АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

26 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій посилався на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального права на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначав, що суд першої інстанції при ухвалені рішення не врахував, що відповідач є інвалідом ІІІ групи та потребує постійних матеріальних витрат на підтримання стану здоров'я.

Вказував, що він належним чином та сумлінно виконує свій обов'язок по утриманню дитини, а позивачем не доведено факту порушення відповідачем обов'язку по утриманню сина.

Просив рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених в ній та просили задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечували та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Малолітній ОСОБА_5 проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. У дитини є вади здоров'я (вади серця) від народження та він знаходиться на обліку в КНП «ЦПМСД №2» Солом'янського району м. Києва у лікаря кардіолога та в ДУ «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії» МОЗ України.

ОСОБА_1 працює в ТОВ фірма «Елін ЛТД» з квітня 2003 року на посаді менеджера з експортно-експедиторської діяльності та має регулярний дохід.

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідач несе певні витрати на придбання для сина одягу, взуття, іграшок, на підтвердження чого ним надані копії чеків та квитанцій.

Встановивши відповідні правовідносини та застосувавши відповідні норми матеріального права, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку щодо обв'язку обох батьків утримувати дитину.

Ухвалюючи рішення, суд, враховуючи матеріальне становище відповідача та розмір його доходу, дійшов висновку про задоволення позову, стягнувши з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.09.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає його правильним виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України).

Згідно зі статтями 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліменти інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь - які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, за змістом зазначених норм спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач добровільно виконує свій обов'язок по утриманню дитини у зв'язку з чим немає необхідності присуджували аліменти за рішенням суду не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки між сторонами існують суперечки з приводу утримання та розміру матеріального забезпечення дитини.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що при визначенні розміру аліментів суд не врахував, що відповідач є інвалідом ІІІ групи та потребує дороговартісного лікування, оскільки судом першої інстанції було надано оцінку тій обставині, що відповідач є інвалідом ІІІ групи, про що зазначено в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. Також суд першої інстанції надав належну оцінку тому факту, що дитина від народження має вади здоров'я та потребує додаткових витрат на лікування.

При вирішення позовних вимог судом першої інстанції вірно враховано ті обставини, що відповідач є працездатним, а тому може виконувати покладені на нього згідно ст. 180 СК України зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Всі доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Твердження апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки суду відповідають обставинам справи та положенням ст. ст. 155, 180, 181, 182 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/16955/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3015/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Лазаренко В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.