АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №638/2011/16-ц Головуючий І інстанції Руднєва О.О.
Провадження №22ц/790/6102/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Категорія: договірні
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 листопада 2016 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Кіпенка І.С.,

суддів Кружиліної О.А., Шаповал Н.М.,

за участі секретаря Брулевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення тринадцяти відсотків річних за договорами позики,

в с т а н о в и л а :

03.02.2016року ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3

Просив стягнути з відповідачки за договорами позики від 06.04.2009 року за період з 06.04.2009 року по 31.08.2010 року в сумі 911,78 доларів США та від 15.10.2009 року за період з 15.10.2009 року по 31.01.2016 року в сумі 1032 долари США.

В обґрунтування позову посилався на те, що 06.04.2009 року ОСОБА_3 взяла у нього в борг гроші в сумі 5000 доларів США і зобов'язалась повернути борг до 06.11.2009 року із сплатою 13% річних, крім того, 15.10.2009 року взяла в борг 1500 доларів США під 13% річних і зобов'язалась повернути гроші. Про зазначене свідчать власноруч написані відповідачкою розписки, оригінали яких знаходяться в матеріалах цивільної справи № 2011/11740/12 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Під час розгляду вказаної справи вимог про стягнення відсотків за договорами ОСОБА_4 не заявляв.

Відповідачка та її представник за дорученням ОСОБА_2 позовні вимоги не визнали, проти позову заперечували.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 13% річних за договором позики від 15.10.2009 року за період з 03.02.2013 року по 31.01.2016 року в сумі 585,00 доларів США , що за курсом Національного Банку України на час розгляду справи судом складає 14513,85 гривень (чотирнадцять тисяч пятсот тринадцять гривень 85 копійок), на користь держави судовий збір 551,20 гривень (гривень пятсот пятдесят одна, копійок 20)

В решті задоволення позовних вимог суд відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині розрахунку суми задоволення позовних вимог просить його змінити, та зменшити суму яка підлягає стягненню в якості 13% річних за договором позики від 15.10.2009 року за період з 03.02.2013 року по 31.01.2016 року до 8 529грн.44коп., що відповідає гривневому еквіваленту, який визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Днем платежу вважає відповідний день обовязку щомісячної оплати, яку вона не здійснювала.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наслідки порушення договору позичальником передбачені ст.1050 ЦК України.

Рішення суду в частині встановлення боргових зобовязань щодо оплати 13% річних за договором позики від 15.10.2009 року за період з 03.02.2013 року по 31.01.2016 року підтверджується матеріалами справи та сторонами не оскаржено.

Як вбачається з апеляційної скарги, відповідач оскаржує рішення лише в частині розрахунку 13% річних за договором позики від 15.10.2009 року за період з 03.02.2013 року по 31.01.2016 року.

Судова колегія вважає, що аналіз норм ст.99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня.

Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню та стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст.625 ЦК України.

Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року №6-79цс14.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки на час постановлення судом першої інстанції оскаржуваного рішення відсотки за користування позикою не сплачено, то днем платежу вважається день винесення судом рішення про стягнення суми.

За встановлених обставин, судова колегія вбачає наявність підстав для застосування ч. 2 ст. 533 ЦК України та погоджується з розрахунком, наведеним в судовому рішенні, суми 13% відсотків за офіційним курсом відповідної валюти, що є загально відомим, на день платежу, яким вважається день винесення судом рішення про стягнення суми.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - І.С. Кіпенко

Судді - О.А. Кружиліна

ОСОБА_5