Справа № 162/1485/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Хомич В.І.
Провадження № 22-ц/773/198/16 Категорія: 50 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Киці С.І., Шевчук Л.Я.,

секретар Вергун Т.С.,

з участю: відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та дружини за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 09 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 09 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та дружини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти в твердій грошовій сумі на утримання малолітніх дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі по 400 (чотириста) гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду, тобто з 05.10.2015 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення звернуто до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, позивач та її представник в судове засідання не зявилися, позивач подала клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, районний суд виходив з того, що батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття і що в даному відповідача має можливість сплачувати аліменти в сумі 800 грн., а тому необхідно стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. на утримання дітей і даний розмір аліментів не буде порушувати інтересів сторін, при цьому аліменти визначено в твердій грошовій сумі, оскільки відповідач офіційно не працює, а щодо вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, то останні залишені без задоволення з тих підстав, що вказана вимога відповідачем не визнана і позивачем не доведено можливість останнього надавати таку допомогу.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. На даний час позивач з дітьми проживають окремо від відповідача і між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обовязку утримувати малолітніх дітей.

Згідно з свідоцтва про народження ОСОБА_4, серії І-АМ №178663 від 01 вересня 2010 року та свідоцтва про народження ОСОБА_5, серії І-ЕГ №221743 від 06 серпня 2015 року батьком дітей є ОСОБА_1.

Діти проживають з матірю та знаходяться на її утриманні, при цьому сама позивач не працює та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Звернувшись в суд з позовом про стягнення аліментів, ОСОБА_3 зазначила, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає і участі у їх вихованні не приймає, а також не надає матеріальної допомоги на її утримання, як непрацездатної дружини і тому просила визначити аліменти в твердій грошовій сумі з посиланням на те, що відповідач офіційно не працює, просила стягнути з відповідача в її користь на утримання дітей по 500 грн. щомісячно на кожну дитину та на її утримання по 700 грн. щомісячно.

Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 Сімейного Кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

З матеріалів справи видно, що відповідач офіційно не працює, тобто має нерегулярний, мінливий дохід і тому суд першої інстанції вірно визначив аліменти у твердій грошовій сумі, та враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 визнав позовні вимоги в сумі 700 грн., стягнув аліменти на утримання дітей в сумі 400 грн. на кожну дитину. Свідки, які були допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції, підтвердили, що відповідач по мірі можливості намагався надавати матеріальну допомогу позивачу ОСОБА_3, яка від такої допомоги відмовлялася.

Вимогами частин 2 та 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

У відповідності із розясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.17 Постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні аліментів на утримання дружини, свій висновок обґрунтував тим, що відповідач не працює, вказану вимогу не визнає і позивач не довела можливість останнього надавати таку допомогу. Такий висновок є вірним, оскільки будь-яких доказів, що відповідач ОСОБА_1, який не працює, має відповідні доходи, які б давали підстави вважати, що останній може надавати допомогу на утримання дружини, позивачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач є працездатним, а тому працевлаштування є його обовязком, не ґрунтуються на вимогах закону, тому що нормою законодавства, що регулює стягнення аліментів на утримання дружини, передбачено обовязок дружини довести можливість чоловіка надавати таке утримання, а що стосується розміру стягнення аліментів на дітей, то суд першої інстанції врахував усі обставини справи.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду, а тому підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 09 грудня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: