У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до Криворізької Північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області, ОСОБА_4, прокуратури Дніпропетровської області, третя особа - Жовтневий відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання права власності на майно та виключення його з-під арешту за касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2012 року її чоловіка, ОСОБА_4, засуджено до позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у державних установах, строком на 3 роки з конфіскацією 1/2 частки майна та зі сплатою штрафу у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у розмірі 4 250 грн.

ОСОБА_3 зазначала, що постановою слідчого прокуратури Дніпропетровської області від 26 серпня 2011 року накладено арешт на майно обвинуваченого, зокрема, на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а також на належні їй на праві особистої приватної власності золоті вироби загальною вартістю 23 999 грн 90 коп., тому просила суд виключити зазначене майно з-під арешту та визнати за нею право власності на нього.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на золоті вироби, які є її особистою приватною власністю та були видані нею добровільно співробітникам Служби безпеки України під час досудового слідства в процесі обшуку в домоволодінні АДРЕСА_1: ланцюг з металу жовтого кольору зі знімним підвісом з металу жовтого кольору у вигляді хреста оздобленого камінням білого кольору загальною вагою 22,98 грам, вартістю 5 170 грн 50 коп.; ланцюг з металу жовтого кольору зі знімним підвісом з металу жовтого кольору у вигляді хреста з накладкою із зображенням Ісуса загальною вагою 21,52 грам, вартістю 4 842 грн; браслет з металу жовтого кольору зі знімним підвісом з металу жовтого кольору загальною вагою 2,93 грам, вартістю 659 грн 25 коп.; кольє з металу жовтого кольору, в центрі вставка у вигляді пелюстків загальною вагою 10,25 грам,вартістю 2 502 грн 74 коп.; браслет з металу жовтого кольору вагою 6,60 грам, вартістю 1 485 грн; ланцюг з металу жовтого кольору зі знімним підвісом з металу жовтого кольору у вигляді хреста загальною вагою 2,48 грам, вартістю 558 грн; браслет з металу жовтого кольору зі вставками з металу білого кольору вагою 14,83 грам, вартістю 4 658 грн 25 коп.; підвіс з металу жовтого кольору із зображенням ікони Божої Матері вагою 0,59 грам,вартістю 132 грн 75 коп.; сережки з металу жовтого кольору вагою 1,20 грам, вартістю 270 грн; сережки з металу жовтого кольору зі вставками білого кольору вагою 2,26 грам, вартістю 508 грн 50 коп.; перстень з металу жовтого кольору вагою 1,62 грам, вартістю 364 грн 50 коп.; перстень з металу жовтого кольору, каст оздоблений камінням білого кольору, розміщеним у рядок вагою 2,76 грам, вартістю 621 грн; перстень з металу жовтого кольору, каст у вигляді овалу, інкрустованого камінням білого кольору вагою 4,06 грам,вартістю 913 грн 50 коп.; перстень з металу жовтого кольору, з накладкою металу білого кольору у вигляді трьох листків, по центру оздоблених каменями білого кольору вагою 2,21 грам, вартістю 497 грн 25 коп.; перстень з металу жовтого кольору, каст оздоблений камінням білого кольору великого розміру вагою 3,63 грама, вартістю 816 грн 75 коп.

Загальна вартість вищевказаних золотих виробів згідно з висновком суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_5 від 9 листопада 2011 складає 23 999 грн 99 коп., що зберігаються у філіалі «Укрексімбанк» у м. Дніпропетровську.

Визнано за ОСОБА_3, право спільної часткової власності на 1/2 частку золотих виробів, які були особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_4, а саме на: перстень з металу жовтого кольору, каст оздоблений камінням зеленого та білого кольору вагою 7,96 грам,вартістю 1 791 грн; перстень з металу жовтого кольору у вигляді печатки, каст оздоблений камінням білого кольору вагою 7,28 грам, вартістю 1 638 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави грошову компенсацію в розмірі 1/2 частки вартості перстня з металу жовтого кольору, каст оздоблений камінням зеленого та білого кольору вагою 7,96 грам,вартістю 1 791 грн, а також перстня з металу жовтого кольору у вигляді печатки, каст оздоблений камінням білого кольору вагою 7,28 грам,вартістю 1 638 грн, які є особистою приватною власністю її чоловіка,ОСОБА_4, а всього на загальну суму 1 714 грн 50 коп.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку: талонів на отримання палива автомобільного -бензину А-95, у кількості 330 літрів на суму 3 300 грн; карток операторів мобільного зв'язку для поповнення рахунків: ПАТ «Київстар» 8 штук по 100 грн, на суму 800 грн; ПАТ «МТС» 2 штуки по 35 грн, на суму 70 грн, які згодом були передані слідчим для реалізації. Виручені від реалізації грошові кошти перераховано на рахунок прокуратури Дніпропетровської області.

Визнано за ОСОБА_3, право власності на 1/2 частку грошових коштів у розмірі 1 тис. грн заробітної плати, які її чоловік, ОСОБА_4, отримав перед відпусткою, знявши їх із банківської картки, які слідчим передані в касу відділу фінансування для зарахування на депозитний рахунок прокуратури Дніпропетровської області.

У решті позову відмовлено.

Останнім рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині: визнання за ОСОБА_3 права спільної часткової власності на 1/2 частку золотих виробів, а саме: перстень з металу жовтого кольору, каст оздоблений камінням зеленого та білого кольору вагою 7,96 грам, вартістю 1 791 грн; перстень з металу жовтого кольору у вигляді печатки, каст оздоблений камінням білого кольору вагою 7,28 грам, вартістю 1 638 грн, які були особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_4 та стягнення з ОСОБА_3 у дохід держави грошової компенсації їх вартості, а також визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку: талонів на отримання палива автомобільного - бензину А-95, укількості 330 літрів на суму 3 300 грн; карток операторів мобільного зв'язку для поповнення рахунків: ПАТ «Київстар» 8 штук по 100 грн, на суму 800 грн; ПАТ «МТС» 2 штуки по 35 грн, на суму 70 грн, які згодом були передані слідчим для реалізації; перерахування на рахунок прокуратури Дніпропетровської області виручених від реалізації грошових коштів, скасовано у задоволенні цих позовних вимог відмовлено.

У решті - рішеннясуду залишено без змін.

У касаційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області просить просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, якимвідмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що спірні коштовності та золоті прикраси є її особистою приватною власністю, оскільки були подаровані її матір'ю, а право на 1/2 частку майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, вона має на підставі ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 70 СК України.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині: визнання за ОСОБА_3 права спільної часткової власності на 1/2 частку золотих виробів, а саме: перстень з металу жовтого кольору, каст оздоблений камінням зеленого та білого кольору вагою 7,96 грам, вартістю 1 791 грн; перстень з металу жовтого кольору у вигляді печатки, каст оздоблений камінням білого кольору вагою 7,28 грам, вартістю 1 638 грн та стягнення з ОСОБА_3 у дохід держави грошової компенсації їх вартості; визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку талонів на отримання автомобільного палива і карток операторів мобільного зв'язку для поповнення рахунків; перерахування на рахунок прокуратури Дніпропетровської області виручених від реалізації грошових коштів, та відмовляючи в задоволенні цих позовних вимог, виходив із того, що зазначені перстні є особистою приватною власністю ОСОБА_4, а талони на отримання автомобільного палива та картки операторів мобільного зв'язку для поповнення рахунків були реалізовані й виручені грошові кошти перераховано на рахунок прокуратури Дніпропетровської області.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2012 року ОСОБА_4 засуджено до позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у державних установах, строком на 3 роки з конфіскацією 1/2 частки його майна та зі сплатою штрафу у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 4 250 грн.

Постановою слідчого прокуратури Дніпропетровської області від 26 серпня 2011 року накладено арешт на майно обвинуваченого, зокрема, на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а також на належні ОСОБА_3, як зазначає остання, на праві особистої приватної власності золоті вироби загальною вартістю 23 999 грн 90 коп.

За правилами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 58, 59 ЦПК України) і це є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). Тобто спростувати презумпцію спільності майна повинна саме ОСОБА_3, яка доводить протилежне.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що під час досудового розслідування з метою перевірки доводів ОСОБА_3 щодо подарованих їй матір'ю, ОСОБА_6, ювелірних виробів, вилучених під час досудового слідства, останню допитано слідчим як свідка і під час допиту вона не змогла підтвердити джерело доходу придбання спірних ювелірних виробів.

Разом з тим ОСОБА_3 достатніх і належних (ст. ст. 57 - 59 ЦПК України) доказів того, що спірні ювелірні вироби належать їй на праві особистої приватної власності не надала, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Проте мотиви апеляційного суду про те, що ювелірні вироби на загальну суму 23 999 грн 99 коп. належать ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності, ґрунтуються на припущеннях, що заборонено у силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Таким чином, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув; не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та дійшов передчасного висновку про визнання за позивачем права власності на майно, на яке було накладено арешт у рамках кримінального провадження, фактично втрутившись у виконання вироку суду від 15 жовтня 2012 року, яким ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочинів та призначено покарання з конфіскацією 1/2 частки майна.

Також апеляційний суд не врахував, що згідно з ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи попереднє рішення апеляційного суду, суд касаційної інстанції в ухвалі від 21 жовтня 2015 року зазначив про необхідність з'ясування саме наведених вище фактичних обставин та їх правової оцінки з урахуванням того, що користування прикрасами не свідчить про володіння ними. Проте суд таких висновків не виконав.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, щов силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик