Справа № 296/610/16-ц
УХВАЛА

"05" жовтня 2016 р. м. Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.

скаржника ОСОБА_1, представника скаржника ОСОБА_2, представника Корольовського ВДВС Житомирського міського управління юстиції ОСОБА_3

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції ОСОБА_4, заінтересовані особи: Житомирська обєднана державна податкова інспекція ГУ ДФС у Житомирській області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, територіальна Державна інспекція з питань праці у Житомирській області, Управління Пенсійного фонду України в м. Новоград-Волинський ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій, після неодноразово уточнених вимог, просить визнати неправомірними дії ОСОБА_4, головного державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ ГТУЮ Житомирської області з продажу квартири АДРЕСА_1 з порушенням вимог черговості звернення стягнення на майно боржника, встановлених ч.ч. 2,5 ст. 52, ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження»; визнати неправомірними дії ОСОБА_4, головного державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ ГТУЮ Житомирської області із звернення стягнення за рахунок продажу квартири АДРЕСА_1 по постановах по справі про адміністративне правопорушення на загальну суму 5065,54 грн., які були зведені в одне виконавче провадження, ЄДРВП № 35587429 та були на виконанні з 2012 року по 2014 рік, з порушенням вимог ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження»; визнати неправомірними дії ОСОБА_4, головного державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ ГТУЮ Житомирської області з проведення повторної оцінки та продажу квартири АДРЕСА_1 з порушенням п.3 ч. 1 ст. 37, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження». Для поновлення порушених прав ОСОБА_1 у звязку з неправомірними діями ОСОБА_4М, головного державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ ГТУЮ Житомирської області, з продажу квартири АДРЕСА_1, визнати недійсними електронні прилюдні торги з продажу квартири№ 47 в будинку № 39 по вул. Довженка в м. Житомирі від 05.12.2014 року від 16.01.2015 року, від 06.03.2015 року, визнати недійсними складені за їх результатами протоколи електронних прилюдних торгів з продажу квартири АДРЕСА_1 від 05.12.2014 року № 18152, від 16.01.2015 року № 40543, від 06.03.2015 року № 59167 та визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, виданого на імя ОСОБА_6 на підставі акту про проведення електронних прилюдних торгів від 20.03.2015 року.

Скарга мотивована тим, що в провадженні Корольовського відділу ДВС Житомирського міського управління юстиції ГТУЮ Житомирської області знаходилось зведене виконавче провадження № ЄДРВП 35587429 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на виконання деяких постанов по справі про адміністративні правопорушення, та виконавчого листа Корольовського районного суду м. Житомира від 13.05.2013 року по справі №296/3771/12-ц.

При проведенні виконавчих дій були направлені запити про наявність майна заявнику та отримано відомості на належність заявнику квартири АДРЕСА_1, після чого було проведено реалізацію вказаної квартири на електронних торгах.

ОСОБА_1 вважає, що дії ОСОБА_4 щодо продажу на електронних торгах вказаної вище квартири є неправомірними, оскільки порушено порядок звернення стягнення на майно боржника визначений ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження".

Зокрема, у власності боржника перебувають іменні акції ВАТ "Ярунська сільгосптехніка", а також окрема від будинку земельна ділянка, належна боржнику на підставі рішення виконавчого комітету Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 21.10.1999 року площею 0,12 а. Однак, державний виконавець не виявив вказане майно, не реалізував його в першу чергу, а звернув стягнення на єдине житло боржника.

Також, підчас виконання зведеного виконавчого провадження, за рахунок коштів від реалізації квартири були виконані постанови по справах про адміністративні правопорушення на загальну суму 5065,54 грн., які були зведені в одне виконавче провадження ЄДРВП № 35587429 та були на виконанні з 2012 року по 2014 рік, з порушенням вимог ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» та Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що після усіх уцінок та спроб продажу квартири, вона не була реалізована з торгів, а стягувачі відмовилися залишити вказану квартиру. У такому випадку, відповідно до п.3 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи повинні бути повернуті стягувачам без виконання з застосуванням наслідків передбачених ст. 40 Закону. Однак, виконавчі документи в порушення наведених вище норм, не були повернуті стягувачам, а квартира реалізована з торгів.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав викладених в ній.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився. В судовому засіданні 25.07.2016р. заперечив щодо скарги, вказав на правомірність своїх дій.

Представник ДВС в судовому засіданні заперечила щодо задоволення скарги, вказала, що боржник знав про реалізацію квартири, однак жодної заперечень не надходило, відомостей щодо наявного в нього іншого майна не надав. Вважає, що дії державного виконавця є правомірними, тому просить відмовити в задоволенні скарги.

Представник заінтересованої особи Житомирської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Житомирській області в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вважає, що дії державного виконавця є законними, а скаргу ОСОБА_1 безпідставною, тому просить залишити її без задоволення.

Заінтересовані особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Територіальна Державна інспекція з питань праці у Житомирській області, Управління Пенсійного фонду України в м. Новоград-Волинський в судове засідання не зявились. Про час та місце розгляд у справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Заінтересована особа ОСОБА_5 подала заяву про закриття провадження у справі, оскільки оскарження дій державного виконавця у зведеному виконавчому провадженні по примусовому виконанню різних виконавчих документів виданих різними судами та органами, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства (а.с. 161 т.1).

Вирішуючи питання щодо розгляду скарги в порядку цивільного судочинства суд виходить з того, що згідно п.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі" від 28.01.2013р. №24-152/04-13 при вирішенні справ про оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень за зведеним виконавчим провадженням слід виходити з того, що уразі звернення особи зі скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, така скарга підлягає розгляду судом згідно з частиною першою статті 383 ЦПК.

Така позиція узгоджується з прововими висновками зробленими Верховним Судом України в постановах від 11.11.2015р. у справі №6-2187/цс15, від 16.03.2016р. у справі №6-30цс16.

Таким чином, скарга підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, окрім оскарження дій державного виконавця при виконані зведеного виконавчого провадження в частині виконання постанов у справах про адміністративні правопорушення. В цій частині, провадження за скаргою слід закрити.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та матеріали зведеного виконавчого провадження, суд при розгляді скарги виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Корольовського відділу ДВС м. Житомира ГТУ юстиції в Житомирській області перебувало зведене виконавче провадження ЄДРВП №355874, в межах якого здійснювалося виконання виконавчого листа від 12.06.2013р. №296/3771/12-ц виданого Корольовським районним судом м.Житомира про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 32320грн. (т. 1 а.с. 40-41).

В складі зведеного виконавчого провадження перебувало дванадцять виконавчих документів на загальну суму 74754,68 грн. (т. 1а.с. 40-41)..

Постановою державного виконавця від 23.10.2013 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить боржнику ОСОБА_1 ( т. 1 а.с. 84).

Відповідно до акту від 09.12.2013 року вказана квартира була описана та арештована та прийнята на відповідальне зберігання ОСОБА_1, що підтверджується його підписом в акті (т.1 а.с. 44-45).

09.01.2016 року ОСОБА_1 було надіслано постанову державного виконавця про призначення експерта/спеціаліста, яку скаржник отримав особисто 22.01.2014 року, що підтверджується його підписом на супровідному листі (т. 1 а.с. 85).

05.12.2014 року мали відбутись перші електронні торги з реалізації майна боржника, які не відбулись оскільки від жодного учасника не надійшла цінова пропозиція. Після проведення уцінки майна боржника мали відбутись 16.01.2015 року другі тоги з реалізації майна боржника, які не відбулись, оскільки від жодного учасника не надійшла цінова пропозиція.

Відповідно до протоколу № 59167 про проведення електронних торгів від 06.03.2015 року квартира АДРЕСА_1 була реалізована ( т.1 а.с. 9-10), що також підтверджується актом про проведення електронних торгів від 20.03.2015 року ( т.1 а.с. 12).

Право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, якщо вважають, що їхнє право чи свобода порушено, передбачено ст. 384 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно ч.2 ст.52 Закону стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання статей 191 та 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 151 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки".

Відповідно до ч.ч. 5 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч.1 ст. 63 Закону звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Під час розгляду скарги судом встановлено, що в ході здійснення виконавчого провадження, не в повній мірі дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження» щодо вчинення всіх необхідних та можливих дій з виконання рішення суду про стягнення грошових коштів з боржника.

Зокрема, всупереч вимогам ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем з моменту прийняття виконавчого провадження декілька разів робились запити для перевірки майнового становища боржника, при цьому з червня 2014 року до 06.03.2015 року (дня проведення прилюдних торгів) не здійснювалися взагалі. Також, не проводилися запити щодо наявності іменних цінних паперів, наявності рахунків у цінних паперах в боржника. По деяких запитах, зокрема щодо права власності на земельну ділянку, відповідь не отримано. Отже, не повністю вжито заходи щодо встановлення майна боржника, окрім квартири, на яке може бути звернуто стягнення, не проведено належний огляд за місцем проживання боржника, не встановлено наявність чи відсутність майна боржника за місцем його проживання, не складено його опис, не вжито заходи щодо встановлення наявності майна, яке належить боржнику на праві спільної сумісної власності. Крім того, з матеріалів виконавчого провадження не вбачається, що державними виконавцями до боржника застосовувались примусові заходи та заходи матеріального впливу за невиконання вимог державного виконавця, в тому числі, шляхом винесення постанови про стягнення виконавчого збору, тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, при зверненні стягнення на майно було порушено черговість, а тому вимога заявника про визнання дій державного виконавця неправомірними з продажу квартири АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.

Однак, суд не вбачає підстав для задоволення решти прохальної частини скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» розглядаючи скарги на дії державного виконавця, пов'язані з реалізацією арештованого майна, суд повинен перевірити їх відповідність як положенням ст. 61 Закону № 606-XIV, так і прийнятим відповідно до цього Закону нормативно-правовим актам.

Оскільки дії державного виконавця, пов'язані з реалізацією арештованого майна, є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред'явлення позову, у зв'язку з чим у цій частині скаргу на дії державного виконавця суд ухвалою залишає без розгляду і роз'яснює заявникові можливість вирішення спору в позовному провадженні.

ОСОБА_7 оскаржуючи дії державного виконавця та вказуючи на необхідність поновлення його прав шляхом визнання недійсними електронних прилюдних торгів з продажу квартири АДРЕСА_2 від 05.12.2014 року від 16.01.2015 року, від 06.03.2015 року, визнання недійсними складені за їх результатами протоколи електронних прилюдних торгів з продажу квартири АДРЕСА_1 від 05.12.2014 року № 18152, від 16.01.2015 року № 40543, від 06.03.2015 року № 59167 та визнання недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, виданого на імя ОСОБА_6 на підставі акту про проведення електронних прилюдних торгів від 20.03.2015 року бажає вирішити питання пов'язане з правом власності на це майно інших осіб, які не є стороною виконавчого провадження, проте права та обов'язки яких можуть бути порушено у випадку вирішення питання судом про фактичне скасування реалізації арештованого майна.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність залишення скарги в цій частині без розгляду. Крім того, також вважаю за необхідне роз'яснити право ОСОБА_1 на звернення із викладеними у скарзі вимогами, щодо реалізації квартири в порядку позовного провадження.

Суд вважає необґрунтованими посилання в скарзі на порушення п.3 ч.1 ст. 37, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" при проведенні повторної оцінки майна, необхідність в поверненні виконавчих документів стягувачам, оскільки данні статті регулюють питання зупинення виконавчого провадження та оголошення в розшук.

Згідно ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно інформації про виконавче провадження станом на 05.10.2016р., виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа від 12.06.2013р. №296/3771/12-ц завершено, у зв'язку з повним виконанням (т.2 а.с. 1-8).

Враховуючи вище викладене, беручи обсяг оскаржуваних заявником дій та заявлених вимог, питання поновлення порушеного права підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Отже, скарга підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо поновлення пропущеного строку оскарження, суд враховує, що стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, при цьому виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи. Враховую встановлені обставини під час розгляду справи, суд вважає за необхідне поновити строк оскарження дій державного виконавця.

Керуючись ст. 11, 72, 73, 383, 385 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Поновити строк оскарження.

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати дії головного державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ ОСОБА_4 щодо продажу квартири АДРЕСА_3 з порушенням визначеної черговості звернення стягнення на майно боржника, встановлених ст. 52, ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» неправомірними.

Закрити провадження у справі частині оскарження дій державного виконавця при виконанні постанов у справах про адміністративні правопорушення у зведеному виконавчому провадженні.

В іншій частині скаргу залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О. Й. Адамович