АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/1207/15-ц Номер провадження 22-ц/786/448/16Головуючий у 1-й інстанції Щабельська І. В. Доповідач ап. інст. Карнаух П. М.
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Карнауха П.М.,
суддів : Дряниці Ю.В., Чумак О.В.,
при секретарі: Ткаченко Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2015 року
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :
У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі ПАТ КБ) "ПриватБанк" звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № PLXRRX12070009 від 04.08.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1196, 40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, та має прострочену заборгованість за кредитним договором станом на 16.11.2015 рокув сумі 17 667, 88 грн., тому ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2015 рокупозовні вимоги задоволені

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № PLXRRX12070009 від 04 серпня 2008 року в сумі 17 667, 88 грн, станом на 16 листопада 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в рахунок відшкодування судових витрат 1218 грн.

ОСОБА_1 оскаржив рішення суду, в апеляційній скарзі просив його змінити в частині стягнення з нього на користь банку пені всумі 15178, 99 грн., та судових витрат в сумі 1218 грн., шляхом зменшення стягнення пені 487 грн. та скасування стягнення судового збору 1218 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповіднодо ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності з п.3 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції.

У відповідності до п.п.1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором.

Із змісту ст. 546 ЦК України слідує, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою.

Судом пешої інстанції встановлено, що відповідач уклав з банком кредитний договір № PLXRRX12070009 від 04.08.2008 року та отримав кредит у розмірі 1196, 40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

За умовами кредитного договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, відсотках, а також оплачувати комісії, передбачені договором. У випадку невиконання обов`язків по договору за вимогою банку відповідач зобов`язався виконувати обов`язки по поверненню кредиту, в тому числі і простроченого овердрафта. У випадку виникнення заборгованості держателя по картковому рахунку клієнт зобов`язаний погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення його дії, він автоматично продовжується на такий же термін.

З поданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що 04 серпня 2008 року відповідач одержав у позивача кредитні кошти і спочатку здійснював часткове їх повернення, внісши останній платіж у січні 2013 року, після чого припинив вносити платежі в рахунок погашення заборгованості по кредиту.

Жодна із сторін не звернулась до іншої з пропозицією про розірвання кредитного договору, тому, відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та Правил, договір вважається діючим.

У порушення умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 16.11.2015 року становила 17 667 грн. 88 коп., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 763 грн. 62 коп., заборгованості за процентами - в сумі 85 грн. 34 коп., заборгованості по комісії - в сумі 322 грн. 41 грн., заборгованості за пенею за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в сумі 15 178 грн. 99 коп., а також із штрафів в сумі 500 грн. - фіксована частина та 817 грн. 52 коп. - процентна складова.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином взяті на себе зобов`язання не виконувались, у зв`язку з чим утворилась кредитна заборгованість, яка підлягає стягненню.

Разом з тим, визначаючи розмір пені, суд першої інстанції визнав обгрунтованою її суму 15 178 грн. 99 коп.

Проте, колегія суддів з такими висновками місцевого суду погодитися не може з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Вищевказана позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 03.09.2014 року у справі №6-100цс14, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами.

Таким чином, установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов`язання (разом із нарахованими процентами річних), суд не застосував до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України, яка підлягала застосуванню.

За таких обставин, рішення місцевого суду в частині розміру пені підлягає зміні шляхом змешення суми пені, нарахованої за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором з 15 178 грн. 99 коп. до 848, 96 грн, зменшивши таким чином і загальну суму заборгованості за кредитним договором до 3337, 85 грн.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З урахуванням положень вказаної статті, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 230, 08 грн. судового збору.

Не ставлять під сумнів правильність рішення суду першої інстанції доводи апелянта про недоведеність позивачем обставин, які мають значення для справи, неналежність поданих позивачем доказів, зокрема, поданого до суду розрахунку заборгованості, виходячи з таких підстав.
Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Проте, відповідачем та його представником не надано належних та беззаперечних доказів, які б ставили під сумнів чи спростовували данні, виклалені у наданому позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 .
Щодо доводів відповідача про зняття з його зарплатної картки у січні 2013 року банком 700 грн. в рахунок ппогашення кредиту, слід зазначити.
Відповідно до п.п. 3.3.5 Умов наданя кредиту, з якими позивач був ознайомлений під час укладення кредитного договору, банк має право списувати кошти з поточних рахунків позичальника, згідно п.3.2.5 цих Умов, при настанні строків платежів, передбачених цими Умовами та Заявою, у межах належних до сплати сум.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем річного строку позовної давності до вимог про стягнення пені.
Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Пунктом 5.5 Умов передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, пені, штрафу сторонами встановлені тривалістю в п`ять років, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України і свідчить про дотримання банком строків позовної давності.
Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору через його участь в АТО.
Відповідно до п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: учасники бойових дій, Герої України - у справах, повязаних з порушенням їхніх прав.
Згідно довідки № 2174 від 05.08.2015 року, виданої ОСОБА_1 в/ч польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України, він в період з 27.05.2015 року по теперішній час безпосередньо бере участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Проте, з поданої позовної заяви та обставин справи не вбачається, що права ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, порушені.
Інші посилання апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом порядку розгляду справи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки порушення норм процесуального права не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це не потягло за собою ухвалення завідомо неправильного рішення.
З наведених вище підстав, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" пені, зменшивши таким чином і суму загальної суми заборгованості, а також в частині стягнутого судового збору. В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3,4 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2015 року змінити в частині розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» пені, зменшивши таким чином суму загальної суми заборгованості з 17 667, 88 грн. до 3337, 85 грн., а також в частині стягнутого з ОСОБА_1 судового збору з 1218 грн. до 230,08 грн.
В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: (підпис) П.М. Карнаух

Судді: (підписи) Ю.В. Дряниця
О.В. Чумак
З оригіналом згідно
суддя П.М. Карнаух