Провадження № 2/752/679/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.04.2016 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Овдій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» про стягнення грошових коштів за договором,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд з позовом до ПАТ «Старокиївський банк» про стягнення з відповідача грошових коштів за Договором банківського вкладу № 06/1250-2014 від 10.06.2014 р. в розмірі 218635,07 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.06.2014 р. між сторонами у справі був укладений Договір банківського вкладу № 06/1250-2014 від 10.06.2014 р., відповідно до умов якого Банк відкрив позивачу рахунок НОМЕР_1 «Надійний», а позивач вніс на зазначений рахунок грошові кошти в розмірі 195000 гривень на строк до 10.07.2014 р. та зі сплатою процентів в сумі 8% річних.

Після закінчення строку дії Договору банківського вкладу відповідач грошові кошти не повернув та не сплатив нараховані відсотки.

Позивач вважає свої права порушеними в зв»язку з чим вимушений звернутись до суду.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що після закінчення строку дії банківського вкладу ОСОБА_1 не звернувся до Банку з вимогою про повернення грошових коштів, а тому відповідно до п.2.4 Договору банківського вкладу строк дії договору був продовжений. Крім того, представник відповідача зазначив, що ПАТ «Старокиївський банк» перебуває в стані ліквідації, а тому виплату коштів вкладників Банку здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в межах суми граничного розміру відшкодування.

На обґрунтування заперечень представник відповідача також повідомив, що Договір банківського вкладу, укладений з ОСОБА_1 був визнаний нікчемним, про що позивач був повідомлений і дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів в цій частині позивачем не оскаржувались.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.06.2014 р. між ОСОБА_1 та ПАТ «Старокиївський банк» укладено Договір банківського вкладу № 06/1250-2014 від 10.06.2014 р., відповідно до умов якого Банк відкрив позивачу рахунок НОМЕР_1 «Надійний».

Того ж дня, на зазначений рахунок з рахунку іншої фізичної особи були перераховані кошти в розмірі 195000 гривень.

Тобто, зарахування коштів на депозитний рахунок ОСОБА_1, як клієнта Банку, відбулось не шляхом внесення готівкових коштів безпосередньо Вкладником, а шляхом перерахування коштів з рахунку іншого клієнта Банку.

Відповідно до положень п.1.2 Договору датою повернення вкладу є - 10.07.2014 р.

Процентна ставка за вкладом становить 8% річних і сплата нарахованих процентів за Вкладом здійснюється в кінці терміну шляхом їх перерахування на поточний рахунок Вкладника, відкритого в Банку (п.п.1.3, 2.2 Договору).

Сторони погодили, що якщо Вкладник не вимагає повернення суми Вкладу зі сплином строку, вВстановленого п.1.2 цього Договору, Договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, процентна ставка знижується до рівня процентів, встановлених Банком за вкладами на вимогу, діючих у період дії цього договору, а сума вкладу та незатребуваних процентів протягом двох банківських днів перераховується на поточний рахунок Вкладника (п.2.4 Договору).

Як встановлено в ході розгляду справи позивач після закінчення строку дії Договору не звернувся до відповідача з вимогою про повернення суми Вкладу, оскільки зазначені обставини не були спростовані позивачем в ході судового розгляду.

17.06.2014 р. постановою Правління Національного банку України № 365 ПАТ «Старокиївський банк» віднесено до категорії неплатоспроможних і відповідно Фондом гарантування вкладів на підставі зазначеної постанови 17.06.2014 р. прийнято рішення № 50 «Про виведення з ринку та запровадження з 18.06.2014 р. тимчасової адміністрації в ПАТ «Старокиївський банк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

11.09.2014 р. Правлінням Національного банку України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк».

На підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2014 р. в ПАТ «Старокиївський банк» розпочато процедуру ліквідації.

Відповідно до ст.1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов»язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

В силу положень ст.1060 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобов»язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

В силу положень ч.5 ст.36 зазначеного Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється:1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Згідно з ст.36 Закону уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду та виконує усі необхідні функції під час тимчасової адміністрації у банку та під час ліквідації банку.

Статтею 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Судом встановлено, що позивач не був включений до реєстру вкладників, які мають право на отримання відшкодування за вкладом за рахунок Фонду в зв»язку з нікчемністю укладеного між сторонами у даному спорі Договору.

В силу положень ст.37 Закону України «про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до повноважень Уповноваженої особи Фонду входить зокрема, повідомлення сторін за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до ч.2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов»язана забезпечити перевірку правочинів ( у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з ч.3 ст.38 Закону (в редакції, яка діяла на час введення тимчасової адміністрації) правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

В ході проведення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів Договору банківського вкладу, укладеного з ОСОБА_1, було встановлено, що Вкладник фактично не вносив грошові кошти на відкритий Банком рахунок, а зарахування коштів відбулось шляхом перерахування коштів в сумі 195000 гривень з рахунку іншого клієнта Банку.

Зазначені дії, як встановлено Банком, були вчинені з метою отримання в подальшому клієнтом Банку, з рахунку якого перераховувались кошти і розмір якого становив понад 200000 гривень, відшкодування від Фонду гарантування вкладів.

Зазначені обставини стали підставою для визнання нікчемним Договору банківського вкладу № 06/1250-2014 від 10.06.2014 р., укладеного з ОСОБА_1, оскільки сприяли погіршенню фінансового становища банку і приведенню його до неплатоспроможності.

В зв»язку з нікчемністю укладеного Договору ОСОБА_1 не був включений до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування суми коштів банківського вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладу.

Про нікчемність укладеної угоди позивач повідомлявся Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів 17.09.2014 р., 14.11.2014 р., 22.05.2015 р.

Зазначені дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» не були оскаржені позивачем у визначений Законом спосіб.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 88 ЦПК України.

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» про стягнення грошових коштів за договором відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду до Апеляційного суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва. Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя