Ухвала

іменем україни

27 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради, ОСОБА_4, треті особи: комунальне житлове підприємство № 45, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради м. Кривого Рогу, про поновлення порушених житлових прав, визнання приватизації квартири недійсною, скасування рішення органу приватизації, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, скасування реєстрації права власності на житло, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 вересня 2015 року,

встановила:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 1984 року по 1996 рік він з ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі, під час якого їх родині на підставі ордеру була надана квартира АДРЕСА_1, де позивач був зареєстрований як основний наймач. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2008 року його визнано втративши правом користування вказаною вище квартирою та зобов'язано відділ міграції, реєстрації фізичних осіб Довгинцівсько районного відділу Криворізького міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України в дніпропетровській області (далі - Довгинцівське РВ КМУ УМВС України у Дніпропетровській області) зняти його з реєстрації за вищевказаною адресою.

За час дії судового рішення, 18 серпня 2009 року Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради було прийнято розпорядження, на підставі якого здійснено приватизацію спірної квартири, передача якої у власність ОСОБА_4 була оформлена свідоцтвом на право власності на житло від 25 вересня

2009 року та зареєстрована в електронному Реєстрі права власності на нерухоме майно 21 грудня 2009 року.

Ураховуючи наведе, просив поновити строк для звернення до суду з даним позовом, визнати недійсною приватизацію ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_1, визнати незаконним та скасувати розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету криворізької міської ради від 10 серпня 2009 року про передачу спірної квартир в приватну власність; визнати недійсним свідоцтво про право власності на зазначене житло, видане на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, видане 25 вересня 2009 року, скасувати реєстрацію права власності на вказану вище квартиру та поновити йому право безстрокового користування квартирою та визнати таким, що має право на її приватизацію.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсною приватизацію ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_1. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконавчого - комітету Криворізької міської ради від 10 серпня 2009 року про передачу вказаної квартири в приватну власність.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на зазначене житло, видане 25 вересня 2009 року на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, скасовано реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 (зареєстровано в електронному Реєстрі права власності на нерухоме майно 21 грудня 2009 року), поновлено ОСОБА_3 право безстрокового користування квартирою та визнано таким, що має право приватизувати вказану квартиру.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що на момент приватизації ОСОБА_3 не був членом сім'ї ОСОБА_4 та був знятий з реєстраційного обліку на підставі рішення суду, а відповідно до відмітки в паспорті постійне місце проживання його в спірній квартирі зареєстровано 1 вересня 2014 року. Крім того, ОСОБА_4 є власником лише 1/5 частини спірної квартири, власниками решти квартири є ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 у рівних частках, які залучені до участі у розгляді справи в якості третіх осіб.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Згідно ордеру на житлове приміщення позивач ОСОБА_3 отримав трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 на сім'ю з чотирьох осіб: ОСОБА_3, дружину ОСОБА_4 та дочок ОСОБА_9 і ОСОБА_10 (а. с.17).

Положеннями ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, кімнати у гуртожитку).

Виходячи зі змісту ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Установлено, що з 1984 року по 1996 рік ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2008 року ОСОБА_3 визнано втративши право користування квартирою АДРЕСА_1, зобов'язано відділ міграції, реєстрації фізичних осіб Довгинцівського РВ КМУ УМВС України у Дніпропетровській області зняти його з реєстрації за вище зазначеною адресою.

Розпорядженням Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради від 10 серпня 2009 року, виданого за заявою ОСОБА_4, здійснено приватизацію спірної квартири, передача якої у власність ОСОБА_4 була оформлена свідоцтвом на право власності на житло від 25 вересня 2009 року та зареєстрована в електронному Реєстрі права власності на нерухоме майно 21 грудня

2009 року.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від

18 червня 2014 року , яке набуло законної сили, рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від

24 листопада 2008 року рішення скасовано, та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Мотивуючи дане рішення, суд апеляційної інстанції зазначав, що ОСОБА_3 не проживав у спірній квартирі більше шести місяців із поважних причин, оскільки останній залишив спірну квартиру у зв'язку з тим, що після розірвання шлюбу із ОСОБА_4 у них склалися неприязні стосунки, а він, як інвалід, потребував стороннього догляду та переїхав проживати до сестри, де мешкав до 2003 року, при цьому до 28 лютого 2014 року ніс затрати по утриманню спірної квартири (сплата комунальних платежів).

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст.

ст. 212, 303, 316 ЦПК України не врахував, що якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов, у разі скасування незаконного судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, підлягає відновленню право позивача на користування жилим приміщенням відповідно до ст. 64 ЖК УРСР, а відтак у силу положень ст.65-1 ЖК УРСР наймач жилих приміщення у будинках державного чи громадського житлового фонду може за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ним, придбати займані ним приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством

При цьому рішенні суду першої інстанції не може залишатися в силі з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Тобто, предметом приватизації може бути об'єкт нерухомості в цілому, а не його частина.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права і обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Зі свідоцтва про право власності на житло від 25 вересня 2009 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на праві приватної спільно часткової сумісної власності в рівних долях по 1/5 частині.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 просив визнати недійсною приватизацію ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

ОСОБА_8 спірної квартири та свідоцтво про право власності на зазначене житло, видане 25 вересня 2009 року на ім'я ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, при цьому відповідачем указав лише ОСОБА_4, а інших співвласників - третіми особами.

Так, участь сторін у цивільному процесі зумовлена тим, що судовий спір має місце саме між ними і його вирішення впливає безпосередньо на їх права чи обов'язки. При цьому участь третіх осіб у справі є опосередкованою формою захисту їх прав та інтересів, що пов'язані зі спірними правовідносинами, оскільки за результатом вирішення спору у сторін виникнуть права та обов'язки, а у третіх осіб судове рішення може бути лише підставою для цього.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, у порушення ст. ст. 11, 33 ЦПК України не роз'яснив позивачеві його право на подачу заяви про залучення інших співвласників до участі у справі в якості співвідповідачів, так як вирішення даного спору безпосередньо стосується їх прав та інтересів.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, правовідносини між сторонами не визначені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова І.М. Фаловська