АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.,

при секретарі - Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про визнання ордеру на жиле приміщення недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року позивачка звернулася із позовом, уточнивши який зазначила, що гуртожиток по АДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і відноситься до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

З 2008 року позивачка проживає у кімнаті 10-а в гуртожитку АДРЕСА_1, сплачує за спожиті комунальні послуги.

25 березня 2014 року на зайняття вказаного жилого приміщення ОСОБА_2 був виданий ордер № НОМЕР_1, видачу останнього на зайняте жиле приміщення позивачка вважала незаконною.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на положення ст.ст. 58, 59, 127-131 ЖК України, позивачка просила визнати ордер № НОМЕР_1 від 25 березня 2014 року виданий ОСОБА_2 недійсним, визнати за ОСОБА_3 право користування спірною житловою площею - кімната 10-а гуртожитку за адресою АДРЕСА_1, судові витрати покласти на відповідачів. (а.с.1-3, 50)

Відповідач Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація проти позову заперечувала та зазначила, що ОСОБА_3 зайняла вищевказану кімнату незаконно, ордер їй не видавався, у вказаному приміщенні не зареєстрована.(а.с. 14-16)

Відповідач ОСОБА_4 підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» проти позову заперечував, зазначив, що позивачка ОСОБА_3 самоправно проживає у вищевказаній кімнаті, а тому заявлені нею вимоги задоволенню не підлягають. (а.с.88-98)

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 вересня 2016 року позов задоволено частково, визнано недійсним ордер НОМЕР_1 від 25 березня 2014 року, виданий ОСОБА_2 на підставі розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 20 березня 2014 року №115, а також стягнуто з Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. (а.с.141, 143-146)

В апеляційній скарзі представник Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. На обґрунтування скарги зазначив, що суд не врахував фактичних обставин та доказів якими обґрунтовані заперечення проти позову та дійшов помилкового висновку про задоволення позову. (а.с.148-150)

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилалась на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати в частині задоволення позову і ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні вимог про визнання ордеру недійсним. На обґрунтування скарги зазначила, що суд не врахував фактичних обставин та доказів по справі та дійшов помилкового висновку про задоволення позову. (а.с.155-159)

В судовому засіданні ОСОБА_2, її представник ОСОБА_5, представники ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтримали подані скарги і просили їх задовольнити. Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 заперечував проти скарг і просив їх відхилити.

Інші особи були повідомлені про час та місце розгляду справи про що у справі є докази, до суду не прибули. ОСОБА_3 була сповіщена шляхом вручення повістки її представнику ОСОБА_8, чого останній не заперечував в апеляційному суді. (а.с.171-177)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарги підлягають задоволенню частково за таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що після закінчення строку дії договору оренди позивачка продовжувала проживати у вказаному приміщення, сплачувала за комунальні послуги, а відтак видача ордеру іншій особі порушує права позивачки на вказане приміщення.

З таким висновком колегія суддів не погодилась враховуючи наступне.

Судом встановлено, що за розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 12 вересня 2012 року № 1605, гуртожиток по АДРЕСА_1 належить до належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і відноситься до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. За рішенням Київської міської ради від 24 травня 2012 року № 596/7933 дозволено приватизацію жилих приміщень у вказаному гуртожитку.(а.с.7, 17-18, 91-95)

ОСОБА_3 була вселена та користувалась ліжко-місцем у кімнаті 10-а в гуртожитку АДРЕСА_1 на підставі договорів оренди жилого приміщення № 412 від 24.02.2010 року, № 19 від 04.01.2011 року, № 19 від 01.12.2011 року, № 87 від 04.01.2012 року, № 23 від 30.10.2012 року, укладених між ДП «ЕКОС» АТ ХК «Київміськбуд» ЖУ «Південне» ДП «ЕКОС» та ПП «Ландшафт-21». Строк дії останнього договору був встановлений до 31 грудня 2012 року.

19 листопада 2013 року, 02 квітня 2014 року та 22 травня 2014 року директором КП «ЖЕО-103 Голосіївського району» на ім'я ОСОБА_3 були винесені приписи щодо звільнення жилої площі у зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди.

Зазначені обставини встановлені набравшим законної сили рішенням Апеляційного суду міста Києві від 14 січня 2016 року та наявними у справі доказами.(а.с.23-27, 107-110)

З огляду на положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України колегія суддів визнала вказані обставини встановленими.

25 березня 2014 року на зайняття вказаного жилого приміщення ОСОБА_2 був виданий ордер № НОМЕР_1 і з 01 квітня 2014 року ОСОБА_2 зареєстрована у кімнаті 10-а гуртожитку по АДРЕСА_1. (а.с.4, 19-21, 111-115)

Ордер на жилу площу в гуртожитку може бути видано лише на вільну жилу площу за спільним рішенням адміністрації та відповідного профспілкового комітету підприємства, установи, організації, і цей ордер є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення.

Статтями 58, 59 ЖК Української РСР визначені підстави і порядок видачі ордера та визнання ордера на жиле приміщення недійсним. Зокрема, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами таких, що не відповідають дійсності, відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Ордер на жиле приміщення з огляду на його видачу на зайняте жиле приміщення може бути визнаним недійсним лише у випадку, якщо особа, яка фактично проживає у приміщенні, зайняла його на законних підставах.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 10 червня 2015 р. у справі N 6-83цс15.

З урахуванням частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, частини першої статті 15 Цивільного кодексу України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року у справі № 6-849цс15, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Встановивши, що законним правом на проживання у спірній кімнаті гуртожитку наділена лише відповідачка ОСОБА_2, а позивачка ОСОБА_3 вселилася до спірної кімнати на підставі договору оренди строк дії якого сплив 31 грудня 2013 року і у подальшому власником гуртожитку не був пролонгований, при цьому, власник гуртожитку вимагав виселення ОСОБА_3, яка проживає в спірній кімнаті у спосіб, який не передбачено законом, колегія суддів дійшла висновку, що видача ОСОБА_2 у березні 2014 року ордеру не порушує прав ОСОБА_3, остання не має права вимагати визнання недійсним оспорюваного нею ордеру, заявлені позивачкою позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на положення частини 2 ст. 314 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині задоволення позову і визнання ордеру недійсним із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Інші доводи скарг цих висновків не спростовують, а тому, колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1, 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації та апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 вересня 2016 року скасувати в частині часткового задоволення позову ОСОБА_3, визнання недійсним ордеру № НОМЕР_1 від 25.03.2014 року, виданого ОСОБА_2 на підставі розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.03.2014 року № 115 і стягнення 243.60 грн. судового збору, і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_3.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 вересня 2016 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

О.Ф.Мазурик

Справа № 22-ц/796/13476/2016

Унікальний номер 752/14147/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Антонова Н.В.

Доповідач Левенець Б.Б.