Провадження № 2/235/393/16
Справа № 235/47/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

28 січня 2016 року м. Красноармійськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Назаренко Г.В.

при секретарі Ліпскіс О.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" про відшкодування моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями та їх наслідками, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Красноармійську, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" (далі - ДП "ВК "Краснолиманська") про відшкодування моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями та їх наслідками, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Красноармійську. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що шкідливі та небезпечні умови праці на підприємстві призвели до виникнення у нього професійних захворювань - хронічна попереко-крижова радікулопатія, бронхіт. Згідно висновку МСЕК від 30 вересня 2015 року йому було вперше було встановлено 65% професійної працездатності за сукупністю у зв'язку з професійними захворюваннями безстроково (40% - за попереко-крижової радікулопатією, 25% - за бронхітом), встановлено 3 групу інвалідності безстроково. Оскільки втрата працездатності спричинила йому фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зв'язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, йому заподіяна моральна шкода, яку позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 100000 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутності за участю представника ОСОБА_4

Представник позивача ОСОБА_1, який діє без обмеження повноважень на підставі довіреності, посвідченої 22 грудня 2015 року приватним нотаріусом Красноармійського районного нотаріального округу Донецької області Власенко М.І., зареєстрованої в реєстрі за № 7111, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності від 06.11.2015р. № 01/11-1326 без обмеження повноважень, позов не визнала. В якості підстав для заперечення проти позову послалась на те, що однією із підстав настання відповідальності за спричинену моральну шкоду є наявність протиправних дій з боку відповідача та його вини в цьому. Позивач на не надав доказів, у чому саме полягає противність поведінки відповідач, що призвела до виникнення професійних захворювань у позивача. Згідно п.19 акту форми П-4 від 02.06.2015р. за час роботи позивача у відповідача випадків порушення технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки, гігієни праці з боку адміністрації підприємства, відсутності або несправності підіймальних і тягових пристроїв, що могли б сприяти виникненню профзахворювання, не встановлено. Даний випадок професійного захворювання взятий до обліку ДП "ВК "Краснолиманська" на підставі пунктів 63, 98 Порядку проведення розслідування і ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 30.11.2011р. № 1232. З огляду на тривалий виробничий стаж працівника в шкідливих умовах праці, кількоразову зміну дільниць і робочих місць, частину зміну керівників дільниць, встановити осі, винних в порушенні норм і правил охорони праці, що стали причиною даного захворювання, неможливо. Укладаючи трудовий договір з позивачем відповідно до вимог ст.29 КЗпП України йому було під розпис роз'яснені його права та обов'язки, про умови праці, наявні на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливість їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому позивач свідомо прийняв запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. Таким чином, на думку відповідача, докази протиправних дій відповідача, що спричинили втрату позивачем працездатності, та могли б бути підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням. Згідно п.п. "д" п.1.1 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом МОЗ України № 212 від 22.11.1995р., на МСЕК покладено обов'язки щодо встановлення факту спричинення моральної шкоди. Однак відповідного висновку МСЕК або інших медичних органів про заподіяння позивачу моральної шкоди, її глибини та негативних наслідків, які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди позивачем суду не надано. В позовній заяві не зазначено, в чому саме полягає порушення законних прав позивача з боку відповідача. Згідно ч.1 ст.9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Підприємство не несе матеріальних затрат у разі наявності професійного захворювання або трудового каліцтва працівника ні перед ким, тому що ці правовідносини регулюються нормами соціального забезпечення, зокрема, главою 67 ЦК України, Закону України "Про страхування", Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". В порушення вимог ч.3 ст.23 ЦК України, пунктів 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. № 4, позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації, яка становить саме 100000 грн. відповідно. Вимоги про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн. є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права несуть сторони. На підставі наведеного представник відповідача просить в задоволені позову відмовити повністю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про час та місце судового розгляду оповіщений у встановленому порядку, її представник в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки, неявка якого відповідно до вимог ч.3 ст.36 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини.

Позивач працював в ДП ВК "Краснолиманська" в якості машиніста гірничих виємочних машин підземного 6 розряду з повним робочим днем підземним робочим днем в шахті з 8 грудня 2009 року по 7 липня 2014 року, звільнений з роботи у зв'язку з невідповідністю виконуємої роботи за станом здоров'я на підставі п.2 ст.40 КЗпП України.

Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії ДУ "Інститут медицини праці Національної академії наук України" від 6 травня 2015 року № 16/350 позивачу вперше встановлено професійні захворювання - хронічна попереко-крижова радікулопатія в стадії загострення з помірними статико-динамічнтит порушеннями та стійким больовим синдромом, хронічний бронхіт 2 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН 1-2 ст.

Як зазначене в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 2 червня 2015 року, затвердженого головним державним санітарним лікарем міста Красноармійська, Димитрова, Красноармійського району 2 червня 2015 року, професійне захворювання у позивача виникло у зв'язку з подовжувальним періодом роботи в шкідливих умовах обумовленим впливом шкідливого фактора - пил переважно фіброгенної дії, важкість праці.

За висновком МСЕК від 30 вересня 2015 року від позивачу вперше встановлено втрату професійної працездатності за професійними захворюваннями в розмірі 65% за сукупністю з 25 вересня 2015 року безстроково (40% - за хронічною попереко-крижовою радікулопатією, 25% - за хронічним бронхітом), Ш група інвалідності безстроково, визначена потреба у медикаментозному лікуванні за професійними захворюваннями, санаторно-курортному лікуванні за професійним захворюванням - хронічна попереко-крижова радікулопатія.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Згідно з роз'ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

Судом установлено, що позивач працював у ДП ВК "Краснолиманська", яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок професійних захворювань, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, інформаційної довідки про умови праці при підозрі у працівника професійного захворювання, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, витягами з медичної карти стаціонарного хворого, амбулаторної карти хворого, медичного висновку про встановлення професійних захворювань, довідок МСЕК.

Відповідно до Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку н виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 лютого 2007 року № 717, що набрав чинності 20 березня 2007 року, частина 3 статті 37 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності", яка передбачала обов'язок Фонду відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, виключена, у зв'язку з чим ствердження відповідача про те, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійних захворювань та їх наслідками, покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, не заслуговує на увагу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже ствердження відповідача про необхідність встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК є безпідставним.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, вік позивача.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 19000 грн.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати, що складаються з судового збору, так як позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від їх сплати.

Відповідно до ст.23 ЦК України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України, керуючись ст. ст.15, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями та їх наслідками, 19000 (дев'ятнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" в дохід держави судовий збір в розмірі 1378 (однієї тисячі трьохсот сімдесяти восьми) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г.В. Назаренко