Справа № 466/6921/15 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/915/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю:представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ТзОВ «Пілот» Усіка І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Пілот" на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пілот" про скасування наказу генерального директора ТзОВ "Пілот" №035-ос від 30.07.2015 року про звільнення ОСОБА_2 з посади директора Львівської філії ТзОВ "Пілот" на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України як незаконний, поновити ОСОБА_2 на посаді директора Львівської філії ТзОВ "Пілот" з 30.07.2015 року, стягнути з ТзОВ "Пілот" на користь ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату за період з 21.03.2015 року по 30.07.2015 року у розмірі 16166,7 грн., стягнути з ТзОВ "Пілот" на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 15000 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, скасовано наказ директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Пілот» від 30.07.2015р. №035-ос про звільнення ОСОБА_2 з посади директора Львівської філії ТзОВ "Пілот" з 30 липня 2015 року у звязку з прогулом без поважних причин по п.4 ст.40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_2на посаді директора Львівської філії ТзОВ "Пілот" з 30 липня 2015 року. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пілот" в користь ОСОБА_2середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 липня 2015 року по 30 жовтня 2015 року в розмірі 15000грн. ( з якої підлягають відрахуванню обовязкові збори та платежі). Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пілот" в користь ОСОБА_2заробітну плату за період з 27 квітня 2015 року по 30 липня 2015 року в розмірі 3886грн. (з якої підлягають відрахуванню обовязкові збори та платежі). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пілот" в дохід держави 1218 грн. судового збору.

В частині поновлення ОСОБА_2на посаді директора Львівської філії ТзОВ "Пілот" та стягнення середнього заробітку за 1 місяць в сумі 5000грн. ( з якої підлягають відрахуванню обовязкові збори та платежі) рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_2, ТзОВ «Пілот», вважають, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що час вимушеного прогулу, встановлений судовим рішенням, становив з 02.07.2014 року по 27.04.2015 року, а середній заробіток час вимушеного прогулу стягнуто судом до 20.03.2015 року. Також апелянт вважає, що не відповідає вимогам закону і висновок суду щодо стягнення 15000 грн. за час вимушеного прогулу, з яких підлягають відрахуванню обов"язкові збори та платежі, в частині щодо відрахування зборів і платежів, оскільки в позовній заяві позивач не зазначив вимоги про стягнення відрахувань із заробітної плати, тобто, суд вийшов за межі позовних вимог. Крім цього, апелянт вважає невірним висновок суду першої інстанції про стягнення на користь позивача заробітної плати за період з 27.04.2015 року по 30.07.2015 року у розмірі по 1218 грн. на місяць, а не 5000 грн. на місяць, оскільки суд сам встановив в оскаржуваному рішенні той факт, що ОСОБА_2 не могла виконувати свої посадові обов"язки з поважних причин у зв"язку з її недопуском до роботи. З наведених підстав апелянт ОСОБА_2 просить рішення суду у частині відмови у задоволенні її позовних вимог скасувати та у цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

ТзОВ "Пілот" в апеляційній скарзі зазначає, що в період з 27.04.2015 року по 30.07.2015 року позивач на роботу не виходила, роботу не виконувала, проігнорувала отриманий письмовий наказ про направлення у відрядження, що було підтверджено судом першої інстанції. А отже у відповідності до положень ст. 40 КЗпП України та п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" ОСОБА_2 було вчинено прогул, що є достатньою підставою для звільнення. Щодо часткового задоволення позовних вимог по виплаті заробітної плати за період з 27.04.2015 року по 30.07.2015 року, ТзОВ «Пілот» зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення безпідставно не врахував положень ст. 94 КЗпП України, відповідно до якої заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У зазначений період ОСОБА_2 на роботу не виходила, посадових обов"язів не виконувала, а отже і відсутні підстави оплати праці. З наведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 та заперечення щодо задоволення апеляційної скарги ТзОВ «Пілот», пояснення представника ТзОВ «Пілот» на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення представника ТзОВ «Пілот « Усіка І.М. щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ТзОВ «Пілот» підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Судом першої інстанції встановлено, що з 02.01.2004 р. ОСОБА_2 працювала на посаді директора Львівської філії ТзОВ «Пілот», наказом директора ТзОВ «Пілот» від 02.07.2014р. її було звільнено з займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27.04.2015р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25.06.2015 року, яке набрало законної сили, наказ про звільнення ОСОБА_2 з роботи скасовано та поновлено її на займаній посаді, стягнуто з відповідача в користь позивачки 40000.00грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 235 КЗпП України та ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження», прийняте судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Наказом генерального директора ТзОВ «Пілот» №025/1 - ос від 27.04.2015 року на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова наказ від 02.07.2014 року №052-ос про звільнення ОСОБА_2 скасовано, ОСОБА_2 поновлено на посаді Директора Львівської філії ТОВ «Пілот» з 03.07.2014 року.

Відповідно до ст. 77 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов»язків на підприємстві відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Судом першої інстанції встановлено, що наказ від 27.04.2015 року про поновлення ОСОБА_2на посаді директора Львівської філії ТзОВ «Пілот» до її відома не доводився, ТзОВ «Пілот», всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надало доказів на підтвердження направлення позивачці копії наказу про поновлення на роботі, чи доведення до відома позивачки наказу іншим чином.

Суд першої інстанції на підставі сторонами доказів, наявних в матеріалах справи листів, з якими ОСОБА_2 зверталася до ТзОВ «Пілот» про надання інформації щодо виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27.04.2015 року про поновлення її на роботі, рекомендованих повідомлень про вручення позивачці поштових відправлень листа від 08.07.2015р., копії наказу №019 від 09.07.2015р. про відрядження та квитків, листа від 21.07.2015р., копії наказу №035-ос від 30.07.2015р. про звільнення, які надсилалися позивачці за місцем проживання, а не за місцем праці, враховуючи відсутність доказів на підтвердження направлення позивачці копії наказу про поновлення на роботі, прийшов до вірного висновку про те, що ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про наказ про поновлення її на посаді Директора Львівської філії ТОВ «Пілот» з 03.07.2014 року.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачка не виходила на роботу в період з 27.04.2015 року до 30.07.2015 року з поважних причин, тому що не була належними чином повідомлена про поновлення на роботі та допуск до роботи, оскільки відповідач після винесення судом рішення зобовязаний був видати відповідний наказ, довести його до відома позивачки і тільки після цього на ОСОБА_2 покладався обовязок щодо виконання посадових обовязків директора Львівської філії ТзОВ «Пілот».

З матеріалів справи також вбачається, що наказом генерального директора ТзОВ «Пілот» №035-ос від 30.07.2015р. ОСОБА_2 звільнена з посади директора ЛФ ТзОВ «Пілот» на підставі п.4 ст.40 КЗпП України у звязку з прогулом без поважних причин, у якому підставами для звільнення відповідач зазначає акти про відсутність ОСОБА_2 на робочому місці без поважних причин з 27.04.2015р. по 30.07.2015р. та листи від 08.07.2015р., 21.07.2015р.

Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Судом першої інстанції встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення відповідач не зажадав від ОСОБА_2 письмових пояснень з приводу невиходу її на роботу в період з 27.04.2015р. до 30.07.2015р.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачка не виходила на роботу в період з 27.04.2015 року до 30.07.2015 року з поважних причин, оскільки не була належними чином у встановлений спосіб повідомлена про поновлення на роботі та допуск до роботи, оскільки відповідач після винесення судом рішення зобовязаний був видати відповідний наказ, довести його до відома позивачки і тільки після цього на ОСОБА_2 покладався обовязок щодо виконання посадових обовязків директора філії.

Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про скасування наказу генерального директора ТзОВ "Пілот" №035-ос від 30.07.2015 року про звільнення ОСОБА_2 з посади директора Львівської філії ТзОВ "Пілот" на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України та поновлення ОСОБА_2 на посаді директора Львівської філії ТзОВ "Пілот" з 30.07.2015 року. Доводи апеляційної скарги ТзОВ «Пілот» не спростовують правильних висновків суду в частині задоволення цих позовних вимог.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ТзОВ «Пілот» заробітної плати за період з 27.04.2015 року до 30.07.2015 року, та стягнувши заробітну плату у розмірі 3886.00 грн. виходячи із розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць, суд першої інстанції виходив з того, що ст. 95 КЗпП України визначено, що мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно - правовими актами.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з відповідача заробітної плати за період з 27.04.2015 року до 30.07.2015 року виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, оскільки відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Разом з тим судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на роботу не виходила, обов»язків директора ЛФ ТзОВ «Пілот» не виконувала, а відтак заробітна плата їй не може нараховуватись та виплачуватись. За таких обставин стягнення з ТзОВ «Пілот» на користь ОСОБА_2 3886.00 грн. заробітної плати за період з 27.04.2015 року до 30.07.2015 року виходячи із мінімального розміру заробітної плати, не відповідає вимогам законодавства про оплату праці.

З вищезазначених підстав колегія суддів вважає безпідставними позовні вимоги про стягнення з ТзОВ «Пілот» на користь ОСОБА_2 заробітної плати і за період з 21 березня 2015 року до 27 квітня 2015р.

Згідно ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Скасувавши наказ директора ТзОВ «Пілот» від 30.07.2015 року про звільнення ОСОБА_2 з посади директора Львівської філії ТзОВ "Пілот" з 30 липня 2015 року та поновивши ОСОБА_2на посаді директора Львівської філії ТзОВ "Пілот" з 30 липня 2015 року, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з ТзОВ «Пілот» середнього заробітку за час вимушеного прогулу за серпень, вересень та жовтень 2015 року.

З врахуванням положень ч.2 ст. 235 КЗпП України, відповідно до якої середній заробіток за час вимушеного прогулу стягується за весь час прогулу до поновлення на роботі, стягненню з роботодавця на користь працівника підлягає середній заробіток до часу ухвалення судом рішення про поновлення на роботі.

В позовній заяві, уточненні до позовних вимог, позивачка просила стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу лише за серпень, вересень та жовтень 2015 року в розмірі 15000.00 грн.( одномісячний заробіток в розмірі 5000.00 грн. х 3 місяці).

Статтею 11 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

А відтак, незважаючи на те, що стягненню з відповідача підлягав середній заробіток за період з 30.07.2015 року до 19.11.2015 року, суд першої інстанції, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, вірно стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу за серпень, вересень та жовтень 2015 року.

Колегія суддів зазначає, що позивачкою невірно розраховано суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, при розрахунку якого неправильно застосовано положення ч.2 ст. 235 КЗпП України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМ України від 08.02.1995 року №100, позивачка помилково для її обрахування виходила не із середньоденної, а із середньомісячної заробітної плати.

При обчисленні суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції виходив з розміру середньомісячної заробітної плати позивачки в розмірі 5000.00 грн. та обчислив шляхом множення середньомісячної заробітної плати.

Відповідно до п.5 розділу 1У Порядку… основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу є середньоденна (середнього динна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.9 цього Порідку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин)?а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку).

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції при обрахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу виходив не із середньоденної, а із середньомісячної заробітної плати, що суперечить змісту зазначених вище норм права та практиці їх застосування.

Судом апеляційної інстанції проведено розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу і такий за період з 30.07.2015 року до 19.11.2015 року становить 20789.64 грн.

При цьому, середньоденний заробіток ОСОБА_2 становить 263.16 грн.: заробітна плата за червень 2014 року 5000.00 грн., за травень 2014 року - 5000.00 грн., кількість робочих днів у червні 19 днів; у травні 19 робочих днів, а відтак середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 становить 263.16 грн. ( 10000.00 грн. : 38 робочих днів).

Кількість робочих днів у липні 2015 року - 2 дні; у серпні 2015 року - 20 днів; у вересні 2015 року - 22 дні; у жовтні 21 робочий день; а за період з 01.11.2015 року до 19.11.2015 року кількість робочих днів - 14 днів, а всього 79 робочих днів.

А відтак середній заробіток, який би підлягав стягненню з ТзОВ «Пілот» на користь ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу за період з 30.07.2015 року до 19.11.2015 року, до моменту ухвалення рішення судом про поновлення на роботі, становить 20789.64 грн. ( 77 днів х 263.16 грн.).

Разом з тим, як вбачається з позовної заяви та уточнення позовних вимог, позивачка просила стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за серпень, вересень та жовтень 2015 року, а тому з врахуванням ст. 11 ЦПК України, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачає розгляд справ за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог, стягнення судом першої інстанції на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу за серпень, вересень та жовтень 2015 року в сумі 15000.00 грн. відповідає положенням ст. 11 ЦПК України.

Оскільки відрахування з присуджених сум обов»язкових платежів та зборів передбачено чинним законодавством, доводи апелянта про те, що стягнувши з ОСОБА_2 обов»язкові збори та платежі, суд вийшов за межі позовних вимог, є безпідставними та необгрунтованими.

За наведеного, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2015 року в частині стягнення з ТзОВ «Пілот» на користь ОСОБА_2 заробітної плати за період з 27 квітня 2015 року до 30 липня 2015 року в розмірі 3886. грн. з якої підлягають відрахуванню обов»язкові збори та платежі слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пілот"- задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2015 року в частині стягнення з ТзОВ «Пілот» на користь ОСОБА_2 заробітної плати за період з 27 квітня 2015 року до 30 липня 2015 року в розмірі 3886. грн. з якої підлягають відрахуванню обов»язкові збори та платежі - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.