Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/1673/14-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 47 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання: Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та права власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду від 11 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 Остаточно просить визнати земельні ділянки № НОМЕР_1, НОМЕР_2, що розташовані на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області в товаристві «Давидівський», спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на ? частину цих земельних ділянок. В обґрунтування позову посилається на те, що з 03 березня 2005 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Право власності на земельні ділянки оформлено на ОСОБА_2 Рішенням суду садовий будинок № НОМЕР_1, що розташований на спірній земельній ділянці, визнано спільною сумісною власністю сторін та поділено між ними шляхом визнання за кожним права власності на ? його частину.

Рішенням Житомирського районного суду від 11 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спірна земельна ділянка набута відповідачем за час шлюбу внаслідок приватизації в період, коли норми ст.61 СК України відносили її до об'єкту права спільної сумісної власності подружжя.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що спірна земельна ділянка була отримана відповідачем у приватну власність шляхом приватизації частки із земельного фонду. Враховуючи приписи Закону, що діяв на момент надання останньому такого нерухомого майна, є його особистою приватною власністю, а тому не може бути визнана судом спільною сумісною власністю подружжя. Вимоги про виділ конкретної частини садового будинку, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, не заявлялося, а тому задоволення вимоги про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки без визначення конкретної частки будинку в натурі в подальшому ускладнить або зробить неможливим реалізацію права власності відповідачем у відповідності до її частин.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 березня 2005 року (а.с.7).

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20 січня 2014 року визнано садовий будинок НОМЕР_1, розташований на території Іванівської сільської ради садівницьких товариств масиву «Давидівський», спільною сумісною власністю сторін та поділено його шляхом визнання за кожною стороною права власності на ? його частину (а.с.26,10).

Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 ОСОБА_2, на підставі розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації від 03 жовтня 2007 року №925, є власником земельної ділянки НОМЕР_1,НОМЕР_2, площею 0,0900га, розташованої на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, Давидівський масив, с.т. «Акорд», кадастровий номер НОМЕР_4 (а.с.9).

Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 11 травня 2011 року за №02119.

Відповідно до ст.3 Закону України від 05 березня 2009 року №1066-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок» до створення єдиної системи органів реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень право власності на земельну ділянку виникає з моменту її державної реєстрації.

Згідно з пунктом 136 Порядку ведення Поземельної книги, затвердженого постановою КМУ від 09 вересня 2009 року №1021 (який був чинним до 01 січня 2013 року та діяв на час виникнення спірних правовідносин), під час державної реєстрації земельної ділянки здійснювалася державна реєстрація державного акта або договору оренди земельної ділянки державної та комунальної власності у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі.

Виходячи з приписів нормативно-правових актів, що діяли на час виникнення спірних правовідносин, ОСОБА_2 набув право власності на спірну земельну ділянку 11 травня 2011 року.

У статті 345 ЦК України закріплюється право фізичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

Питання приватизації земельної ділянки громадянами України із земель, що перебувають у державній чи комунальній власності, регулюється нормами земельного законодавства: ст.ст.116,118,121 ЗК України.

Відповідно до ч.5 ст.61 СК України в редакції Закону України від 11 січня 2011 року №2913- VI «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя була земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Законом України від 17 травня 2012 року №4766- VI «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» , який набрав чинності з 13 червня 2012 року, режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації, було змінено. Відповідно до пункту 5 ч.1 ст.57 СК України земельна ділянка, набута на час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Частину 5 ст.61 СК виключено.

Відповідно до аналізу внесення змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався.

У період з 08 лютого 2011 року по 13 червня 2012 року приватизована одним із подружжя земельна ділянка вважалася об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, під час шлюбу, внаслідок приватизації, спірна земельна ділянка набута ОСОБА_2 11 травня 2011 року, а тому її слід вважати об'єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки на час набуття ОСОБА_2 права власності на спірний об'єкт чинне на той час законодавство відносило приватизовану земельну ділянку до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, незалежно від того, на кого вона оформлена. Суд першої інстанції, розглядаючи даний спір, помилково взяв до уваги не момент набуття права власності одним із подружжям, а момент надання земельної ділянки.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними (ч.1 ст.70 України), а тому за позивачем належить визнати право власності на половину спірної земельної ділянки.

Неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи є підставами, відповідно до ст.309 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов задовольняється, спірна земельна ділянка визнається спільною сумісною власність сторін, а за позивачем - право власності на її половину.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд апеляційної інстанції присуджує з відповідача, понесений позивачем та документально підтверджений, судовий збір у сумі 487,20 грн., оскільки рішення ухвалюється на користь позивача (а.с.1.33).

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду від 11 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати земельні ділянки НОМЕР_1,НОМЕР_2, які розташовані на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, Давидівський масив, с.т. «Акорд», площею 0,900 га, кадастровий номер НОМЕР_4, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельних ділянок НОМЕР_1,НОМЕР_2, які розташовані на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, Давидівський масив, с.т. «Акорд», площею 0,900 га, кадастровий номер НОМЕР_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 487 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: