АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 1963/2016 р. Головуючий у 1 інстанції - Сухомлінов С.М.
Доповідач - Мараєва Н.Є
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення (заочне) Дарницького районного суду м. Києва від 18 червня 2015 р.

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,

3-особа: Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація

про позбавлення батьківських прав

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 червня 2015 р. задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-особа: Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація про позбавлення батьківських прав, а саме : ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми цивільно- процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивачка звернувся до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав віддносно дітей : ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилалась на те, що у період з 01.10.2003р. по липень 2007 р. перебувала в шлюбі з відповідачем, що вони мають двох дочок, що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.5, 6).

Також зазначала, що неповнолітні діти проживають разом з нею та знаходяться на повному її утриманні, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей та не надає матеріальної допомоги на їх утримання.

Як вбачається з вимоги (а.с.10), в провадженні державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві знаходиться виконавчий лист № 2-2857/07 виданий 20.09.2007 р. Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5аліментів на утримання дітей.

Згідно розрахунку, наданого державним виконавцем, станом на 01.11.2014 р. за відповідачем утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 13804,52 грн. (а.с.11- 12).

Згідно довідки та акту обстеження та пояснень позивача, неповнолітні доньки проживають разом з матір'ю та мають усі необхідні умови для забезпечення нормального виховання, навчання та розвитку (а.с.7, 49).

Розпорядженнями Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 16.07.2010 р. №429 та 05.07.2011р. № 309 було визначено участь батька ОСОБА_1 у вихованні його дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4

Обґрунтовуючи позов, позивачка зокрема, зазначала, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків і з березня 2012 р. не відвідує своїх дітей, про що нею та її рідними було складено акти (а.с.19-27); також посилалася, що свідок ОСОБА_6 підтвердила той факт, що відповідач тривалий час не відвідує дітей, не цікавиться їх життям та не надає матеріальної допомоги на їх утримання.

В матеріалах справи також міститься висновок № 101-5704/01 від 16.06.2015р. Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав (а.с.50-51).

Проте, у рішенні суду першої інстанції зроблено висновок, відносно іншої особи, а саме, що гр.ОСОБА_7 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків і може бути позбавлений своїх батьківських прав відносно неповнолітніх дітей.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для витку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Постановлючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи характер поведінки відповідача, його відношення до виконання своїх батьківських обов'язків, а також те, що він не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, аліменти сплачує не регулярно та не в повному обсязі, суд дійшов висновку про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а тому його слід позбавити батьківських відносно обох дітей.

Проте, із такими висновками суду повністю погодитися не можна з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач проти даного позову заперечує. Цей факт підтверджується також і висновком № 101-5704/01 від 16.06.2015 р. Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, у якому зазначено, що на засіданні комісії було вислухано думку батька дітей, який заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, (а.с.50-51).

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник відповідача посилався, зокрема на те, що розгляд даної справи відбувся заочно, без належно повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, тому, відповідач був позбавлений можливості надати суду свої докази та заперечення; що відповідач від дітей не відмовляється, що він дійсно не може спілкуватися з ними через складні стосунки з позивачкою.

Так, заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на те, що причиною утворення заборгованості по сплаті аліментів є також і те, що відповідач хворів, що у нього був перелом ноги, що підтверджується наданою довідкою, і тому, він не міг працювати; проте, на даний час він працює і погашає заборгованість по аліментах; що станом на 1.01.2016 р. згідно розрахунку виконавчої служби заборгованість становить 7724,52 грн. (а.с.142).

Що стосується відвідування дітей, то апелянт зазначає, що розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 16.07.2010 р. №429 та 05.07.2011р. № 309 щодо участі батька ОСОБА_1 у вихованні його дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 були видані саме за зверненнями до цього органу відповідача.

Також зазначала, що саме позивачка перешкоджала виконанню цих розпоряджень, перешкоджала бачитися із дітьми, т.я. у розпорядженні не було вказано у який саме спосіб повинні проходити зустрічі у присутності матері чи без (а.с.9) , що між сторонами існують конфлікті відносини.

Тому, відповідач звертався вдруге, щоб конкретизувати попереднє розпорядження. Проте, це питання вирішено не було; що з приводу спілкування з дітьми відповідач неодноразово звертався до Служби у справах дітей із заявами та скаргами та просив кожного разу допомоги, що надали до апеляційної скарги копії заяв та звернень (а.с.96-104).

Згідно п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов»язками.

Тому, виходячи із змісту вищезазначених вимог закону, ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, достатніх належних та допустимих доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків суду не надано.

Навпаки, відповідач заперечує своє ухилення від виконання батьківських обов»язків стосовно дітей та бажає брати участь у їх вихованні.

Будь яких достовірних доказів щодо негативного його впливу на дітей суду не надано.

Що стосується висновку органу опіки, то судова колегія вважає, що його зроблено без достатнього з»ясування всіх обставин, що він не достатньо обґрунтований та не мотивований, що він не відповідає обставинам справи та, в силу ст.212 ЦПК України, не має наперед встановленого значення.

Тому, судова колегія, вважає, що цей висновок не може бути покладено в основу рішення.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також враховуючи всі обставини та наявні докази у матеріалах справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що оскільки, судом не добуто належних та допустимих доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків, наявність конфліктних стосунків між сторонами, що відповідач працює та відсутність негативних характеристик, його бажання брати участь у вихованні дітей та виконувати свої батьківські обов»язки, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує своїх батьківських обов»язків, - судова колегія вважає, що з висновком суду про позбавлення його батьківських прав стосовно дітей погодитися не можна. Тому, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.06.2015 р. - скасувати і постановити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-особа: Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :