УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_5, до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення та за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення права користування квартирою, усунення перешкод у користуванні квартирою та встановлення порядку виконання рішення суду,-

в с т а н о в и в:

У 2015 році ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_5, звернулася до суду із позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просила вселити її разом з малолітньою донькою до квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 з 1995 року по 2007 рік.

Від даного шлюбу вони мають двох дітей: сина ОСОБА_6 1995 рокународження, та доньку ОСОБА_5, 2002 року народження.

Позивач, її колишній чоловік ОСОБА_3, їх спільні з ним діти, а також колишня свекруха ОСОБА_2 спільно проживали у вищевказаному будинку, де зареєстровані у встановленому законом порядку.

Тяжке матеріальне становище, відсутність можливості працевлаштуватися в м. Одесі стало наслідком того, що позивач разом з донькою у листопаді 2014 року та за згодою із відповідачами тимчасово виїхала на сезонні роботи до Прикарпаття. Однак, по поверненню додому, відповідач ОСОБА_2 замінила замки у вхідних дверях не пускає її та малолітню доньку до квартири, мотивуючи це відсутністю у них прав на проживання у цій квартирі.

Позивач зазначає, що позбавлена не тільки права користування єдиним житлом, а й права користування побутовими речами, які є об'єктом права спільної власності з відповідачем ОСОБА_3

Щодо протиправних дій відповідачів вона неодноразово зверталась до органів внутрішніх справ з метою захисту, але рішення щодо примусового вселення є виключною компетенцією судових органів. Посилаючись за вказані обставини, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав з проханням вселити її у спірну квартиру.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом, уточнивши який, просили позбавити ОСОБА_4 права користування квартирою АДРЕСА_1 яка належить їм на праві приватної власності; усунути перешкоди у користуванні зазначеною квартирою шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_4; встановити порядок виконання рішення суду, зазначивши в ньому, що дане рішення є підставою для скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_4 у спірній квартирі.

Свої вимоги мотивували тим, що вони є власниками вищевказаної квартири. У даній квартирі вони та ОСОБА_4 з дітьми зареєстровані у встановленому законом порядку та фактично спільно проживали до 2014 року.

Однак через те, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано щe y 2007 році, остання не була членом їх сім'ї, а проживала в квартирі тільки з тієї причини, що поряд з нею проживали спільні діти, у зв'язку з чим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дозволяли їй проживати з ними. Сімейні відносини ОСОБА_4 зі своїм колишнім чоловіком ОСОБА_3 не підтримувала, жили в окремих кімнатах, а на даний момент їм взагалі відомо, що позивач створила нову сім'ю та мешкає з іншим чоловіком у м. Одесі. Вказували, що ОСОБА_4 втратила статус члена їх сім'ї з моменту розірвання шлюбу з ОСОБА_3 (з 16 липня 2007 року), а тому втратила право користування їхньою квартирою.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 17 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 лютого 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_5, задоволено.

Вселено ОСОБА_4 та малолітню ОСОБА_5, 2002 рокународження, до квартири АДРЕСА_1.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині вселення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять у своїй касаційній скарзі скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги щодо вселення ОСОБА_4 та відмови у задоволенні їх позовних вимог та скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про вселення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що оскільки ОСОБА_4 спільно з малолітньою ОСОБА_5 не проживають у спірній квартирі з листопада 2014 року, а позовна заява ОСОБА_4 про вселення надійшла до суду 16 липня 2015 року, то рік з часу відсутності позивача в квартирі не минув, а тому ОСОБА_4 разом з дитиною мають право проживати у квартирі, як члени сім'ї власника житла, а відтак, не можуть бути позбавлені права користування квартирою та зняті з реєстрації.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявниками обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_5, до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення та за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення права користування квартирою, усунення перешкод у користуванні квартирою та встановлення порядку виконання рішення суду.

Додані до скарги матеріали повернути заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова