Провадження №2/760/5111/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Оксюта Т.Г. розглянувши матеріали уточненої позовної заяви ОСОБА_1 до Іпотечного центру в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», Товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой», Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», треті особи Київська міська рада, Державне підприємство «Київський державний завод «Беревісник», Генеральна прокуратура України про визнання дій такими, що не мали достатніх правових підстав для їх вчинення, стягнення пені та подвійної суми процентів та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 20.10.2016 року позивачу наданий строк для виправлення недоліків уточненої заяви терміном п'ять днів з моменту отримання копії ухвали,

24.10.2016 року до суду надійшла заява від представника позивача на виконання вимог викладених в ухвалі від 20.10.2016 року.

Вважаю, що позивач та її представник не виправили недоліків перелічених в ухвалі від 20.10.2016 року, оскільки позивачу та її представнику слід було привести уточнену позовну заяву у відповідності до вимог ст. 31 ЦПК України, у зв'язку з тим, що поняття уточнення позову відсутнє в цивільному процесуальному судочинстві.

Статтею 31 ЦПК України визначено процесуальні права та обов'язки сторін, зокрема, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Однак, позивач та представник позивача незважаючи на вказані вимоги в ухвалі знову ж таки подали до суду уточнену позову заяву.

Відповідно до п.п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Із аналізу ст. 119 ЦПК України вбачається, що зміст позовної заяви фактично повинен складатися із а) вступної, б) мотивувальної та в) прохальної частини, а також з додатку до позовної заяви та повинен бути підписаний особою, яка її подає.

Позивач у будь-якому випадку повинен зазначити те право, захисту якого він вимагає вважаючи його порушеним, невизнаним чи оспорюваним відповідачем.

При поданні уточненої позовної заяви позивачем все одно не зазначено які її права порушуються, оспорюються або не визнаються відповідачами в частині вимог про визння її права на достовірну інформацію, яка полягала: у відсутності у ТОВ «Градострой» права на користування земельною ділянкою за адресою: м. Київ, Дарницький район, вул. Здолбунівська, 13; майнових прав на квартиру №256 у обєкті будівництва, розташованому на зазначеній земельній ділянці; у відсутності у Іпотечного центру в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» права на управляння грошовими коштами залученими від неї на виконання договору про управління коштами для будівництва (придбання) доступного житла за державної підтримки від 13.12.2010 року.

Також, не зазначено з яких міркувань вона виходила, пред'являючи дані вимоги, якими нормами чинного законодавства обґрунтовується порушення визнання такого права (слід зазначити норми закону).

За таких обставин вважаю, що позивачем проігноровані вимоги ухвали суду від 20.10.2016 року та не зазначено які її права порушуються, оспорюються або невизнаються відповідачами у вищевказаній частині, не наведено обґрунтування даних позовних вимог, не зазначено докази на підтвердження кожної обставини, на яку вона посилається, як на підставу своїх вимог, знову таки ж не викладено прохальну частину позову чітко і зрозуміло для всіх учасників, а лише змінено її формулювання, не зазначено якими нормами чинного законодавства обґрунтовується порушення такого права, якщо воно є, якими діями відповідача порушено право позивача на визнання достовірної інформації, якщо такі є.

Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено наступні способи захисту цивільних прав та інтересів:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У частині 2 визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Першим способом захисту, передбаченим ст. 16, є визнання права. Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб'єктивного права особою. Такі позови можуть подаватися щодо визнання права власності чи інших речових прав на певне майно (ст. 392 ЦК), щодо визнання права авторства на твір науки, літератури, мистецтва (ст. 423, ст. 432). Зазначений спосіб захисту за загальним правилом не пов'язаний з безпосереднім порушенням права особи. Проте цей позов також може поєднуватися з іншими позовами, наприклад, щодо вимог про захист права власності з віндикаційним, негаторним позовом або з позовом про виключення майна з опису або звільнення з-під арешту.

Виходячи з вищевикладених вимог закону, законом не передбачено такого способу захисту цивільних прав та інтересів особи, як визнання визнання права на достовірну інформацію, яка полягала у відсутності у інших фізични чи юридичних осіб майнових прав, права користування чи права управління.

Позивачем та її представником також були проігноровані вимоги ухвали суду від 20.10.2016 року щодо обґрунтування своїх вимог про стягнення грошових коштів в сумі 131285,61 грн., які передбачені в якості сплати за подвійну суму 3% річних, грошових коштів в сумі 760281,80 грн., які передбачені в якості сплати за подвійну суму інфляційних втрат та грошових коштів в сумі 545661,54 грн., які передбачені в якості сплати за подвійну суму процентів за користування чужими грошовими коштами.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Чинним законодавством не встановлений обов'язок боржника сплати 3% річних, індексу інфляції та процентів за користування чужими грошовими коштами у подвійному розмірі, з урахуванням чого прихожу до висновку, що позивачем при поданні нової редакції уточненої позовної заяви не було обгрунтовано своїх вимоги і в цій частині з посиланням на норми закону, які передбачають таке право кредитора вимагати від боржника сплати зазначених сум у подвійному розмірі.

На підставі вищевикладеного, прихожу до висновку, що позивач та її представник не виправили недоліків перелічених в ухвалі від 20.10.2016 року, а тому відповідно до ст.121 ЦПК України уточнена позовна заява вважається неподаною та повинна бути повернута позивачу.

Керуючись ст. ст.119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до Іпотечного центру в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», Товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой», Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», треті особи Київська міська рада, Державне підприємство «Київський державний завод «Беревісник», Генеральна прокуратура України про визнання дій такими, що не мали достатніх правових підстав для їх вчинення, стягнення пені та подвійної суми процентів та інфляційних втрат - вважати неподаною та повернути позивачу.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з моменту її отримання шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя