У х в а л а

19 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на грошові кошти,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено: визнано за ним право власності на грошові кошти в розмірі 1 млн 200 тис. 507 доларів США, 448 тис. 788 грн, 6 тис. 260 євро, що були вилучені 20 травня 2010 року співробітниками слідчого управління податкової міліції Державної податкової адміністрації України на підставі постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 29 квітня 2010 року в приміщенні публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Соцкомбанк», розташованому на вул. Грецькій, 5 у м. Одесі; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 3 тис. 654 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2015 року залишено без змін.

30 грудня 2015 року ОСОБА_4, за дорученням якого діє ОСОБА_6, звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2015 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 319, 321, 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), пункту 1 частини третьої статті 129, статей 55, 124 Конституції України; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на: ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 січня 2011 року, 14 березня, 22 травня, 20 червня і 26 грудня 2012 року, 29 травня, 2 серпня і 4 грудня 2013 року, 26 березня, 12 червня і 9 липня 2014 року, 18 березня, 13 травня, 3 червня, 22 липня і 30 вересня 2015 року; ухвали Верховного Суду України від 27 лютого і 5 червня 2008 року, 11 лютого 2009 року (дві ухвали), 31 травня 2011 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 7 листопада і 4 грудня 2012 року, 4 листопада 2015 року, а також на постанову Пленуму Верховного суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису».

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 15 жовтня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про відсутність правових підстав для визнання за ОСОБА_4 права власності на зазначені грошові кошти.

Разом з тим у судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалах від 20 червня і 26 грудня 2012 року, 29 травня і 4 грудня 2013 року касаційний суд, направивши справи на новий розгляд, указав на порушення судами положень статті 6 Конвенції щодо справедливого судового розгляду, наведення мотивів ухвалення судового рішення та надання оцінки доводам сторін;

- в ухвалах від 24 січня 2011 року, 26 березня 2014 року, 3 червня, 22 липня і 30 вересня 2015 року касаційний суд, направивши справи на новий розгляд, указав на порушення судами статті 6 Конвенції та статті 129 Конституції України щодо належного повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про час та місце її розгляду, оскільки відсутність сторони при розгляді справи унеможливлює захист її порушеного права та доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог;

- в ухвалах від 22 травня 2012 року, 9 липня 2014 року і 13 травня 2015 року касаційний суд погодився з висновками судів про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України з огляду на те, що в зазначених спірних правовідносинах позивачем є особа, яка вже є власником майна, однак її право оспорюється і не визнається іншою особою, а тому відсутній інший, крім судового, шлях для відновлення порушеного права;

- в ухвалі від 14 березня 2012 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на відсутність правових підстав для закриття провадження у справі й розгляду її в порядку кримінального судочинства, оскільки позивач, який володіє майном на підставі договорів купівлі-продажу, не є учасником кримінального судочинства, а тому саме за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним;

- в ухвалі від 2 серпня 2013 року касаційний суд, відмовивши у відкритті касаційного провадження, погодився з висновком суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, оскільки спірне майно (грошові кошти) є речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому питання щодо цих грошових коштів підлягає вирішенню в порядку кримінального судочинства;

- в ухвалі від 12 червня 2014 року касаційний суд, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про часткове задоволення позовних вимог щодо визнання права власності та звільнення майна з-під арешту з огляду на те, що саме позивач є власником відповідного майна, зазначеного в протоколі слідчого, а тому вказане майно не може бути конфісковане в порядку примусового виконання вироку суду, за яким за вчинення злочинів був засуджений його син;

- в ухвалі від 18 березня 2015 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, указав на необхідність встановити усі фактичні обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, зробити правовий аналіз цих обставин та визначити норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

У судових рішеннях Верховного Суду України містяться такі висновки:

- в ухвалі від 11 лютого 2009 року касаційний суд, відхиливши клопотання позивача про відмову від касаційної скарги відповідача, зазначив, що за правилами частини другої статті 40 ЦПК України суб'єкт цивільних процесуальних правовідносин в одній і тій самій справі не може одночасно перебувати в різних процесуальних становищах, а тому позивач не має права відмовлятися від касаційної скарги відповідача і вимагати закриття касаційного провадження;

- в ухвалі від 11 лютого 2009 року касаційний суд, направивши справу до апеляційного суду для вирішення питання про розгляд апеляційної скарги, указав на порушення судом норм процесуального права щодо принципу неможливості застосування процесуального сумісництва (відповідно до частини другої статті 40 ЦПК України), що є підставою для визнання незаконною ухвали апеляційного суду та її скасування;

- в ухвалі від 27 лютого 2008 року касаційний суд, направивши справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, указав на істотне порушення норм процесуального права, які регулюють правове становище учасників процесу, що послужило підставою для визнання рішення незаконним та його скасування;

- в ухвалі від 5 червня 2008 року касаційний суд, відмовивши у відкритті касаційного провадження, погодився з висновком суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі за відсутністю правових підстав для її розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки нормами ЦПК і ЦК України, Закону України «Про іпотеку», на які посилався позивач, не передбачено правових підстав для скасування арешту на майно особи, накладеного постановою слідчого у кримінальній справі;

- в ухвалі від 31 травня 2011 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, указав на порушення судом норм процесуального закону щодо належного повідомлення особи, яка бере участь у справі, що призвело до неправильного вирішення спору.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року у зв'язку з її невідповідністю висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 7 листопада і 4 грудня 2012 року, 4 листопада 2015 року, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить цим висновкам.

При цьому постанова Пленуму Верховного суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», на яку посилається заявник, не є судовим рішенням у розумінні пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України в частині перегляду судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити.

Крім зазначеного, в поданій заяві ОСОБА_4 порушує питання про перегляд судових рішень з передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права, а саме частини другої статті 40 ЦПК України щодо неналежного представництва, частини другої статті 6 і частини дев'ятої статті 74 цього Кодексу щодо неналежного повідомлення про розгляд справи, статей 213, 214, пунктів 3, 4 частини першої статті 316 ЦПК України щодо незастосування у рішенні суду норм матеріального права, а також посилається на порушення судом статей 100, 171 - 174 Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Подана заява в цій частині підлягає поверненню з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Згідно частини третьої статті 354 ЦПК України не може бути подана заява про перегляд ухвал суду касаційної інстанції, які не перешкоджають провадженню у справі. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до заяви про перегляд судового рішення, ухваленого за результатами касаційного провадження.

Оскільки ОСОБА_4 подав заяву про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року, якою відхилено його касаційну скаргу та залишено без змін рішення суду апеляційної інстанції і яка не може вважатися такою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, то ця заява в частині перегляду зазначеної ухвали з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, підлягає поверненню заявнику.

Керуючись частиною третьою статті 354, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на грошові кошти за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2015 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, відмовити.

Подану заяву в частині перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, повернути ОСОБА_4.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Ю.Л. Сенін