає 100% (а.с. 36-37).

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_2 не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена телефонограмою, яка зареєстрована 16 серпня 2016 року в журналі телефонограм по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області за № 3867 (а.с. 50-51).

22 серпня 2016 року на адресу апеляційного суду електронною поштою з електронної скриньки, яка належить ОСОБА_3, який не є особою, яка бере участь у справі, надійшла заява від імені ОСОБА_2 про розгляд справи у її відсутність (а.с. 58-59). Враховуючи, що на заяві підпис ОСОБА_2 відсутній, що заява надіслана до суду з електронної скриньки невідомої особи, апеляційним судом вона не враховується.

Відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України апеляційний суд вважає, що позивач, яка належним чином про причини своєї неявки у судове засідання суд не повідомила, не з'явилася в судове засідання без поважних причин.

Представники відповідача - Державної казначейської служби України та третьої особи - Відділу державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області у судове засідання також не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені, причини неявки суду не повідомили і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що вони не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вони не ґрунтуються на законі. Позовні вимоги ОСОБА_2, які є предметом позову по цій справі, є тотожними з вимогами до ВАТ «Содовий завод», які вже були предметом судового розгляду і за якими ухвалені судові рішення Слов'янського міського суду від 29.09.1997 року та Слов'янського міськрайонного суду від 26.04.2016 року. Державна казначейська служба України не є засновником ВАТ «Содовий завод». Підстави для стягнення з неї заборгованості, яка виникла у ВАТ «Содовий завод» по заробітній платі перед позивачем ОСОБА_2, відсутні. За своїми повноваженнями ДКС України не має права самостійно розпоряджатися державними коштами.

Зазначений висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Як вбачається з позовної заяви та апеляційної скарги, позивач просить стягнути з ДКС України заборгованість по заробітній платі у сумі 2 310,71 грн. та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати у сумі 18 051,73 грн., яка виникла перед нею у ВАТ «Содовий завод», з яким вона знаходилась у трудових відносинах з 29 липня 1975 року по 15 вересня 1998 року.

Відповідно до частини 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Тобто, згідно зі статтями 21, 94 КЗпП належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір.

З матеріалів справи встановлено, що позивач у трудових відносинах з ДКС України не перебувала і відповідно до частини 1 ст. 21, частини 1 ст. 94 КЗпП України у ДКС України відсутній обов'язок виплатити їй заробітну плату.

Крім того, заборгованість роботодавця - ВАТ «Содовий завод» позивачу по заробітній платі на її користь вже стягнута судовими рішеннями і останні набули законної сили.

Так, рішенням Слов'янського міського суду Донецької області від 29.09.1997 року у справі № 2-2118-97 з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_2 стягнута заборгованість по заробітній платі за період з вересня 1996 року по липень 1997 року в розмірі 1 235,64 грн. (а.с. 11).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26.04.2016 року у справі № 243/2798/16-ц (провадження 2/243/162/2016) з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_2 стягнута заборгованість по заробітній платі у сумі 1 075,07 грн. та компенсація втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням термінів її виплати у сумі 18 051,73 грн. (а.с. 5-7).

Згідно пояснень позивача, зазначені рішення суду на теперішній час не виконані і тому вже присуджені їй суми заборгованості по заробітній платі та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням термінів її виплати вона вважає збитками, які на підставі ст. 22, ст. 1173 ЦК України їй має відшкодувати відповідач - ДКС України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав покладати обов'язок погасити борг юридичної особи - ВАТ «Содовий завод», який виник перед позивачем, на ДКС України.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців постановою Господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року у справі № 5/174Б ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, станом на 17 серпня 2016 року ВАТ «Содовий завод» перебуває у стані припинення (а.с. 52-57).

Згідно пункту 7 частини 1 ст. 37 Закону України від 21.04.1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла станом на 04.09.2003 року) виконавче провадження підлягає закінченню у випадку передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника - юридичної особи або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом. Згідно частини 2 ст. 65 цього Закону у випадку ліквідації боржника - юридичної особи, в тому числі внаслідок визнання боржника банкрутом, виконавчий документ передається до ліквідаційної комісії або арбітражного керуючого для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законодавством порядку.

Згідно листа Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області № К-326-3992 від 18.10.2013 року у зв'язку з визнанням постановою № 5/174Б від 04.09.2003 року Господарського суду Донецької області ВАТ «Содовий завод» банкрутом та призначенням арбітражного керуючого державним виконавцем відповідно до п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній до 08.03.2011 року) були винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень і всі виконавчі документи за зведеним виконавчим провадженням про стягнення заборгованості з ВАТ «Содовий завод» за актом від 21.10.2003 року передані для подальшого виконання арбітражному керуючому (а.с. 8-9).

Згідно пункту 7 частини 1 та частини 4 ст. 49 Закону України від 21.04.1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI із змінами, внесеними Законом України від 22.12.2011 р. № 4212-VI та Законом України від 02.10.2012 р. № 5405-VI) у разі визнання боржника банкрутом виконавче провадження підлягає закінченню. Постанова про закінчення виконавчого провадження у разі офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. При цьому виконавчий документ надсилається до господарського суду, який прийняв постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Тобто, вимоги позивача щодо виконання рішення Слов'янського міського суду Донецької області від 29.09.1997 року про стягнення на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі в розмірі 1 235,64 грн. та рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26.04.2016 року про стягнення на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі в розмірі 1 075,07 грн. та компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням термінів її виплати у сумі 18 051,73 грн. мають задовольнятися в порядку, визначеному Законом України від 14.05.1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ст. 45 зазначеного Закону (в редакції Закону України від 22 грудня 2011 року № 4212-VI) кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються, зокрема, вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута. Вимоги кожної наступної черги задовольняються у міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги, крім випадків, установлених цим Законом. У разі недостатності коштів, одержаних від продажу майна банкрута, для повного задоволення всіх вимог однієї черги вимоги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належить кожному кредиторові однієї черги. Вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.

З листа ліквідатора ВАТ «Содовий завод» від 21.03.2016 року № 01-23/132 вбачається, що в теперішній час товарною біржею «Феміда» готується до проведення аукціон з продажу майна ВАТ «Содовий завод», після проведення якого ВАТ «Содовий завод» будуть прийняти заходи щодо погашення боргів (а.с. 4).

Оскільки майно банкрута для задоволення вимог кредиторів на теперішній час ще не реалізовано, існує ймовірність погашення боргу банкрута перед позивачем, а тому застосування до спірних правовідносин положень ст. 22 ЦК України виключається.

Тривале протягом більш, ніж 10 років не прийняття у ліквідаційній процедурі ВАТ «Содовий завод» заходів щодо погашення заборгованості позивачу по заробітній платі за Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не є підставою відповідальності за ці борги ДКС України та погашення цієї заборгованості за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини 11 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дії (бездіяльність) ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені учасниками справи про банкрутство, права яких порушено такими діями (бездіяльністю), до господарського суду.

Посилання позивача в позовній заяві на положення ст. 1173 ЦК України, як правову підставу відповідальності ДКС України за зобов'язаннями ВАТ «Содовий завод», є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Проте позовні вимоги до держави, яка має відповідати за ст. 1173 ЦК України, ОСОБА_2 по цій справі не заявлялися.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України держава може виступати у цивільному процесі самостійною стороною. Проте як особливий суб'єкт цивільного судочинства, який не може здійснювати в суді свої права безпосередньо, відповідно до частини 4 ст. 38 ЦПК України державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника.

По цій справі позовні вимоги позивачем заявлені саме до ДКС України, а не до держави Україна. Крім того, позивачем в позовній заяві навіть не зазначено яким органом державної влади їй завдана шкода та внаслідок яких його незаконних рішень, дій чи бездіяльності, чи були це рішення, дії та бездіяльність ДКС України та в чому вони полягали.

Посилання позивача на ст. 2 Закону України від 05.06.2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» є безпідставними, оскільки зазначений Закон не розповсюджується на виконання рішення Слов'янського міського суду Донецької області від 29.09.1997 року про стягнення на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі в розмірі 1 235,64 грн. та рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26.04.2016 року про стягнення на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі в розмірі 1 075,07 грн. та компенсація втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням термінів її виплати у сумі 18 051,73 грн.

Відповідно до частини 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Стаття 4 зазначеного Закону визначає особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи в разі, якщо їх виконання здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». А саме, у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2 - 4, 9 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

По цій справі, як зазначено вище, виконання судових рішень про стягнення на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням термінів її виплати здійснюється не в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а в порядку, визначеному Законом України від 14.05.1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Відповідно керівник відповідного органу державної виконавчої служби не подавав і не має правових підстав подати (виконавчі листи у нього на виконанні відсутні) до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів стягувачу, тобто позивачу.

Враховуючи зазначене, ДКС України, як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, не має правових підстав для перерахування ОСОБА_2 коштів за рішеннями суду в порядку, визначеному Законом України від 05.06.2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Статтею 619 ЦК України, на яку посилається позивач в апеляційній скарзі, передбачено, що додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи поряд із відповідальністю боржника може бути передбачена договором або законом (частина 1).

В матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності між позивачем, ВАТ «Содовий завод» та ДКС України договірних відносин, які передбачають субсидіарну відповідальність ВАТ «Содовий завод» та ДКС України.

Будь-який закон, який передбачає додаткову (субсидіарну) відповідальність ДКС України поряд із відповідальністю боржника - ВАТ «Содовий завод» також відсутній.

Згідно матеріалів справи ВАТ «Содовий завод», на якому працювала позивач, створено у формі відкритого акціонерного товариства.

Частиною 2 статті 152 ЦК України передбачено, що акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном.

Доводи апеляційної скарги про те, що субсидіарну відповідальність по справі має нести держава Україна, якій належить 100% статутного капіталу ВАТ «Содовий завод», виходять за межі заявлених позовних вимог, оскільки позовні вимоги до держави України ОСОБА_2 по цій справі не заявлялися.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановивши, що боржник ВАТ «Содовий завод» є акціонерним товариством, яке самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, що між сторонами у справі не існувало будь-яких зобов'язань, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ДКС України не несе поряд із відповідальністю боржника додаткову (субсидіарну) відповідальність перед позивачем, а відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, яка виникла перед позивачем.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на норми Конституції України і міжнародного права, зокрема, статті 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 1 Протоколу № 1 до Конвенції, не спростовує висновків суду. Законодавство України, яке регулює спірні правовідносини, цим нормам права не суперечить.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 307, ст. 308, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Л.О. Груіцька

О.В. Осипчук