Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/1626/14-ц Головуючий у 1-й інст. Невмержицький І.М.
Категорія 54 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів: Зарицької Г.В., Якухно О.М.,

з участю секретаря

судового засідання: Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Кочерівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області про визнання незаконними розпорядження сільського голови про звільнення з роботи, визнання незаконним рішення атестаційної комісії відділу культури Радомишльської райдержадміністрації Житомирської області, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Кочерівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 15 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Радомишльського районного суду від 15 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконними Розпорядження Кочерівського сільського голови №15-к від 26.06.2014р. та № 16-к від 27.06.2014р. про звільнення ОСОБА_2 з посади на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України з дня їх винесення; поновлено позивача на посаді директора Будинку культури с.Кочерів Радомишльского району Житомирської області; стягнуто з Кочерівської сільської ради на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 16159,35 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2000,00 грн. за завдану моральну шкоду. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач у справі - Кочеріська сільська рада Радомишльського району подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення від 15.04.2015 р. та ухвалити нове, яким відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при розгляді справи судом першої інстанції були неповно з'ясовані обставини справи та досліджені матеріали справи, порушені норми процесуального і матеріального права, в зв'язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи, які досліджувались під час розгляду справи. Зокрема зазначає, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права судом зроблено неправомірний висновок про порушення ними порядку звільнення передбаченого статтями 148, 149 КЗпП України, оскільки розірвання трудового договору відбулось за п.2 ч.1 ст.40 КЗпПУ та не є дисциплінарним стягненням. Висновок суду про порушення відповідачем ч.3 ст.40 КЗпПУ та звільнення позивача у період її тимчасової непрацездатності не відповідає обставинам справи, оскільки протилежне підтверджується Актом від 04.08.2014р. за підписом свідків. Суд першої інстанції встановивши, що позивач отримала трудову книжку лише 15.08.2014р. повинен був застосувати норми п.4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993р. №58 та усунути вказане порушення шляхом зміни дати звільнення з урахуванням дати отримання трудової книжки.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції, вважаючи доведеною та встановленою таку обставину як звільнення позивачки з порушенням установленого порядку, на підставі ст. 240-1 КЗпПУ та з врахуванням вимог ст.ст. 148, 149, 40 ч.3 КЗпП України дійшов висновку про відновлення порушення трудових прав ОСОБА_2

Колегія суддів з таким висновком погоджується частково.

Судом встановлено, що позивачка з 01.04.2005 р. працювала на посаді директора Будинку культури с. Кочерів Радомишльського району Житомирської області.

Розпорядженням сільського голови Кочерівської сільської ради №15-к від 26.06.2014р. ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади з 01.07.2014р. на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України в зв'язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації.

В зв'язку з перебуванням ОСОБА_2 на лікарняному, головою Кочерівської сільської ради видано Розпорядження № 16-к 27.06.2014р. про звільнення ОСОБА_2 з займаної посади на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України з першого її робочого дня після відновлення працездатності. Першим робочим днем позивачки було 04 серпня 2014 року, з якого і відбулось її звільнення згідно із записом у трудовій книжці (а.с.9-12 т.1).

Як вбачається з матеріалів справи підставою звільнення стало Рішення Атестаційної комісії при відділі культури Радомишльської РДА від 30.05.2014р. про невідповідність ОСОБА_2 займаній посаді директора Будинку культури с.Кочерів Радомишльського району Житомирської області.

Відповідно до записів у Книзі обліку руху трудових книжок (№ п/п 3) трудову книжку ОСОБА_2 згідно Розпорядження №16-к від 27.06.2014р. видано останній 04.08.2014р., що підтверджено підписом в графі «Розписка робітника або службовця про отримання трудової книжки» (а.с.38-40 т.1).

Того ж дня - 04.08.2014р. комісією у складі секретаря сільської ради ОСОБА_3, головного бухгалтера ОСОБА_4, депутата сільської ради ОСОБА_5, соціального працівника ОСОБА_6 складено та підписано Акт про відмову ОСОБА_2 ознайомитись з розрахунковими та отримати трудову книжку та інші документи, що видаються при звільненні (а.с.42 т.1).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 Постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про звільнення за п.2 ст. 40 КЗпПУ суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв'язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі.

Не можна визнати законним звільнення з цих підстав лише з мотивів відсутності спеціальної освіти (диплома), якщо відповідно до чинного законодавства наявність її не є обов'язковою умовою виконання роботи, обумовленої трудовим договором. Проте у випадках, коли згідно із законодавством виконання певної роботи допускається після надання в установленому порядку спеціального права (водії автомобільного та електротранспорту тощо), позбавлення цього права може бути підставою для звільнення працівника з мотивів невідповідності займаній посаді або виконуваній роботі з додержанням правил ч.2 ст. 40 КЗпПУ.

Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі.

З висновку атестаційної комісії від 30.05.2014р. вбачається, що ОСОБА_2 не відповідає займаній посаді так як відповідно до рекомендацій останньої атестації нею не покращено роботу колективів художньої самодіяльності (а.с.35 т.1).

За оцінкою професійної кваліфікації комісії і ділових якостей від 23.04.2010р. ОСОБА_2 відповідає займаній посаді, останній рекомендовано звернути увагу на роботу художньої самодіяльності, ввести посаду художнього керівника (а.с.102 т.1).

Відповідно до Положення про проведення атестації працівників підприємств, установ, організацій та закладів галузі культури, затвердженого Наказом Міністерства культури і туризму України 16.07.2007 р. № 44 основним завданням атестації є оцінка професійної кваліфікації і ділових якостей працівника на основі об'єктивних, обґрунтованих критеріїв, виходячи з результатів його роботи, з метою визначення можливостей професійного і посадового росту (п. 1.3).

Працівник, який атестується, повинен бути ознайомлений зі своєю характеристикою, наданою керівником, не пізніше ніж за тиждень до початку атестації. Перелік орієнтовних питань, що вноситься на атестацію, узгоджується з відповідним профспілковим органом і доводиться до відома працівників, які підлягають атестації, не пізніше ніж за два місяці до її початку (п. 2.2., 4.2.).

З протоколу засідання атестаційної комісії від 30.05.2014 р. вбачається, що запитання, поставлені працівнику ОСОБА_2 не стосувалися її кваліфікації як директора Будинку культури, а були направленні на з'ясування проведених заходів за певний період, їх кількість, можливість проведення культурних заходів у майбутньому, тобто зводились до оцінки виконання її посадових обов'язків, що за певних обставин є підставою для застосування дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни.

Виходячи із вказаних вище норм, суд може визнати звільнення працівника правильним, якщо встановить, що воно здійснене на підставі фактичних даних, які підтверджують, що, зокрема, через недостатню кваліфікацію працівник не може належним чином виконувати покладені на нього обов'язки. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами в справі.

Однак висновок відповідача про недостатність кваліфікації ОСОБА_2, яка перешкоджає належним чином виконувати функціональні обов'язки, фактично ґрунтується лише на матеріалах атестаційної комісії, які не стосувалися ділових якостей і кваліфікації позивача, за відсутності інших об'єктивних даних щодо її недостатньої кваліфікації.

За правилами ч. 2, 3 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пп. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

У п. 17 постанови Пленуму ВС України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпПУ) стосуються як передбачених ст.ст. 40, 41 КЗпП України, так і інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Розірвання трудового договору на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП Укріїни відбувається з ініціативи власника або уповноваженого органу, тому на звільнення працівника за цією підставою поширюється правило про заборону звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у період його тимчасової непрацездатності (ч.4 ст.40 КЗпП).

Крім того, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу не може бути обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадку) про його тимчасову непрацездатність.

Згідно листка непрацездатності серії АГЗ № 978676 ОСОБА_2 у період із 04.08.2014р. до 14.08.2014 р. перебувала на стаціонарному лікуванні в КУ "Центральна міська лікарня" м.Житомира (а.с.18). А відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що звільнення позивача не можна вважати обґрунтованим, оскільки остання була звільнена із займаної посади у період тимчасової непрацездатності. У зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині, в тому числі посилання на порушенням судом п.4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993р. №58, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Разом з тим, доводи апелянта в частині безпідставного застосування положень ст.ст. 148, 149 КЗпП України є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Вказаними статтями передбачено порядок та строки застосування дисциплінарного стягнення безпосередньо за виявлені порушення трудової дисципліни працівниками. Однак, розірвання трудового договору на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України не відноситься до дисциплінарних стягнень, тому посилання суду на статті 148, 149 КЗпП України підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи є такими, що не дають підстав вважати, що рішення не відповідає матеріалам справи, встановленим фактичним обставинам та вимогам матеріального та процесуального закону. Перевіривши їх, суд не знаходить такими, що дають підстави для скасування судового рішення.

Рішення в іншій частині в апеляційному порядку не оскаржено, тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Кочерівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області задовольнити частково.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 15 квітня 2015 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на статті 148, 149 КЗпП України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді