Справа № 520/9243/16-ц
Провадження № 2/520/4274/16
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
при секретарі Єгоровій Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом
до ОСОБА_2 міської ради
про визначення додаткового строку
для подання заяви про прийняття спадщини,
02.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, після смерті ОСОБА_3, померлої 19 січня 2016 року, терміном в тридцять днів, з дня набрання рішення законної сили.
В позовній заяві позивач посилається на те, що 12 червня 1998 року Управлінням житлово-комунального господарства Виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради прийнято розпорядження №127110, яким квартиру АДРЕСА_1 передано у спільну часткову власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках. На підставі вказаного розпорядження 12.06.1998 року на імя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1, належить їм на праві спільної часткової власності в рівних частках. 17.08.1999 року право власності на квартиру за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН». 22 жовтня 2013 року ОСОБА_4 померла, у звязку з чим відкрилась спадщина до майна померлої. Позивач зазначив, що ОСОБА_3 є матірю ОСОБА_4, постійно проживали разом. 14 травня 2008 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі №3186, за яким право власності на належну їй частку в квартирі АДРЕСА_1, вона заповіла ОСОБА_1. 19 січня 2016 року ОСОБА_3 померла. Однак позивач у встановлений законодавством строк заяву про прийняття спадщини не встиг подати. У звязку з чим позивач був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом.
Позивач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, представник позивача надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності, проти заочного рішення суду не заперечує.
Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради у судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, представник надав до суду заяву, в якій просив суд розгляд справи провести за його відсутності, заперечень проти задоволення позовних вимог до суду не надав.
Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню.
У судовому засіданні встановлено, що 12 червня 1998 року Управлінням житлово-комунального господарства Виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради прийнято розпорядження №127110, яким квартиру АДРЕСА_1 передано у спільну часткову власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках.
На підставі вказаного розпорядження, 12.06.1998 року Управлінням житлово-комунального господарства Виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради було видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1, належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності в рівних частках. 17.08.1999 року право власності на квартиру за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН», 297 пр. стр.46. реєстр. 425.
22 жовтня 2013 року ОСОБА_4 померла.
Судом також встановлено, що 14 травня 2008 року ОСОБА_3 склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №5186, згідно з яким ОСОБА_3 заповіла належну їй частку в квартиру АДРЕСА_1, - ОСОБА_1.
19 січня 2016 року ОСОБА_3 у віці 76 років померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №442756, виданим 20 січня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті ОСОБА_2 міського управління юстиції, актовий запис №847.
Після смерті ОСОБА_3, померлої 19 січня 2016 року, відкрилась спадщина на належне їй на день смерті майно.
Згідно з листом Третьої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори від 04.10.2016 року №4601/01-16, вбачається, що після смерті ОСОБА_3, померлої 19 січня 2016 року, спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не звертались, свідоцтво про право на спадщину не видавалось.
Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Враховуючи вищевикладене, строк для прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3, померлої 19.01.2016 року закінчився 19.07.2016 року, з відповідним позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач звернувся до суду 02.08.2016 року.
Згідно зі ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України).
Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).
На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).
Проте «право на суд» не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.
Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року). З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).
Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини.
Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.
Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.60 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини.
Задовольняючи позов суд враховує, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними, тому, на підставі представлених доказів, суд переконався в причинах пропуску строку та відносить ці обставини до поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, зважаючи на об'єктивні, незалежні від нього обставини.
Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213, 215, 226-228 ЦПК України, ст.ст. 1272 ч. 3 ЦК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.
Визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, додатковий строк тривалістю тридцять днів, з дня набрання цим рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_3, померлої 19 січня 2016 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення ухвали про залишення заяви без задоволення.
Головуючий Калініченко Л. В.