Провадження № 2-о/225/489/2016
Справа № 225/5386/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

21 жовтня 2016 року

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Пискунова В.І.,

за участю

секретаря Голубової О.О.,

заявника ОСОБА_1,

свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області у м. Торецьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про встановлення факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

Заявник у вересні 2016 року звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України з 16.07.1960 року по теперішній час, в тому числі станом на 13.11.1991 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він народився 16 липня 1960 року в смт.Неліпівка м. Торецька (колишня назва Дзержинськ) Донецької області і до 2010 року постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. На теперішній час він зареєстрований за вказаною адресою. Приблизно в 1978 році він був призваний до армії. Потім тривалий час працював на різних підприємствах ДП «Дзержинськвугілля». Однак, він проживає на території України без паспорта громадянина України. На теперішній час у нього виникла необхідність в отриманні паспорта громадянина України, у звязку з бажанням адаптуватися у суспільстві, стати повноцінним громадянином України, зареєструватися на постійне місце проживання, влаштуватися на роботу.

Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні.

Належно повідомлений представник заінтересованої особи Головного управління ДМС України в Донецької області в судове засідання не зявився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не надавав, тому суд розглядав справу без його участі на підставі наявних у справі доказів.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що він є сусідом заявника ОСОБА_1 Суду підтвердив, що ОСОБА_1 народився в 1960 року в м. Торецьку (колишня назва Дзержинськ). З моменту народження і по теперішній час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, в тому числі станом на 13.11.1991 року.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні надала такі ж саме показання, що і свідок ОСОБА_2.

Вислухавши пояснення всіх учасників судового засідання, показання свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до довідки Торецького МВ ГУ ДМС України в Донецькій області, оглянутої в судовому засіданні, заявник ОСОБА_1 народився 16 липня 1960 року в смт. Неліпівка м. Торецька (колишня назва Дзержинськ) Донецької області (а.с. 4). Заявник ОСОБА_1 звертався до Торецького МВ ГУ ДМС України в Донецькій області з заявою про видачу паспорта громадянина України. Внаслідок проведеної перевірки було встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь якої держави.

На даний час заявник має намір отримати паспорт громадянина України замість втраченого паспорту громадянина СРСР. З цією метою у судовому порядку необхідно встановити факт постійного проживання заявника на території України, в тому числі станом на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року № 215 «Питання організації виконання ЗУ «Про громадянство України».

Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв'язків тощо.

Відповідно Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України або які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Зокрема, за ч.1 ст. 8 ЗУ «Про громадянство України» на набуття громадянства України за територіальним походженням має право особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу ІНФОРМАЦІЯ_3, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України.

Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу ІНФОРМАЦІЯ_3, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу ІНФОРМАЦІЯ_3, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Враховуючи те, що заявник має намір отримати паспорт громадянина України, факт постійного проживання заявника на території України, в тому числі станом на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) має юридичне значення для заявника та породжує для нього юридичні наслідки, так як встановлення вказаного факту в судовому порядку надає йому право подати заяву про набуття громадянства України.

Факт постійного проживання заявника по справі ОСОБА_1 на території України станом на 13 листопада 1991 року підтверджується актом вуличного комітету, з якого вбачається, що заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 фактично проживав в ІНФОРМАЦІЯ_5 (колишня назва Дзержинськ) по вул. Клубна, буд. 33 з 1960 року до 2010 року, а також довідкою інд.2 вих.№ 1484 від 12.08.2016 року з Торецького МВ ГУ ДМС України в Донецькій області. Вказані документи є належними доказами по справі, бо містять данні про місце народження і проживання, містять підписи та печатки офіційних осіб.

Тобто на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) заявник фактично проживав та працював на території України .

Також, суд приймає до уваги показання свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які є послідовними і повністю узгоджуються з матеріалами справи, тому ці докази є належними.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку, що факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи.

Таким чином, оскільки встановлення вказаного факту має значення для оформлення заявником у подальшому паспорту громадянина України, враховуючи, що викладені в заяві обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, суд вважає заявлені вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню.

В той же час, вимога про встановлення факту постійного проживання на території України з 1960 року по теперішній час не має юридичного значення для заявника, тому не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 60, 212, 256, 259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: