Справа № 144/121/16-ц Провадження № 22-ц/772/2799/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 23 Доповідач Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі: головуючого судді Панасюка О.С., суддів Медвецького С.К.., ОСОБА_2, з участю секретаря судового засідання Маркевич Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «АгроНіка» про визнання договору оренди землі недійсним за апеляційною скаргою Приватного підприємства «АгроНіка» на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 20 липня 2016 року,

встановила:

В лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з цим позовом вказуючи, що після смерті 7 червня 2011 року батька ОСОБА_4 успадкувала належну йому на підставі Державного акту серії ЯА № 105053 від 5 травня 2005 року земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 3,4908га, розташовану на території Тополівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, яка перебувала у користуванні Приватного підприємства «АгроНіка» (далі ПП «АгроНіка»). В березні 2015 року в будинку батьків ОСОБА_3 випадково виявила примірник договору оренди землі, укладений між померлим ОСОБА_4 та ПП «АгроНіка» 15 березня 2007 року на строк 4 роки і 11 місяців. У звязку з цим вона звернулась до директора ПП «АгроНіка» з вимогою про повернення земельної ділянки, однак той відмовив, пославшись на зміни до договору від 22 січня 2010 року, за яким строк дії його змінено на 15 років. Примірник таких змін вона отримала від ПП «АгроНіка» в листопаді 2015 року.

Оскільки померлий ОСОБА_4 за життя не висловлював намірів продовжувати строк договору оренди, а підпис у змінах до цього договору йому не належить, про порушення свого права ОСОБА_3 дізналась у листопаді 2015 року просила: визнати поважними причини пропущення строку позовної давності та визнати зміни до договору оренди землі недійсними.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 20 липня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсними зміни від 22 січня 2010 року до договору оренди землі, укладеного ОСОБА_5 та ПП «Агро Ніка» 15 березня 2007 року, що зареєстровані в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 23 грудня 2010 року за № 43. Вирішено питання про судові витрати у справі.

В апеляційній скарзі ПП «Агро Ніка», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у позові.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, судова колегія розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених сторонами в суді першої інстанції.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що договір оренди землі та зміни до нього підписані різними особами, відтак волевиявлення ОСОБА_5 на встановлення його цивільних прав та обовязків щодо збільшення строку дії договору було відсутнє.

Також суд прийшов до висновку, що строк позовної давності ОСОБА_3 не пропустила, тому що про порушення свого права дізналась в листопаді 2015 року, отримавши від ПП «АгроНіка» примірник змін до договору оренди.

Проте, повністю погодитись із такими висновками суду першої інстанції не можна з огляду на таке.

Судом встановлено, що на підставі Державного акту серії ЯА № 105053 від 5 травня 2005 року ОСОБА_4 належала земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 3,4908га, розташована на території Тополівської сільської ради Теплицького району Вінницької області (а. с. 9). 15 березня 2007 року між ОСОБА_6 та ПП «АгроНіка» був укладений договір оренди землі, зареєстрований в Теплицькому секторі ДЗК Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 28 квітня 2007 року за № 71, за яким він передав цю ділянку в користування ПП «АгроНіка» строком на 4 роки і 11 місяців (п. 8) (а. с. 10 11). 22 січня 2010 року до договору були внесені зміни, зареєстровані у Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 23 грудня 2010 року за № 43, якими змінено строк дії договору з 4 років 11 місяців на 15 років (п. 8) та розмір орендної плати з 675 грн 17к. до 1693 грн 85к. на рік, що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (п. 9) (а. с. 12).

7 червня 2011 року ОСОБА_4 помер (а. с. 13). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 1 липня 2012 року державним нотаріусом Теплицької державної нотаріальної контори ОСОБА_7, спадщину у виді земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,4908га, розташованої на території Тополівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, що належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту серії ЯА № 105053 від 5 травня 2005 року, прийняла його дочка ОСОБА_3 (а с. 14).

9 грудня 2015 року ОСОБА_3 подала ПП «АгроНіка» заяву про одностороннє розірвання договору оренди на підставі п. 39 договору, яким передбачена можливість його розірвання в односторонньому порядку (а. с. 15), на що отримала відповідь про те, що оскільки ПП «АгроНіка» належним чином виконує умови договору, то підстав для його розірвання не має (а. с. 17 18). 26 грудня 2015 року ОСОБА_3 направила ПП «АгроНіка» листа, у якому звертала увагу, що умова договору про можливість його розірвання в односторонньому порядку не залежить від невиконання чи неналежного виконання зобовязань за договором і саме на таких умовах безумовного повернення земельної ділянки на вимогу орендодавця його підписала її мати ОСОБА_8 (а. с. 19).

Відповідно до висновку № 162-П судової почеркознавчої експертизи від 20 травня 2016 року підпис у графі «Підписи сторін Орендодавець» у договорі оренди землі від 15 березня 2007 року та у графі «Орендодавець» у змінах до договору оренди землі від 22 січня 2010 року виконані різними особами; вирішити питання чи ОСОБА_4 чи іншою особою виконаний кожен із цих підписів не можливо через обмежений обєм графічного матеріалу, недостатню кількість порівняльного матеріалу та відсутність комплексу ознак для будь-якого висновку (а. с. 92).

Відповідно до ст. 13 Закону України Про оренду землі (далі Закон) договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі набирає чинності з моменту його державної реєстрації (ст. ст. 14, 18, 20 Закону в редакції, чинній на момент вчинення спірного правочину).

Згідно зі ст. 30 Закону зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

Ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Ч. 3 ст. 203 ЦК України встановлює, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Сторони не заперечували, що договір оренди землі від 15 березня 2007 року підписаний ОСОБА_4, натомість експерт почеркознавець прийшов до однозначного висновку, що зміни до цього договору підписано іншою особою, відтак суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що оскільки померлий ОСОБА_4 не підписував зазначених змін і нікого у встановленому порядку на їх підписання не уповноважував, то на час укладення цього правочину було відсутнє його вільне волевиявлення, спрямоване на настання відповідних правових наслідків, зокрема збільшення строку дії договору з 4 років і 11 місяців до 15 років.

Разом з тим з висновком суду про початок перебігу позовної давності з листопада 2015 року часу отримання ОСОБА_3 примірника змін до договору оренди у ПП «АгроНіка» погодитись не можна з таких міркувань.

За змістом ст. ст. 256, 258 ЦК України загальна позовна давність строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ст. 1216 ЦК України встановлює, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як видно з матеріалів справи та пояснень самої позивачки на момент відкриття спадщини їй було достеменно відомо про наявність договірних відносин між її померлим батьком та ПП «АгроНіка», однак жодних заходів щодо отримання примірника договору оренди у орендаря чи відповідного органу державної реєстрації (ДП «Центр ДЗК», Держземагенства, органу місцевого самоврядування) до 2015 року вона не вживала, хоча своєчасно і в повному обсязі отримувала орендну плату від ПП «АгроНіка» за користування її земельною ділянкою. В грудні 2015 року, не зважаючи на відшукання договору оренди від 15 травня 2007 року з установленим строком дії на 4 роки і 11 місяців, а також отримання від відповідача примірника змін до договору, у якому міститься підпис, який не належав померлому ОСОБА_4, вона зверталась до орендаря саме із заявою про розірвання договору в односторонньому порядку. Тобто, вимагала припинення дії договору у звязку із бажанням самостійно використовувати земельну ділянку, а не через порушення прав орендодавця на момент укладення змін до договору. При цьому зі змісту листа ОСОБА_3 від 26 грудня 2015 року видно, що вона знала не лише про наявність договору оренди, а й умови, на яких він укладався.

Відтак колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_3 не мала жодних обєктивних перешкод довідатись про чинні на час відкриття спадщини умови договору оренди землі та ознайомитись як із самим договором, так і з змінами до нього, отже й дізнатися про порушення свого права з часу прийняття спадщини в грудні 2011 року (ст. 1270 ЦК України, яка встановлює шестимісячний строк на прийняття спадщини, який починається з часу її відкриття), а тому саме з цього часу необхідно рахувати початок перебігу позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем у справі (а. с. 38 41, 105 106). Проте, з позовом вона звернулась лише в лютому 2016 року.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_3, зазначені у запереченні на апеляційну скаргу, на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-48цс15 від 22 квітня 2015 року, у якій Верховний Суд прийшов до висновку, що посилання відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивач отримував плату за користування землею, суди апеляційної та касаційної інстанцій обґрунтовано визнали таким, що суперечить нормам ст. 261 ЦК України, оскільки обставини справи, у якій суд прийшов до такого висновку, не відповідають обставинам справи, що переглядається.

Так, у справі № 6-48цс15 суди встановили, що позивач не знав про існування письмового договору оренди, підписаного не ним, а іншою особою, а відповідач використовував належну йому земельну ділянку та сплачував орендну плату за усною домовленістю. Натомість у справі, яка переглядається, права орендодавця земельної ділянки до позивачки перейшли у порядку спадкування і за умови її належної та обачної поведінки як спадкоємця щодо зясування обсягу успадкованих прав та обовязків, вона могла та повинна була довідатись про наявність оспорюваних змін до договору оренди та ознайомитись із ними на час прийняття спадщини.

Керуючись ст. ст. 88, 205, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агро Ніка» задовольнити.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 20 липня 2016 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Агро Ніка» про визнання договору оренди землі недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_9

Судді: /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_10

Згідно з оригіналом ОСОБА_9