ухвала

іменем україни

02 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про відшкодування збитків, завданих внаслідок невиконання банком умов укладених договорів, за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська області від 07 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), обґрунтовуючи вимоги тим, що 07 грудня 2011 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, і банком були укладені договори строкових вкладів «Стандарт, 3 міс.» № SAMDN7864, № SAMDN0608 та № SAMDN0986 відповідно, згідно з умовами яких вони передали, а відповідач прийняв грошові кошти строком на 3 місяці до 07 березня 2012 року включно зі сплатою 19,5 % річних. Також, 07 грудня 2011 року між ними та відповідачем було укладено додаткові угоди до вказаних договорів, згідно з умовами яких відповідач збільшив процентну ставку на 0,5 % річних на строк до 07 березня 2012 року. 06 березня 2012 року вони письмово звернулися до відділення банку, із заявою про відмову від пролонгації строку вкладу та 12 березня 2012 року вклади були повернуті їм відповідачем. Проте, нарахування процентів за 08, 09, 10 та 11 березня 2012 року здійснювалося відповідачем за ставкою вкладу на вимогу. Позивачі зазначили, що відповідач зобов'язаний донарахувати їм проценти за вкладами за період з 08 березня 2012 року по 11 березня 2012 року за ставкою 20 % річних та сплатити недонараховані проценти ОСОБА_3 - 294 грн 87 коп., ОСОБА_5 - 294 грн 87 коп., ОСОБА_4 - 790 грн 84 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська області від 07 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, що 07 грудня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» були укладені договори строкових вкладів «Стандарт, 3 міс.» з ОСОБА_5 № SAMDN0608, ОСОБА_4 № SAMDN864 та ОСОБА_3 № SAMDN0986, відповідно до умов яких останні передали, а банк прийняв грошові кошти в розмірі 142 000 грн, 380 850 грн та 142 000 грн відповідно на строк 3 місяців до 07 березня 2012 року включно, із процентною ставкою за вкладами у розмірі 19,5 % річних, період нарахування процентів за вкладом - 1 місяць.

Також, 07 грудня 2011 року між сторонами було укладено додаткові угоди до вищевказаних договорів, якими збільшено процентну ставку за вкладами на 0,5 % річних на строк до 07 березня 2012 року (а. с. 9-14).

06 березня 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до відділення філії Київського головного регіонального управління «Європейське» ПАТ КБ «ПриватБанк» із проханням повернути суму вкладів без пролонгації договорів вкладу на наступний строк. При цьому, у заяві зазначено, що проценти за вкладами повинні нараховуватися до 11 березня 2012 року включно (а. с. 18).

12 березня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було повернуто вклади.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, проценти за договорами вкладу до 07 березня 2012 року включно нараховано відповідачем відповідно до умов укладених договорів у розмірі 20 %; а за період з 08 по 11 березня 2012 року за фактичний строк користування вкладом відповідно до п. 7 договору банківського вкладу у розмірі за ставкою вкладу на вимогу.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про те, що банком правомірно нараховано позивачам проценти за період дії договорів банківського вкладу (з 07 грудня 2011 року по 07 березня 2012 року) в розмірі 20 % річних, а після закінчення строку їх дії (за період з 08 березня 2012 року по 11 березня 2012 року) - у розмірі за ставкою вкладу «на вимогу».

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються із нормами процесуального права.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (ст. 2 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно з ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Отже, аналіз правових норм та умов договору дає підстави для висновку про те, що відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання банку в розмірі та на умовах, визначених договором банківського вкладу (депозиту), припинилися у строк, установлений цим договором.

Однак закінчення строку дії договору в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні.

При цьому згідно з ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Отже, відмовляючи у позові, суди попередніх інстанцій відповідно до приписів ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦК України правильно визначившись із характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшли обґрунтованого висновку про те, що банком було правомірно сплачено на користь вкладників проценти за користування грошовими вкладами після закінчення терміну дії спірних договорів за процентною ставкою в розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу, оскільки договорами не визначено розмір процентноїставки за користування депозитом у разі закінчення терміну його дії.

Висновки судів узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року № 6-956цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів,

Доводи касаційної скарги, фактично зводяться до переоцінки висновків, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують і не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська області від 07 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик