Справа № 127/3582/16-ц Провадження № 22-ц/772/3155/2016Головуючий в суді першої інстанції Романюк Л. Ф.
Категорія 48Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого Якименко М.М.

Суддів: Стеблюк Л.П., Колоса С.С.,

При секретарі Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, за участю третьої особи - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2016 року ,

встановила:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2016 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні дитини задоволено, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Вказаним рішенням зобов'язано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з його сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. н.

Визначено способи участі у вихованні сина шляхом зустрічей, які будуть відбуватися за наступним графіком: до досягнення дитиною шестирічного віку: 13,15,19, 21, 23, 25 лютого щороку з 10-00год. до 18-00 год. з перервою на денний сон і обід та у присутності матері дитини; 2,4,6,8,10,12,14 вересня кожного року з 10-00год. до 18-00 год. з перервою на денний сон і обід та у присутності матері дитини; будь-який один тиждень у рік за вибором батька та за погодженням з матір'ю дитини з 10-00год. до 18-00 год. з перервою на денний сон і обід та у присутності матері дитини.Рекомендовано батькам попереджати один одного про свої дії щодо дитини, узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, харчування, стану здоров'я та інтересів дитини.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_6 та оскаржила його в апеляційному порядку.

У скарзі посилалась на те, що судом були порушені норми процесуального права, а саме: висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Просила з огляду на доводи, викладені у скарзі, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, а у позові ОСОБА_2 відмовити.

В свою чергу позивач через свого представника подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, у якій не погодився з її доводами та просив скаргу відхилити, а рішення міського суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, відповідача, його представника, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що дана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_8 проживали спільним життям в м. Вінниці, потім деякий час в м. Шарджа ОАЄ.

Свої стосунки 20.06.2011року оформили по шаріату, уклавши шлюб, про що Муніципальною релігійною общиною «Ассалям» у м. Вінниці було внесено до Книги реєстрації актів про шлюб відповідний актовий запис № 56.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у ОСОБА_5 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_7.

ОСОБА_2 проживає та працює в ОАЄ.

Згідно висновку № 01-00-011-16856 від 24.06.2016 року Органу опіки та піклування Вінницької міської ради вважав недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доцільним визначення ОСОБА_2 порядку участі у вихованні дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 у певному порядку за відповідним графіком (а.с.42-43).

За змістом ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до вимог ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частинами 2,3 ст. 157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживе окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Задовольняючи первісний позов про встановлення способу участі у вихованні дитини суд, посилаючись на вказані вище норми закону, правильно виходив із того, що батько дитини повинен і має право брати участь у її вихованні своєї дитини. При цьому міським судом правомірно було взято до уваги висновок Органу опіки та піклування Вінницької міської ради, який вважав за доцільне визначати спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні його сина.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає його прийнятим у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Режим побачень з дитиною встановлений з врахуванням її вікових особливостей та відповідає інтересам дитини.

Заперечуючи позов, ОСОБА_8 звернулась до суду з зустрічним позовом.

Наполягаючи на задоволенні своєї вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 ОСОБА_5 насамперед вказувала на те, що він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, жодних коштів на утримання сина не надає. Крім того зазначила, що ОСОБА_2 вживає наркотичні засоби, на які витрачає всі наявні у нього кошти , хворіє та не може доглянути навіть себе.

Згідно ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов 'язків по вихованню дитини.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5 виходив з того, що відповідач за зустрічним позовом має бажання брати участь у вихованні дитини і його проживання в іншій країні не повинно бути перешкодою в цьому.

Позбавлення батьківських прав є засобом захисту прав дитини, а також засобом впливу на батьків, які неналежним чином не виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.

Згідно з п.15 постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного,всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Суд першої інстанції, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім засобом впливу, беручи до уваги висновок Органу опіки та піклування, який вважав недоцільним позбавлення батьківських прав батька дитини, прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Крім того колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що факт ухиляння від виконання батьківських обов'язків ОСОБА_2 залишився недоведеним відповідачем ОСОБА_5

Також відповідно до повідомлення КЗ Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія» своє спростування знайшло твердження ОСОБА_8 про вживання її колишнім чоловіком наркотичних засобів.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення , не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Таким чином, наявність вини батьків належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав.

У зв'язку з викладеним колегія суддів вважає, що висновок суду про відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви є правильним в силу недоведеності позовних вимог ОСОБА_5

Згідно ст.ст. 57,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на основі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, повно та всебічно дослідив докази кожної із сторін, правильно встановив характер правовідносин, що склались між сторонами, та дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, оскільки останні ґрунтуються на повно та всебічно з'ясованих обставинах справи.

Рішення суду законне і обґрунтоване, постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: