АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 197/1022/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/362/К/16 суддя: Леонідова О.В.
Категорія - 23 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

21 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.,

суддів Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.,

при секретарі - Євтодій К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства Агропромислової компанії «Пріма», третя особа Новомалинівська сільська рада Широківського району Дніпропетровської області про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобовязання провести розрахунок за орендну плату, -

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Приватного підприємства Агропромислової компанії «Пріма» (далі ПП АПК «Пріма»), третя особа - Новомалинівська сільська рада Широківського району Дніпропетровської області про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобовязання провести розрахунок за орендну плату.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що її матір ОСОБА_4 була власником земельної ділянки площею 7,8077 га, розташованої на території Червоненської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області. Батьку позивача ОСОБА_5 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 7,077 га, яка розташована на території вищевказаної сільської ради.

17 січня 2008 року батьки позивача кожний окремо уклали з відповідачем ПП АПК «Пріма» договори оренди належних їм на праві власності земельних ділянок.

23 січня 2010 року помер батько позивача ОСОБА_5, а 31 січня 2013 року померла мати позивача ОСОБА_4. Після смерті батьків, ОСОБА_3 успадкувала належні їм на праві власності земельні ділянки.

Однак, починаючи з 2008 року відповідач в повному обсязі не розраховувався по орендній платі з її покійними батьками, а пізніше з позивачем, як їх спадкоємицею.

Враховуючи, що несплата орендної плати відповідачем має систематичний характер, уточнивши позовні вимоги в останній редакції від 27 жовтня 2015 року, ОСОБА_3 просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 17.01.2008 року укладений між ОСОБА_4 та ПП АПК «Пріма», розірвати договір оренди земельної ділянки від 17.01.2008 року укладений між ОСОБА_5 та ПП АПК «Пріма», зобовязати ПП АПК «Пріма» провести розрахунки по орендній платі за договорами оренди земельних ділянок, а саме сплатити ОСОБА_3 1000 грн. та покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 рокуу задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті її позовних вимог. Зокрема, судом не враховано, що відповідач достовірно знаючи про смерть батьків позивача та те, що вона є їх спадкоємицею, проігнорував численні звернення позивача про проведення з нею розрахунку. Також, судом не взято до уваги свідчення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які були допитані під час розгляду справи. Після звернення ОСОБА_3 до суду, відповідач віддав частину орендної плати, однак не розрахувався по договорам оренди земельних ділянок соломою та винен позивачу 50 тюків соломи, загальною вагою 600 кг. Крім того, судом не прийнято до уваги той факт, що згідно умов договорів від 17 січня 2008 року, вони були укладені строком на 5 років, однак в оригіналах договорів, які знаходяться у відповідача ПП АПК «Пріма», було зроблено службове підроблення, а саме виправлено строк їх дії на 10 років.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 був власником земельної ділянки площею 7.0770 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новомалинівської (Червоненської) сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ДП Шр № 4752, виданого 26 липня 2000 року на підставі рішення сесії Червоненської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області від 09 липня 2000 року № 124-14/23, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Шр № 4752, кадастровий номер :16:001:0117. (а.с.19)

ОСОБА_4 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 7.8077 га, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Новомалинівської (Червоненської) сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, що вбачається з Державного акта на право приватної власності на землю серії Р2 № 133675, виданого 26 липня 2000 року на підставі рішення сесії Червоненської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області від 09 липня 2000 року № 124-14/23, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Шр № 4747, кадастровий номер :16:001:0444. (а.с.13)

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 кожний окремо 17 січня 2015 року уклали з відповідачем ПП АПК «Пріма» договори оренди належних їм земельних ділянок площею 7,077 га та 7,8077 га відповідно, державна реєстрація цих договорів в Широківському відділі Дніпропетровської філії Центру ДЗК відбулася 11.09.2008 року (а.с.9-10,15-16)

Відповідно до п. 9, 11 вищезазначених договорів орендна плата вноситься орендарем у формі та в розмірі 1000 гривень, в тому числі: продовольча пшениця - 500 кг, фуражне зерно -1500 кг, соняшник 200 кг, солома 1 т, орендна плата вноситься у такі строки: натуральна до 20 листопада поточного року. Згідно з п.8 вказаних договорів договір між ОСОБА_5 та відповідачем ПП АПК «Пріма» і договір між ОСОБА_4 та відповідачем ПП АПК «Пріма» укладено кожний окремо на 10 років.

23 січня 2010 року ОСОБА_5 помер, а 31 січня 2013 року померла ОСОБА_4. (а.с.8,14)

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 17 листопада 2014 року, посвідчених державним нотаріусом Широківської держаної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_9 (а.с.20,21) позивач ОСОБА_3 на підставі ст. 1261 ЦК України та договору про поділ спадкового майна від 17 листопада 2014 року є спадкоємицею зазнаного у свідоцтвах майна ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а саме вищевказаних земельних ділянок.

Звертаючись до суду з позовом про розірвання договорів оренди землі та зобовязання провести розрахунок по орендній платі, ОСОБА_3 посилалась на систематичну несплату відповідачем їй та її померлим батькам орендної плати за користування земельними ділянками.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про розірвання договорів земельних ділянок, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено повідомлення відповідача про перехід до неї права власності на орендовані земельні ділянки відповідно до ч.3 ст.148-1 ЗК України, та не надано доказів щодо систематичної несплати їй орендної плати, тому відсутні підстави для розірвання договорів оренди земельних ділянок. Ухвалюючи рішення про відмову у позові в частині вимог про зобовязання ПП АПК «Пріма» провести розрахунок за орендну плату шляхом сплати позивачу 1 000 грн., суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено вартості 50 тюків соломи та враховував, що відповідно до п.11 договорів оренди недоотримані 50 тюків соломи мають бути надані ОСОБА_3 у листопаді 2015 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ч.1 ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Частиною 1 ст. 626, ст. 629, 651, 654 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України (ч. 14 Закону України «Про оренду землі»).

Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Як убачається з текстів договорів оренди, укладених 17 січня 2008 року між ПП АПК «Пріма» та ОСОБА_5 і ОСОБА_4 відповідно, сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, які передбачені ч.1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Орендодавці у порядку встановленому законом передали об'єкт оренди орендарю у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, а ПП АПК «Пріма» почало використовувати земельні ділянки.

Відповідно до п.11 договорів орендна плата за користування землею повинна вноситись орендарем у натуральній формі в строк до 20 листопада кожного року.

В обґрунтування своїх позовних вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки, ОСОБА_3 посилалася на несплату орендної плати за відповідачем позивачу та її померлим батькам, відповідно до умов договорів.

Відповідно до відомостей за 2009-2014 роки (а.с.36-51), на виконання умов договорів про оренду землі померлим батькам позивача нараховувалась та сплачувалась орендна плата, як в грошовій так і в натуральній формі.

Згідно з ч.1 ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обовязки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди щодо такої земельної ділянки.

Положеннями ч.3, ч.4 ст. 148-1 ЗК України передбачено, що особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобовязана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, імя, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Згідно з п. 40 спірних договорів перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Однак, звертаючись до суду з позов, ОСОБА_3 не вказувала п. 40 договорів оренди як підставу для розірвання договорів, а посилалась саме на систематичну несплату орендної плати.

Разом тим, з висновків Верховного Суду України, які викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах від 01.03.2013 року вбачається, що згідно зі ст. 13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст. 21 Закону України Про оренду землі розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України Про оренду землі на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Пунктом д ч. 1 ст. 141 ЗК України передбачено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата, зокрема, орендної плати.

За змістом зазначених норм договір оренди землі можливо розірвати лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року справа № 6-146цс12 , і відповідно до ст.214, 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норм до спірних правовідносин.

Частиною 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В порушення вимог вищезазначених статей позивачем та її представником не було надано суду доказів на підтвердження надсилання ОСОБА_3 відповідачу ПП АПК «Пріма» повідомлення про перехід до неї права власності на орендовані земельні ділянки відповідно до вимог ч.3 ст.148-1 ЗК України, тому доводи апеляційної скарги про те, що відповідач достовірно знаючи про смерть батьків позивача та те, що ОСОБА_10 є їх спадкоємицею, проігнорував численні звернення позивача про проведення з нею розрахунку не можуть бути взяті колегією суддів до уваги.

Наявні у матеріалах справи відомості (а.с.36-51,108) свідчать, що відповідачем виплачувалась померлим батькам позивача, а потім і позивачу орендна плата за користування землею, але з порушенням строків визначених у п. 11 договорів оренди. Однак, на думку колегії суддів, за умови ненадання позивачем доказів на підтвердження повідомлення ПП АПК «Пріма» про зміну власника землі та доказів щодо систематичності несплати орендарем орендної плати, дані порушення у вигляді несвоєчасної виплати орендної плати у повному обсязі, відповідно до умов укладеного сторонами договору та вимог закону, не можуть бути підставою для дострокового розірвання договору оренди землі, тому правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 не має.

Посилання позивача на ту обставину, що відповідач не розрахувався по договорам оренди земельних ділянок соломою та винен позивачу 50 тюків соломи, загальною вагою 600 кг, не можуть бути взяті колегією суддів до уваги, оскільки сторони у п.14 договору визначили відповідальність на випадок невнесення орендної плати в строки, визначені договором, у вигляді пені у розмірі 1,2% від несплаченої суми за кожний день прострочення. Укладаючи договір оренди землі, сторони не передбачили можливості дострокового його розірвання у разі затримки виплати орендної плати.

Також, враховуючи, що ОСОБА_3 не надано до суду доказів на підтвердження вартості 50 тюків соломи, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про зобовязання відповідача сплатити на користь позивача грошові кошти у розмірі 1 000 грн.

Не заслуговують на увагу і доводи позивача про те, що судом не прийнято до уваги той факт, що згідно умов договорів від 17 січня 2008 року, вони були укладені строком на 5 років, однак в оригіналах договорів, які знаходяться у відповідача ПП АПК «Пріма», було зроблено службове підроблення, а саме виправлено строк їх дії на 10 років, так як ОСОБА_3 заявлялись вимоги про розірвання договорів оренди землі, а не вимоги про визнання спірних договорів недійсними. Також, колегія суддів враховує, що за правилами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: