АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/8945/15-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/18/К/16 ОСОБА_1
Категорія № 26 (І ) Доповідач Грищенко Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Грищенко Н.М.,

суддів Братіщевої Л.А., Чорнобука В.І.,

із секретарем Євтодій К.С.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4 на ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, у звязку з втратою працездатності,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» ( надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, у звязку із втратою працездатності.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що тривалий час у період з 06.11.1992 року по 01.01.1999 року працював на підприємстві відповідача ВО «Кривбасруда» на шахті ім..Орджонікідзе в підземних та шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 05 січня 2012 року позивачу встановлено 15 % втрати професійної працездатності. При черговому переогляді збільшився відсоток втрати працездатності до 30 % та встановлено 3 групу інвалідності.

Позивач вважає, що з вини відповідача він втратив здоровя, у звязку із чим переносить моральні страждання просив суд стягнути з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на свою користь у відшкодування моральної шкоди 275000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2015 року позов ОСОБА_4В задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 20000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб, а також - на користь держави 1218 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з'ясування обставин справи.

Зокрема вважає, що судом не взято до уваги, що на підприємстві позивач працював лише з 1992 року по 30.12.1998 рік. З 01.01.1999 року ш.Орджонікідзе передана ВАТ «ЦГЗК».

Крім того, вважають, що судом не взято до уваги відсутність вини відповідача в заподіянні шкоди позивачу, розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не вмотивований. Судом невірно визначений розмір стягнутого судового збору.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_7, просить рішення суду, як законне та обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 працював на шахті Орджонікідзе ВО «Кривбасруда» підземним гірничим робітником з 06 листопада 1992 року по 30 грудня 1998 рік ( а.с.5-6).

Як убачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 17 від 17 листопада 2011 року, причиною професійного захворювання ОСОБА_4 стало перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Умови праці виробничого ссередовища відносяться до 3 класу 3 ступеню шкідливості. (а.с.7).

У Пункті 19 акту зазначено, що враховуючи роботу ОСОБА_4 впродовж 19 років в умовах впливу шкідливих виробничих факторів , винне керівництво шахти ім..Орджонікізде ВО «Кривбасруда», шахти ім.Орджонікідзе ВАТ «ЦГЗК»( а.с.8)

Висновком МСЕК від 05 січня 2012 року позивачу встановлено первинно втрату працездатності 15 % (а.с.9). Вдруге, висновком МСЕК від 12 лютого 2015 року позивачу встановлено втрату працездатності 30 % та третю групу інвалідності. ( а.с.11).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 17 від 17 листопада 2011 року, встановлена причина зазначеного професійного захворювання робота позивача в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та недосконалості трудового процесу.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у звязку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням, моральної шкоди відповідачем, з вини якого її заподіяно.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 17 від 17 листопада 2011 року, причиною професійного захворювання ОСОБА_4 є робота впродовж 19 років в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, що виникло у звязку з порушенням керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, якою передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці ( а.с.8).

Виходячи з викладеного, доводи ПАТ Кривбасзалізрудком, викладені в апеляційній скарзі, про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу, колегія суддів до уваги не приймає.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя ОСОБА_4, повязано з виконанням трудових обовязків виникло у позивача з 05 січня 2012 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності (а.с.9), питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем не знімають з відповідача обовязку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Також, спростовуються й доводи відповідача ПАТ Кривбасзалізрудком щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_4. моральної шкоди, та її не доведення позивачем, оскільки факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням розяснень наданих у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди супперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням відсотку втрати професійної працездатності ОСОБА_4, який згідно висновку МСЕК становить 15 %, а згодом збільшився до 30% та встановлено третю групу інвалідності, з урахуванням конкретних обставин по справі, термін праці позивача на підприємстві відповідача протягом 6 років, з урахуванням істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія судів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді