Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 274/2162/16-ц
Провадження №2/0274/987/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2016 р. Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого -судді Хавронюк О. Л. з участю секретаря - Лободи В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,Слободищенської сільської ради Бердичівського району про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить визнати за нею право власності на 3/5 частини будинку № 14 по вул Заріччя з господарськими спорудами в с.Слободище Бердичівського району в порядку спадкування псля смерті батька -ОСОБА_3 . У вчиненні такої нотаріальної дії відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на будинок.

В судове засідання сторони не з"явились, подали заяви про слухання справи за їх відсутності ,що не суперечить вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. Позивач згідно заяви позов підтримує повністю,відповідачі позов визнають.

Суд, дослідивши письмові докази прийшов до висновку про задоволення вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер 7.10.2009 року (а.с.11). Позивач є його дочкою ( а.с.6,19-20), спадкоємцем за законом . Позивачу видано свідоцтво про право на спадщину після смерті батька на грошові вклади, але відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку через відсутність правовстановлюючого документа на нього ( а.с.7-8).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов"язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

За даними Бердичівського МБТІ будинок № 14 по вул Заріччя в с.Слободище Бердичівського району не був зареєстрваний, (а.с.13),відповідачем видано довідку про те, що за даними погосподарських книг будинок належав спадкодавцю ОСОБА_3, вказаний будинок 1959 року забудови (а.с.14).

Отже, судом також встановлено, що позивач у передбаченому законом порядку прийняла спадщину, подавши відповідну заяву у нотаріальну контору.

У 1959 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Отже, на момент смерті спадкодавця будинок був повністю збудований і прийнятий в експлуатацію, проте спадкоємці не можуть оформити належне їм право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня, хоча житловий будинок є об'єктом права власності, наявні правові підстави для визнання за спадкоємцем права власності на частину будинку в порядку спадкування.Аналогічні висновки щодо моменту виникнення права власності на житловий будинок містяться у правових висновках Верховного Суду України у справі №6-137 цс 13 від 21 грудня 2013 року.

За даними спадкової справи (а.с.12),доводами позову позивачка ОСОБА_1 успадкувала майно після смерті батька в 3/5 частинах,що відповідачами визнається, а тому суд задовільняє позов в межах заявлених вимог.

Керуючись ст.ст.10,11,60, 212- 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задоволити повністю. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/5 частини будинку № 14 по вул.Заріччя в с.Слободище Бердичівського району з господарськими спорудами та будівлями в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 ,який помер 7.10.2009 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга подається в апеляційний суд Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення .

Суддя :