Справа № 510/1141/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.08.2016 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-при секретарі Фурсовой А.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Рені справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу без їх участі.

Позивачі ОСОБА_1 діючий в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на задоволенні позову наполягали, просили розглянути справу без їх участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія рішення Ренійської міської ради народних депутатів від 14.07.1988р. № 192; копія акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію домоволодіння; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.10.1988р.; копія технічного паспорту на житловий будинок з надвірними спорудами № 48 по пров. Тихий в м. Рені; копія рішення Ренійської міської ради депутатів трудящих № 518 від 15.11.1968р.; копія свідоцтва про народження ОСОБА_2, 29.11.2010р.н.; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку № 48 по пров. Тихий в м. Рені.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.10.1988р. на праві сумісної власності належить по ? частині житлового будинку з надвірними спорудами № 48 по пров. Тихий в м. Рені.

Так, у 2014р. відповідач ОСОБА_4 подарувала своєму малолітньому сину ОСОБА_2 свою ? частку будинку, а відповідач ОСОБА_5 подарувала свою ? частку ОСОБА_3 В той же рік відповідачі передали свої частки будинку та документи на будинок. Також була досягнута домовленість про посвідчення договору дарування у нотаріальному порядку. Пізніше представник неповнолітнього ОСОБА_1 дізнався, що відповідачі на момент укладення договору не були власниками вищевказаного нерухомого майна. Таким чином, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, подарували майно позивачам, на яке вони не мала зареєстрованого належним чином права власності.

Після вчинення правочину позивачі перейшли мешкати до придбаного житлового будинку, доглядають за ним, сплачують всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачі неодноразово зверталися до відповідачів, однак вони від посвідчення договору ухиляються, на прохання позивачів про зустріч не реагують. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе, позивачам було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивачі вимушені були звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є добросовісними набувачами, оскільки на час дарування часток у житловому будинку із надвірними спорудами, розташованого по пров. Тихий в м. Рені, вони не знали і не могли знати про те, що відповідачі не мали права на дарування нерухомості. Отже, вбачаються правові підстави для набуття за позивачами права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісними набувачами, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувачів немає.

Крім того, як вже зазначалося вище, між позивачами та відповідачами була досягнута домовленість про дарування нерухомості, згідно якої відповідачі подарували, а позивачі прийняли у дарунок по ? частині житлового будинку із надвірними спорудами № 48 по пров. Тихий в м. Рені. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. З метою нотаріального засвідчення правочину, позивачі неодноразово зверталися до відповідачів, однак вони від посвідчення договору ухиляються. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе позивачам було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Так, позивачі фактично вступили у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладання правочину мешкають у будинку, організували догляд за майном, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. В даний час звернення за оформленням договору дарування є неможливим, оскільки прохання позивачів з цього приводу відповідачами не сприймаються.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідачів щодо своїх часток у житловому будинку та встановленні права на нерухомість у позивачів як добросовісних набувачів, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок (по ? частині кожному) по пров. Тихий в м. Рені за позивачами як добросовісними набувачами.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397 ЦК України 2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами № 48 по провулку Тихий в м. Рені Одеської області, який складається в цілому з житлового будинку літ. А, загальною площею 62,70 кв. м., житловою площею 33,80 кв. м., допоміжною (підсобною) площею 28,90 кв. м., підвалу літ. Б, вбиральні літ. В, літньої кухні літ. Д, сараю літ. Г, споруди № 3,6, І, огорожі № 1,2,4,5-7, сараю літ. З, що належала ОСОБА_4;

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами № 48 по провулку Тихий в м. Рені Одеської області, який складається в цілому з житлового будинку літ. А, загальною площею 62,70 кв. м., житловою площею 33,80 кв. м., допоміжною (підсобною) площею 28,90 кв. м., підвалу літ. Б, вбиральні літ. В, літньої кухні літ. Д, сараю літ. Г, споруди № 3,6, І, огорожі № 1,2,4,5-7, сарай літ. З, що належала ОСОБА_5.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.І. Дудник