АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

25 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Слободянюк С.В.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в інтересах якого діє Стрикаль СергійВалерійович,

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2015 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що на підставі договору набув право вимоги за кредитним договором, укладеним 03.11.2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2

Просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у сумі 539 287,26 грн., з яких сума заборгованості за кредитом - 310 479,08 грн., сума заборгованості за відсотками - 228 808,18 грн., у зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.10.2009 вже стягнуто заборгованість на всю суму кредиту, в тому числі тіло кредиту, відсотки, пеня і штраф.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду Стрикаль С.В. в інтересах ПАТ «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як на підставу скасування рішення суду вказував на те, що висновки суду щодо відмови в задоволенні позову не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки представником Банку в судовому засіданні було долучено до матеріалів справи докази на підтвердження сум, які могли бути сплачені відповідачем, а саме виписка по особовому рахунку.

Крім цього, зазначив, що в матеріалах справи міститься довідка про наявність заборгованості станом на 31.07.2015 за тілом кредиту та відсотками. Проте, дані докази належним чином судом першої інстанції не досліджені та не взяті до уваги.

За вказаних обставин, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Представник позивача - Стрикаль С.В. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити, з підстав наведених в ній.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив відхилити, а рішення залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 15 508 доларів США 00 центів та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Згідно договору відсоткова ставка встановлена у розмірі 11% річних на строк з 03.11.2006 по 04.11.2013.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що в забезпечення виконання грошового зобов'язання ОСОБА_2 передав у заставу, а банк прийняв транспортний засіб - автомобіль марки «Chevrolet», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Згідно пункту 5.3. Договору у разі порушення позичальником обов'язків, встановлених цим договором, Банк має право дострокового виконання зобов'язань за цим договором, а у разі невиконання позичальником цієї вимоги - звернути стягнення на предмет застави.

Судом також встановлено, що 23.04.2009 АКІБ «УкрСиббанк», у зв'язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, яка станом на 08.04.2009 становила 18 705,09 доларів США (еквівалент 144 029,03 грн.), з яких: 14 366,20 доларів США - кредитна заборгованість; 3 084,90 доларів США - борг за процентами; 518,44 доларів США - пеня за прострочення сплати процентів; 735,55 доларів США - пеня за прострочення сплати кредиту.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2009 року позов АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На виконання п. 4.2. Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами представниками банків 19.12.2011 було укладено та підписано Акт приймання-передачі документації по кредитному договору № 0.

Згідно до додатку наданого до Акту приймання-передачі від 19.12.2011 до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитною заборгованістю ОСОБА_2 у розмірі 14 366,20 доларів США - тіло кредиту; 4 792,83 доларів США - прострочені відсотки (а.с. 128).

З розрахунку заборгованості за договором кредиту від 03.11.2006 вбачається, що сума заборгованості за відсотками у розмірі 228 808,18 грн., яка заявлена позивачем до стягнення, еквівалентна 10 587,20 доларів США, з яких відсотки нараховані на поточну суму заборгованості у розмірі 3 084,90 доларів США станом на 08.04.2009, відсотки у розмірі 1 707,93 доларів США нараховані за період з 08.04.2009 по 19.12.2011 та відсотки нараховані на прострочену суму заборгованості у розмірі 5 794,37 доларів США за період з 19.12.2011 по 31.07.2015.

Суд першої інстанції, встановивши, що заявлена до стягнення позивачем сума заборгованості складається із заборгованості станом на 08.10.2009 з тіла кредиту в розмірі 14 366,20 доларів США, відсотків у розмірі 3 084,90 доларів США та з відсотків у розмірі 7 502,30 доларів США станом на 31.07.2015, дійшов вірного висновку, що питання про стягнення заборгованості у розмірі 144 029,03 грн., що еквівалентно 18 705,09 доларів США, вже вирішено, про що ухвалено відповідне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2009 року, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині, оскільки це призведе до подвійного стягнення.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду щодо відсутності правових підстав для стягнення відсотків у розмірі 7 502,30 доларів США за користування кредитними коштами після ухвалення рішення за періоди з 08.04.2009 по 19.12.2011 та з 19.12.2011 по 31.07.2015, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 20 листопада 2009 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-1777/2009 на примусове виконання рішення суду від 08.10.2009, на підставі якого 14.12.2009 головним державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Медвецькою М.В. відкрито виконавче провадження № 16407321.

З акту опису й арешту майна від 28.01.2010 вбачається, що державним виконавцем Медвецькою М.В. ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві при примусовому виконанні вищевказаного виконавчого листа здійснено опис та арешт майна боржника ОСОБА_2, а саме автомобіля марки «Chevrolet», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Згідно Висновку експертної оцінки майна - транспортного засобу, здійсненого оцінювачем ОСОБА_4, ринкова вартість (початкова ціна майна на прилюдних торгах (аукціоні) - транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - об'єкту оцінки, станом на 25.02.2010 становить 45 000 грн.

В подальшому ПАТ «УкрСиббанк» було подано скаргу на Висновок з експертної оцінки майна - транспортного засобу.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження реалізації предмету застави Банком.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Разом з тим за змістом частини четвертої статті 613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають iз суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку ( частина перша цієї статті).

Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов'язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (частина друга статті 613 цього Кодексу ).

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-2387/цс15 від 06 квітня 2016 року.

Таким чином, ураховуючи суть взаємопов'язаних кредитних і заставних зобов'язань, факт прийняття кредитором від боржника предмета застави для його подальшої реалізації, що передбачено умовами пункту 5.3. кредитно-заставного договору, породжує для кредитора обов'язок вчинити необхідні для цього дії протягом розумного строку (якщо відповідний строк не визначено законом або договором). Ухилення від учинення таких дій зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора.

Ураховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення відсотків за кредитно-заставним договором після ухвалення рішення від 08.10.2009, оскільки ухилення кредитора від реалізації предмета застави і неможливість вчинити боржникові аналогічної дії, спрямовані на задоволення вимог заставодержателя, має кваліфікуватися як невжиття заходів щодо зменшення збитків, завданих порушенням зобов'язання, та призводить до прострочення кредитора.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Посилання в апеляційній скарзі щодо необґрунтованого висновку суду про відсутність в матеріалах справи розрахунку заборгованості за період з 08.10.2009 по 31.07.2015 по місяцям не є такими, з якими закон пов'язує обов'язкове скасування рішення суду, оскільки судом вірно вирішено спір по суті, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в інтересах якого діє Стрикаль Сергій Валерійович, - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/16393/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10845/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.