Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2016 Справа №607/15355/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Герчаківської О.Я.,

за участі секретаря Субчак Г.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 14 листопада 2008 року в с. Острів Тернопільського району Тернопільської області помер її чоловік - ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно: будинок з надвірними будівлями та спорудами №46 А, що знаходиться по вул. Івана Франка в с. Острів Тернопільського району Тернопільської області, який є робітничим двором. Вказаний робітничий двір належав ОСОБА_4 і членами його сімї, якими були: дружина ОСОБА_1, син ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3 Спадкоємцями першої черги за законом є позивач та відповідачі. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 звернулась в нотаріальну контору, однак їй було відмовлено в оформленні спадкових прав у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на ? будинку №46 А з надвірними будівлями та спорудами, житловою площею 54,9 кв.м, загальною площею 82,2 кв.м, літня кухня (Б), вбиральна (В), хлів (Г), хлів (Д), огорожа 1-6 та вимощення І-ІІ, що знаходяться по вул. Івана Франка в с. Острів Тернопільського району Тернопільської області, що належав ОСОБА_4, який помер 14 листопада 2008 року.

23 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просить суд визнати за нею право власності на ? частку житлового будинку №46 А з будівлями та спорудами, житловою площею 54,9 кв.м, загальною площею 82,2 кв.м, літня кухня (Б), вбиральна (В), хлів (Г), хлів (Д), огорожа 1-6 та вимощення І-ІІ, що знаходяться по вул.Івана Франка в с.Острів Тернопільського району Тернопільської області.

20 січня 2016 року позивач в черговий раз звернулась до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просить суд визнати за нею право власності на цілий житловий будинок №46 А з будівлями та спорудами, житловою площею 54,9 кв.м, загальною площею 82,2 кв.м, літня кухня (Б), вбиральна (В), хлів (Г), хлів (Д), огорожа 1-6 та вимощення І-ІІ, що знаходяться по вул. Івана Франка в с. Острів Тернопільського району Тернопільської області.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Заявлені позивні вимоги з урахуванням заяви про їх збільшення підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов ОСОБА_1 з урахуванням її заяви про збільшення позовних вимог про визнання за нею права власності на цілий житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Івана Франка, 46 А в с. Острів Тернопільського району, визнає повністю.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов ОСОБА_1 з урахуванням її заяви про збільшення позовних вимог про визнання за нею права власності на цілий житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул.Івана Франка, 46 А в с.Острів Тернопільського району, визнає повністю.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами.

Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про одруження серії І-АБ №499567 від 01 березня 1971 року, виданого Буцнівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, 01 березня 1971 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, у звязку з чим остання змінила прізвище на «Королішин».

14 листопада 2008 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №074758 від 14 листопада 2008 року, виданим Острівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на спадкове майно: будинок з надвірними будівлями та спорудами №46 А, що знаходиться по вул.Івана Франка в с.Острів Тернопільського району Тернопільської області, який є робітничим двором.

Як слідує із довідки №1163 від 07 вересня 2015 року, виданої Острівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_4, який помер 14 листопада 2008 року, належав житловий будинок в с. Острів по вул. Ів. Франка, 46 А Тернопільського району Тернопільської області. Станом на 01 липня 1990 року двір робітничий, членами двору були: ОСОБА_1 дружина. ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_2 син, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_8 дочка, ІНФОРМАЦІЯ_3

Відповідно до інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна, наданої Тернопільським госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 25 серпня 2015 року по обліку бюро будинковолодіння №46 А по вул. І.Франка в с.Острів рахується за ОСОБА_4. Державна реєстрація права власності на вказане будинковолодіння ОСОБА_4 в бюро не проведена.

Постановою Тернопільської районної державної нотаріальної контори №2703/01-16 від 04 вересня 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4, померлого 14 листопада 2008 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до розяснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Відповідно до п. 20 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», затверджених постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (які діяли на час виникнення спірних правовідносин), в графі «суспільна група господарства» записується станом на 1 січня відповідного року одна зі наступних суспільних груп: господарство колгоспника; господарство робітника; господарство службовця; господарство особи, зайнятої індивідуальною трудовою діяльністю; селянське господарство; господарство інших категорій населення. Суспільна група господарства встановлювалася в залежності від роду занять голови господарства (сім'ї). Господарства пенсіонерів, які не мають працюючих членів сім'ї, відноситься до тієї громадської групи, до якої ці особи відносились до переходу на пенсію.

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сімї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

В судовому засіданні встановлено та позивачем у заяві про збільшення позовних вимог зазначено, що члени її сімї ніколи в колгоспі не працювали, про що свідчить копія запису із по господарської книги №336. Житловий будинок №46 А з будівлями та спорудами, житловою площею 54,9 кв.м, загальною площею 82,2 кв.м, літня кухня (Б), вбиральна (В), хлів (Г), хлів (Д), огорожа 1-6 та вимощення І-ІІ, що знаходяться по вул.Івана Франка в с.Острів Тернопільського району Тернопільської області був побудований позивачем та її покійним чоловіком ОСОБА_4 під час шлюбу.

Таким чином, на даний будинок не поширюється дія вимог ст.ст.120, 123 ЦК України (в редакції 1963 року), якими регулюються відносини власності членів колгоспного двору.

Відповідно до ст.88 ЦК України (в редакції 1963 року) основу особистої власності громадян становлять трудові доходи. Особиста власність громадян і право її спадкоємства охороняються державою.

Статтею 101 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності.

У відповідності до ст.22 КпШС (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі. Якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними (ст.28 КпШС).

Таким чином, ОСОБА_1 в спільній сумісній власності належить ? частка житлового будинку за вищевказаною адресою, як одному з подружжя, а тому позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на майно набуте в шлюбі зі спадкодавцем.

Щодо виниклих між сторонами правовідносин спадкування, суд виходить з наступного.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст.1216-1218 ЦК України).

В силу ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_4, звернулася до Тернопільської районної нотаріальної контори з приводу оформлення спадкових прав на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул.Івана Франка, 46 А в с.Острів Тернопільського району, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності правовстановлюючого документа на вказане будинковолодіння, що стало підставою її звернення до суду з позовом про визнання права власності на вказане нерухоме майно. Син померлого ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3 з часу смерті спадкодавця в нотаріальну контору з приводу оформлення спадкових прав не зверталися та визнають заявлені до них позовні вимоги, що не суперечить закону, фактичним обставинам справи та відповідає змісту ст.174 ЦПК України.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За вказаних вище обставин, суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають до задоволення у повному обсязі, а тому слід визнати за нею права власності на цілий житловий будинок №46 А з будівлями та спорудами, житловою площею 54,9 кв.м, загальною площею 82,2 кв.м, літня кухня (Б), вбиральна (В), хлів (Г), хлів (Д), огорожа 1-6 та вимощення І-ІІ, що знаходяться по вул.Івана Франка в с.Острів Тернопільського району Тернопільської області, ? частина якого належить позивачу як одному із подружжя, іншу ? частину вона спадкує за законом, як спадкоємець першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_4, померлого 14 листопада 2008 року.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на цілий житловий будинок №46 А з будівлями та спорудами, житловою площею 54,9 кв.м, загальною площею 82,2 кв.м, літня кухня (Б), вбиральна (В), хлів (Г), хлів (Д), огорожа 1-6 та вимощення І-ІІ, що знаходяться по вул.Івана Франка в с.Острів Тернопільського району Тернопільської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.Герчаківська