У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 травня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від

17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від

6 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від

17 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 6 квітня 2016 року, позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, укладений 22 листопада 2013 року та зареєстрований в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції м. Києві, актовий запис № 2505, вирішено розірвати. Після розірвання шлюбу прізвище відповідача залишено без змін.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішеннята передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно виходив із того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що станом на час вирішення справи суд не мав підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Судом першої інстанції вживалися заходи для збереження сім'ї, подружжю надавався двомісячний строк для примирення, однак зазначені заходи результату не дали, сторони мешкають окремо, бажання зберегти сім'ю позивач не висловлював.

Так, враховуючи положення ст. 24 СК України, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи, на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі, висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Краснокутського районного суду Харківської області від

17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від

6 квітня 2016 рокуі доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 6 квітня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна