№2/756/65/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.,

при секретарях: Добровановій О.В., Субіну М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа із самостійними вимогами - ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням та за позовом третьої особи із самостійними вимогами - ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 третя особа - ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 у якому просила виділити у її користування окрему кімнату площею 17,4 кв.м., малолітньому ОСОБА_2 2006 року народження окрему кімнату площею 11,5 кв.м., при цьому залишити у користуванні відповідача кімнату площею 17,9 кв.м., а приміщення кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору, лоджії залишити в загальному користуванні. Також, просила зобов»язати ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_1 та малолітньому ОСОБА_2 кімнатами площею 17,4 кв.м., 11,5 кв.м. і приміщеннями загального користування квартири АДРЕСА_1, а також припинити та заборонити відповідачу здійснювати відеоспостереження (відеозйомку) у приміщеннях вказаного помешкання без згоди останніх.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказувала, що 24.04.2003 року була вселена за згодою власника ОСОБА_3 у якості піднаймача до квартири АДРЕСА_1. Згодом, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, у якому в 2006 році народився син ОСОБА_2, який також був зареєстрований у спірній квартирі.

Проживаючи разом у спірній квартирі між членами сім»ї власника та власником помешкання були відсутні будь-які угоди та домовленості про порядок користування житлом. При цьому, після розірвання шлюбу 05.12.2013 року з ОСОБА_3 позивач та малолітній ОСОБА_2 лише у двох залишились проживати у вказаній квартирі оскільки не мають іншого житла.

Зі слів ОСОБА_1 в серпні 2014 року ОСОБА_3 прибув у спірне помешкання та самовільно зайняв кімнату у якій раніше проживала позивач, встановивши замок на вхідні двері до кімнати та табличку «кімната ОСОБА_3», а також незважаючи на протести позивача встановив камеру відеоспостереження і сигналізацію.

За твердженням ОСОБА_1 вона та її малолітня дитина мають такі ж права і обов»язки як наймач та члени його сім»ї, при цьому позбавлені власником квартири можливості повноцінно користуватися займаним жилим приміщенням, відпочивати та знаходяться під постійним емоційний тиском. За вказаних підстав, з урахуванням неможливості домовитися з відповідачем про порядок користування квартирою, просила про задоволення позовних вимог.

Заперечуючи проти первісного позову третя особа - ОСОБА_4 у грудні 2014 року звернулася до суду із самостійними вимогами до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 у якому просила виділити у її користування окрему кімнату площею 17,4 кв.м., приміщення кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору, лоджії залишити в загальному користуванні та зобов»язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні вказаними приміщеннями.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначала, що вона є матір»ю власника квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 та зареєстрована у вказаному помешканні з 07.06.2012 року як член сім»ї. Власного житла ОСОБА_4 не має і лише в літній період проживає на дачі. За твердженням ОСОБА_4, той факт, що її колишня невістка ОСОБА_1 і онук ОСОБА_2 на даний момент проживають в спірній квартирі, не дає їм права на визначення порядку користування житловим приміщенням шляхом виділення конкретних кімнат за рахунок інших 7-ми осіб, які також зареєстровані в квартирі та мають рівні права на користування кімнатами та приміщеннями загального користування.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала первісний позов з підстав викладених у позовній заяві, у задоволенні позову третьої особи із самостійсним вимогами просила відмовити.

Представник ОСОБА_3 проти позову ОСОБА_1 заперечив та підтримав вимоги третьої особи.

Третя особа із самостійними вимогами - ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. При цьому, просила задовольнити її вимоги, а в первісному позові відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення сторін, встановив наступне.

Згідно Свідоцтва про право власності від 07.12.2001 року квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_5 (а.с. 8).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_5 надав згоду на вселення в належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1, яка 24.04.2003 року вселилася у вказане помешкання.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у липні 2004 року зареєстровано шлюб, у якому в 2006 році народився син ОСОБА_2 (а.с. 6,7).

За рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.12.2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 10,11).

Згідно ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім»ї власника квартири, крім іншого, належить дружина власника та їх діти і припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням.

Відповідно до Свідоцтва про право власності квартира АДРЕСА_1 складається з 3-ох кімнат житловою площею 46,80 кв.м. та загальною площею 96,10 кв.м.

Згідно довідки Фрма № 3 КК «Центр комунального сервісу» від 20.01.2016 року №89/215 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: власник - ОСОБА_3 з 13.10.2005 року; брат - ОСОБА_6 з 05.09.2002 року; дружина брата - ОСОБА_7 з 04.11.2004 року; колишня дружина -ОСОБА_8 з 04.07.2002 року; колишня дружина - ОСОБА_1 з 24.04.2003 року; мати - ОСОБА_4 з 07.06.2012 року; сестра ОСОБА_9 з 28.07.2005 року; син - ОСОБА_2 з 31.08.2006 року (а.с.9, ).

У відповідності до ст. 156 ЖК Української РСР члени сім»ї власника квартири, які проживають разом з ним в квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, ОСОБА_1 та третьою особою із самостійними вимогами - ОСОБА_4 не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності будь-яких угод із власником квартири про порядок користування цим приміщенням, або ж їх переважного права серед інших членів сім»ї на зайняття окремих кімнат без згоди власника та решти членів сім»ї власника помешкання.

За правилами ч. 1 ст. 405 ЦК України, житлове приміщення, яке мають право займати члени сім»ї власника житла, визначаються його власником.

З огляду на зазначене, положення ст. 156 ЖК Української РСР, ст. 405 ЦК України, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та третя особа із самостійними вимогами - ОСОБА_4 мають на рівні з іншими членами сім»ї та власником квартири АДРЕСА_1 права та обов»язки щодо користування, кімнатами 17,4 кв.м. та 11,5 кв.м., а також приміщеннями кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору, лоджії вказаного помешкання і не мають переважного права серед інших членів сім»ї на зайняття для власного користування окремих житлових приміщень.

У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні з»ясовано та підтверджено представниками сторін, що ОСОБА_3 зайняв кімнату у якій раніше проживала позивач, встановивши замок на вхідні двері до кімнати та табличку «кімната ОСОБА_3», а також встановив камеру відеоспостереження і сигналізацію, при цьому забороняє ОСОБА_1 користуватися вказаним приміщенням.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження цим майном.

Оскільки ст. 156 ЖК Української РСР встановлює гарантії членам сім»ї власника житла, які проживають разом з ним в квартирі, що йому належить, нарівні з власником квартири, позовні вимоги про усунення перешкод ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у користуванні кімнатами 17,4 кв.м. та 11,5 кв.м., а також приміщеннями кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору, лоджії в квартирі АДРЕСА_1 підлягають до задоволення.

Суд не бере до уваги твердження ОСОБА_1 про те, що за нею та малолітнім ОСОБА_2 здійснюється відеоспостереження та відеозйомка в квартирі АДРЕСА_1 з огляду на те, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження відеофіксації ОСОБА_3 особистого та приватного життя ОСОБА_1

За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 в частині позовних вимог про зобов»язання ОСОБА_3 припинити здійснювати відеоспостереження та відеозйомку в квартирі АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та малолітнім ОСОБА_2

Суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження чинення перешкод третій особі із самостійними вимогами - ОСОБА_4 у користуванні кімнатою 17,4 кв.м. в спірній квартирі, що є підставою для відмови у задоволенні позову останній.

Згідно статті 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ст.ст. 1. 10, 26, 30, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа із самостійними вимогами - ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Зобов»язати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 не чинити перешкод ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у користуванні, на рівні з іншими членами сім»ї власника, кімнатами 17,4 кв.м. та 11,5 кв.м., а також приміщеннями кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору, лоджії в квартирі АДРЕСА_1.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим приміщенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 100 (сто) грн. в рахунок часткового повернення сплаченого судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд м. Києва шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.В. Шевчук