25.10.2016 Єдиний унікальний номер 205/5078/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/5078/16-ц
2/205/2516/16

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт-Моторс» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт-Моторс», у якому просить: скасувати запис у трудовій книжці, поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 10 000,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що позивача 01.02.2016р. було прийнято на роботу у ТОВ «Еліт-Моторс», де він працював на посаді водія, проте 26.04.2016р. його безпідставно звільнено за ст.40 КЗпП України за прогули.

Представником відповідача надані суду заперечення, в яких він посилаючись на безпідставність заявлених вимог просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що він з 18.04.2016р. по 21.04.2016р. знаходився на території підприємства, а 21.04.2016р. ним було направлено заяву поштовим звязком відповідачу з проханням звільнити його за угодою сторін. Просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що при звільненні позивача за ст.40 КЗпП України роботодавцем було дотримано усі вимоги чинного законодавства.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до трудового договору від 22.02.2016р. ОСОБА_1 прийнято на роботу до ТОВ «Еліт-Моторс» на посаду водія автотранспортних засобів (а.с.21).

Згідно з наказом № 42-У від 26.04.2016р. позивач був звільнений з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогули (в тому числі за відсутність на роботі більше трьох годин на протязі робочого часу) без поважних причин (а.с.31).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

З пояснень представника відповідача, наданих у судовому засіданні, а також з актів відвідування місця проживання відповідача (а.с.24-27) вбачається, що позивача було звільнено у звязку з його відсутністю на робочому місці протягом 18-22, 25 та 26 квітня 2016 року.

У судовому засіданні позивач не заперечував факт відсутності на робочому місці 22, 25 та 26 квітня 2016 року, пояснивши свою поведінку можливими недобросовісними діями роботодавця в частині покладення на позивача відповідальності за завдану шкоду.

Водночас, наведені позивачем причини відсутності на робочому місці 22, 25, та 26 квітня 2016 року не є поважними у розумінні п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, з урахуванням чого відповідач правомірно звільнив позивача за прогули.

Оцінюючи надану позивачем заяву про звільнення за угодою сторін від 21.04.2016р. як доказ поважності відсутності на робочому місці після 21.04.2014р., суд доходить висновку, що враховуючи відсутність такої згоди між сторонами, що підтверджується актами відвідування представниками відповідача місця проживання позивача, з метою зясування поважності причин його відсутності на робочому місці від 18.04.2016р., 20.04.2016р. 23.04.2016р., 25.04.2016р., така заява за змістом є заявою про звільнення за власним бажанням.

Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

За таких обставин, суд не бере до уваги посилання позивача на заяву від 21.04.2016р. як на підставу правомірності невиходу на роботу з 22.04.2016р., оскільки всупереч ч.1 ст.38 КЗпП України він не відпрацював визначені цією нормою 14 днів після подання заяви.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не доведено поважність причин його відсутності на робочому місці з 22.04.2016р. по 26.04.2016р., суд доходить висновку про безпідставність заявлених вимог.

Керуючись ст.40 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 10, 11, 59-60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_2