АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6582/16 Головуючий 1 інст. - Овдієнко В.В.
Справа № 621/826/16-ц
Категорія : сімейні Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Кокоші В.В., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу; за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та про визначення місця проживання дитини, третя особа: Служба у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 02 вересня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

У липні ОСОБА_2 позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та про визначення місця проживання дитини, третя особа: Служба у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації.

02.09.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із клопотання про надання строку для примирення строком на шість місяців.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 02 вересня 2016 року сторонам у справі надано строк для примирення три місяці, провадження у справі зупинене до 02 грудня 2016 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, вказує, що надаючи строк для примирення суд першої інстанції не врахував усіх обставин у справі, бажання сторін на збереження сім'ї, а також того, що надання строку для примирення не є обов'язком суду, а лише правом. Вказує, що збереження сім'ї суперечить його інтересам, оскільки ним фактично створена нова сім'я.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить із наступного.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі в зв'язку з наданням сторонам строку для примирення, суд виходив з того, що збереження сім'ї в даному випадку є можливим, а подальше спільне життя подружжя не суперечить інтересам кожного із них та моральним засадам суспільства.

Проте, до вказаних висновків суд дійшов без врахування обставин справи, особистої думки іншого з подружжя, а також з порушенням норм процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Положеннями ч. ч. 3,4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин та примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

У відповідності до ч. 5 ст. 191 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не повинен перевищувати шести місяців.

Згідно ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення сторін, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Суди мають уникати формального застосування цієї норми і за будь-яких обставин не надавати строк на примирення, який може бути наданий лише коли повно та всебічно з'ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховано наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини з життя сторін, забезпечено участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що вжиття заходів до примирення подружжя буде не виключно формальною дією, а дійсно допоможе зберегти сім'ю.

Згідно роз'яснень викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов'язком.

Так, заява про надання строку для примирення має обґрунтовуватись обставинами життя подружжя, а суд вирішує таку вимогу з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення.

Всупереч вимог ст. 210 ЦПК України оскаржувана ухвала суду не містить мотивів, з яких суд дійшов своїх висновків щодо застосування заходів для примирення подружжя. Суд обмежився лише бажанням відповідачки, не з'ясувавши при цьому фактичні взаємини сторін, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та не виклав обставин, які би свідчили про те, що збереження шлюбу є можливим, а надання строку для примирення дійсно допоможе зберегти сім'ю, у зв'язку з чим формально застосував до даних правовідносин норму ст. 111 СК України, так як вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов'язком.

Строк для примирення надається лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу.

Згідно матеріалів справи 25 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 та вказав, що причиною розлучення стали непорозуміння між подружжям, відсутність поваги один до одного та довіри, у зв'язку з чим запровадження судом примирення не є доцільним.

Ухвалою судді 13 травня 2016 року провадження за даним позовом було відкрито та справу призначено до розгляду на 13 травня 2016 року.

04 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та про визначення місця проживання дитини, третя особа: Служба у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації.

12 липня 2016 року в ході судового розгляду, суд ухвалив прийняти до розгляду зустрічну позовну.

02.09.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із клопотання про надання строку для примирення строком на шість місяців.

Більш того, ОСОБА_2 в заяві від 02 вересня 2016 року не навела обставини які сприятимуть збереженню відносин з чоловіком, в судове засідання для пояснень не з'явилась.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 02 вересня 2016 року сторонам у справі надано строк для примирення три місяці, провадження у справі зупинене до 02 грудня 2016 року.

Виходячи із наведеного, суд першої інстанції в порушення вимог діючого процесуального закону зупинив провадження по даній справі, оскільки ні заяв ні клопотань щодо зупинення розглядом зустрічних позовних вимог від сторін до суду не надходило.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги підтверджуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3, яка наразі вагітна(а.с.120-121).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду про зупинення провадження у справі підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України з направленням справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303,304,307, ст.311, ст.314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів - ,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 02 вересня 2016 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: В.В. Кокоша

Ю.А. Пономаренко