Ухвала

іменем україни

19 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Донецької області від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 22 жовтня 2014 року між нею та публічнимакціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») був укладений договір строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету послуг «ПУ «Соціальний», відповідно до умов якого вона внесла 15тис.доларів США з процентною ставкою 8 % річних на строк до 22 листопада 2014 року. 24 листопада 2014 року у відділенні ПАТ «КБ «Надра» вона оформила платіжне доручення в іноземній валюті на перерахування коштів в розмірі 15 555 доларів США по системі SWIFT із поточного рахунку до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та оплатила винагороду за переказ в розмірі 23 427 грн 07 коп. Між тим банк не виконав своїх зобов'язань.

17 січня 2015 року вона письмово звернулась в центральний офіс банку з вимогою перевести грошові кошти на вказаний нею рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк», проте ПАТ «КБ «Надра», порушуючи законодавство України і її права, не повернув кошти.

Після тривалих звернень до банку 15 травня 2015 року вона отримала грошову суму в розмірі 200 тис. грн, що не є повним розрахунком.

Із огляду на вищезазначене, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за депозитним договором у розмірі 5 832 доларів США, оплачену винагороду за переказ в розмірі 23 427 грн 07 коп., пеню за період із 25 листопада 2014 року до 03 липня 2015 року в розмірі 19 999 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_3 грошові кошти, внесені на строковий вклад за договором від 22 жовтня 2014 року, в сумі 104 680 грн 03 коп., оплачену винагороду за переказ у сумі 23 427 грн 07 коп., усього 128 107грн 10 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 21 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що 22 жовтня 2014 року між ОСОБА_3та ПАТ «КБ «Надра» був укладений договір строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення в рамках Пакету послуг «ПУ «Соціальний», згідно із яким позивачка передала банку грошові кошти в розмірі 15 тис. доларів США з процентною ставкою 8 % річних на строк до 22 листопада 2014 року.

Кошти у розмірі 11 111,26 доларів США у відповідному еквівалентні в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», попередньо перераховані 24 листопада 2014 року на поточний рахунок НОМЕР_1 з депозитного рахунку НОМЕР_2 відповідно до умов депозитного договору.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що банк порушив умови договору, тим самим позбавивши позивачку права вільно володіти та користуватися належними їй грошовими коштами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 було отримано максимальну гарантовану Фондом гарантування вкладів фізичних осіб суму вкладу 200 тис. грн у відповідному еквіваленті у національній валюті - гривні відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Залишок неповернутих грошових коштів у сумі 4 446,90 доларів США є кредиторською вимогою. Крім того, суд зазначив, що на момент звернення ОСОБА_3 з позовом у ПАТ «КБ «Надра» вже було введено тимчасову адміністрацію, що, в свою чергу, унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зазначений висновок апеляційного суду відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального та процесуального права, зокрема ст. 26 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, а також із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Доводи касаційної скарги про невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 21 квітня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик