АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар Костюк Л.С.

за участю представників апелянта ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та Тарасовецької сільської ради Новоселицького районного суду Чернівецької області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, часткового скасування рішення сільської ради та державного акту про право власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, подану в її інтересах представником за дорученням ОСОБА_1, на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_4 та Тарасовецької сільської ради Новоселицького районного суду Чернівецької області, за остаточною редакцію яких згідно заяви про зміну позовних вимог від 21.06.2016 року просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,05 га, що розташована між господарствами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, а також частково скасувати рішення Тарасовецької сільської ради від 13.02.2004 року про передачу у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2, та державний акт серії НОМЕР_1 від 07.07.2004 року.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування обставин,

справа № 22-ц/794/1371/16 р. Головуючий у І інстанції Павлінчук С.С.

категорія: 47 Доповідач Лисак І.Н.

що мають значення для справи, просить вищезазначене рішення суду, скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Обґрунтовує незаконність рішення невідповідністю висновків суду наявним в матеріалах справи доказам, зокрема набуття за договором дарування від 28.09.1958 року у власність будинку разом із спірною земельною ділянкою та відомостям по господарської книги, за яким за ОСОБА_5 було закріплено 0,36га.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що ухвалене з дотриманням закону. Зазначає, що ОСОБА_5 було передано у приватну власність земельну ділянку згідно цільового призначення максимально допустимим Земельним кодексом України розміром 0,25 га, тому безпідставне її бажання користуватися ще 0,05 га, яка належить на праві власності ОСОБА_4, не підлягає захисту та посягає на приватну власність, що охороняється як нормами національного законодавства, так і нормами міжнародного права та практикою Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

На підставі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст.303 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність належних й допустимих доказів наявності порушеного права на частину спірної земельної ділянки розміром 0,05 га позивача, з чим погоджується й колегія суддів.

Так, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 04.09.2007 року (а.с.13, 15), ОСОБА_3 на підставі рішення IV сесії V скликання Тарасовецької сільської ради від 30.10.2006 року про передачу у приватну власність земельної ділянки для обслуговування будинку належить земельна ділянка площею 0,2500га з цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва, розташована в с. Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області.

Суміжна земельна ділянка згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 07.07.2004 року (а.с.75), виданого на підставі рішення VІІІ сесії ХХІV скликання Тарасовецької сільської ради від 13.02.2004 року про затвердження технічної документації, площею 0,2473га з цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва належить ОСОБА_4

На підставі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його, порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно цієї статті цивільні права та обов'язки можуть виникати з договорів та інші правочинів, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування, або з рішення суду.

В силу ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Обґрунтування позовних вимог та апеляційної скарги належністю ОСОБА_3 на праві приватної власності спірної земельної ділянки розміром 0,05 га на підставі договору дарування від 27.09.1958 року, зареєстрованого за реєстром Новоселицької державної нотаріальної контори під №1630 (а.с.85), що дає підстави захищати порушене право, суперечить нормам матеріального права, яке діяло в 1958 році та до введення з 30.01.1992 року в дію Закону України «Про форми власності на землю», які не визначали інституту приватної власності на землю.

Лише із введенням в дію Постановою ВР УРСР від 18.12.1990 № 562-XII з 15.03.1991 року Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, набуттям чинності Законом України «Про форми власності на землю» та Декретом КМУ від 26.12.1992 № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», було вперше визначено форму приватної власності на землю, право та порядок набуття у приватну власність громадянами земельних ділянок.

Статтею 1 ЗК УРСР (від 18.12.1990 року) було встановлено, що відповідно до Декларації про державний суверенітет України земля є власністю її народу. Кожен громадянин Української РСР має право на земельну ділянку, порядок і умови надання якої регулюються цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

В подальшому, порядок набуття у власність або користування земельної ділянки регулюється ст.ст. 116, 123 ЗК України (від 25.10.2001 року) і в залежності від часу набуття такого права посвідчувалося записами у земельно-кадастрових документах з видачею державного акта на право приватної власності чи користування або з моменту державної реєстрації цих прав.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів належності на праві власності або користуванні спірної частини земельної ділянки площею 0,05га, яка не входить та не накладається на належну їй земельну ділянку площею 0, 2500га, а відхилення судом таких доказів, як наявність сталих межових знаків, відомостей погосподарської книги або показів свідків відповідає нормам ст.ст. 57-59 ЦПК України.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2016 року підлягає залишенню без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану в її інтересах представником за дорученням ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий

Судді: