УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., МаляренкаА.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору уступки права вимоги та стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 рокуОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання договору уступки права вимоги та стягнення коштів.

Посилався на те, що 23 вересня 2014 року між ним та відповідачем укладений договір уступки права вимоги, згідно з яким ОСОБА_5 (первісний кредитор) зобов'язався передати, а ОСОБА_4 (новий кредитор) прийняти на себе право вимоги, що належить первісному кредитору, та стати кредитором за договором позики від 21 березня 2013 року. Позивач вказував, що він належним чином виконав свої зобов'язання, сплативши кошти у розмірі 400 000 доларів США, про що прямо зазначено у п. 2.2 договору. Проте, відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, а саме у день укладення договору не передав оригінали документів, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. У зв'язку з порушенням відповідачем зазначених обов'язків на його адресу було направлено листи з повідомленням про необхідність належного виконання своїх обов'язків за договором, проте відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, чим завдав позивачу збитків у розмірі 400 000 доларів США, переданих останнім на виконання умов договору, що еквівалентно 9 508 505 грн 20 коп., які позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2016 року, позовні вимоги задоволено. Розірвано договір відступлення права вимоги від 23 вересня 2014 року, який укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 9 508 505 грн 20 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Пунктом 1 частини 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (цесія).

23 вересня 2014 року між позивачем та відповідачем укладений договір уступки права вимоги, згідно з яким ОСОБА_5 зобов'язався передати, а ОСОБА_4 прийняти на себе право вимоги, що належить первісному кредитору, та стати кредитором за договором позики від 21 березня 2013 року.

Згідно з п. п. 2.1, 2.2 договору за передане право вимоги до боржника за основним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору суму у розмірі 400 000 доларів США. На момент підписання зазначеного договору сума, визначена у п. 2.1 цього договору сплачена новим кредитором у повному обсязі. Підписання зазначеного договору свідчить про отримання первісним кредитором від нового кредитора грошових коштів, у розмірі, визначеному у п. 2.1 договору, у повному обсязі.

Пунктом 3.1.3 договору, передбачено, що у день укладення договору первісний кредитор зобов'язаний передати новому кредитору усі необхідні документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

При цьому, належне виконання обов'язку, передбаченого п 3.1.3 договору, засвідчується двостороннім актом із зазначенням переліку документів та інформації, що передається, підписаного первісним кредитором та новим кредитором (п. 3.1.4 договору).

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 23 вересня 2015 року № 7760 підписи від імені ОСОБА_5 у договорі про відступлення права вимоги від 23 вересня 2014 року, укладеного між первісним кредитором ОСОБА_5 та новим кредитором ОСОБА_4 виконані ОСОБА_5 (а. с. 190−199, т. 1).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Частиною 3 ст. 651 ЦК України передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку, про те, що відповідач отримав від позивача 400 000 доларів США, проте умови договору відступлення права вимоги не виконав, необхідні документи, які засвідчують права, що передаються, не надав позивачу, а тому повинен повернути кошти.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_5 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. МаляренкоА.В.