Справа № 486/685/16-ц
Провадження № 2/486/474/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2016 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого Франчук О.Д.

при секретарі Георгієвій С.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційне об"єднання", ОСОБА_4, про визначення порядку користування житловим приміщенням та розподіл особових рахунків, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою № 36 в будинку № 5 по вулиці Молодіжній в місті Южноукраїнську Миколаївської області та розподіл особових рахунків. Мотивує свої вимоги тим, що 31 січня 2013 року розірвали з відповідачем шлюб у звязку з чим між ними виникли суперечки з приводу сплати рахунків по комунальним послугам та користування житловим приміщенням. Спірна квартира є спільною частковою власністю. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 28 жовтня 2000 року, їй належить 1/3 частка квартири, яка складається з трьох житлових кімнат загальною площею 67.9 кв.м, кімнати ізольовані. Добровільно вирішити порядок користування квартирою сторони не в змозі. Просить виділити їй в користування в квартирі АДРЕСА_1, кімнату площею 13.1 кв.м, відповідачу кімнати площею 17.1 кв.м та 12.5 кв.м, кухню, коридор, вбиральню, ванну кімнату, та вбудовану шафу залишити у загальному користуванні. Просить зобовязати Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне обєднання» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до встановленого порядку користування квартирою та стягнути з відповідача на її користь суму сплаченого судового збору.

23 серпня 2016 року позивач надала уточнену позовну заяву, в якій просить виділити їй в користування кімнату площею 13.1 кв.м, а ОСОБА_2 і ОСОБА_4 кімнати площею 17.1 кв.м та 12.5 кв.м. Кухню 7.2 кв.м, вбиральню 1.1 кв.м, ванну кімнату 2.3. кв.м, кладову 1.2. кв.м, коридор 10.2 кв.м, вбудовану шафу 0.6 кв.м та лоджію 0.9 кв.м просить залишити у загальному користуванні.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_5 пояснив, що не визнає позов та просить відмовити у його задоволенні.

Треті особи: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне обєднання» та ОСОБА_4 в судове засідання не зявились, направили до суду письмові заяви в яких просять розглянути справу без їх участі.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного.

Згідно копії свідоцтва про право власності, квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності при спільній власності по 1/3 частині ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 6).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_2 на праві приватної власності на лежить 2/3 частки власності в квартирі АДРЕСА_2. Підставою виникнення права власності є договір дарування № 670, від 12.05.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_6 (а.с. 33).

Згідно копії технічного паспорту спірна квартира складається з 3-х ізольованих кімнат площею 12.5 кв.м, 13.1 кв. м, 17.1 кв.м (а.с. 7).

Шлюб між сторонами розірвано 31 січня 2013 року за рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області (а.с. 47).

15 вересня 2016 року відповідачем надано до суду заперечення на позовну заяву в якому зазначається, що відповідно до ст. 358 ЦК України та п. 14) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності", право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. При цьому, кожен із них має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі недосягнення співвласниками згоди про таке, спір вирішується судом за такими ж правилами. При цьому квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку, може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Крім цього відповідачем зазначається, що до п.18) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» по справам вказаної категорії суду слід запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати висновки технічної експертизи, зокрема, щодо встановлення порядку користування спірним будинком відповідно до належних співвласникам часток. Оскільки позивачем не надано відповідних висновків технічної експертизи, щодо порядку користування спірною квартирою, вважає, що нею не доведено можливість встановлення порядку користування спірною квартирою в тому варіанті, який зазначено у позовній заяві. Вважає, що порядок користування квартирою запропонований позивачем буде порушувати майнові права відповідача, а тому просить відмовити у задоволення позову (а.с. 72-73).

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Пленум Верховного Суду України в п.14) Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку, може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідач у своєму запереченні посилається на п.18) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» та наголошує на тому, що позивач не надала висновків технічної експертизи для встановлення порядку користування спірним приміщенням відповідно до належних співвласникам часток, Проте суд вважає, що вказана норма закону, не зобовязує суд вимагати висновків технічної експертизи, а передбачає таку можливість.

Зважаючи на те, що спірні правовідносини не стосуються припинення права спільної часткової власності кожного із співвласників, а лише врегульовують порядок користування житловим приміщенням, суд вважає, що запропонований позивачем порядок користування спірною квартирою, найбільш враховує баланс інтересів кожного із сторін відповідає розміру часток.

На підставі викладеного суд вважає можливим виділити в користування ОСОБА_3 кімнату площею 13.1 кв.м, ОСОБА_2 кімнати площею 17.1 кв.м та 12.5 кв.м. В загальному користуванні залишити кухню, вбиральню, ванну кімнату, кладову, та вбудовану шафу.

Між тим зважаючи на те, що згідно плану квартири (а.с. 7), вихід на балкон знаходиться в кімнаті площею 12.2 кв.м, яка виділяється в користування відповідачу, балкон не може бути залишеним у загальному користуванні, а тому у даній частині позов не підлягає задоволенню.

Не підлягають задоволенню позовна вимога про зобовязання Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне обєднання» укласти зі сторонами окремі договори про надання послуг з обслуговування будинку, споруд та прибудинкових територій, в звязку з передчасністю заявлення такої вимоги.

Згідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача належать витрати по сплаті судового збору в сумі 551.20 грн. (а.с. 1).

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційне об"єднання", ОСОБА_4, про визначення порядку користування житловим приміщенням та розподіл особових рахунків, задовольнити частково.

Виділити в користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 13.1 кв.м у квартирі АДРЕСА_3.

Виділити в користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 17.1 кв.м та житлову кімнату площею 12.5. кв.м у квартирі АДРЕСА_3.

Інші приміщення: кухню, вбиральню, ванну кімнату, кладову та вбудовану шафу, залишити в загальному користуванні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, сплачений судовий збір в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_7