РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Похвалітової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Токмацького району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом,-

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, який помер 21.08.2009 року, право власності на житловий будинок з господарським будівлями та спорудами (домоволодіння), що знаходиться за адресою: Запорізька область, Токмацький район, с. Кохане, вул. Червона, будинок № 99.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21.08.2009 року помер її батько ОСОБА_3.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт на випадок своєї смерті. Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради Токмацького району Запорізької області 15.02.2002 року за №127, все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і, взагалі, все те, на що він за законом матиме право на день смерті, він заповів позивачу.

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке, складається з вкладів із відповідними відсотками у ВАТ «Ощадбанк», земельної ділянки та житлового будинку, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Токмацький район, с. Кохане, вул. Червона, 99.

Звернувшись до Токмацької районної державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок. Відмова була мотивована тим, що для отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок вона повинна надати правовстановлюючий документ, зареєстрований згідно чинного законодавства. При відсутності таких документів, свідоцтво про право на спадщину за заповітом не може бути видано.

Спадкодавець за життя не здійснив всі необхідні дії, для державної реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок та не отримав відповідне свідоцтво, але він все своє життя прожив у ньому, доглядав за житловим будинком, здійснював поточні ремонти, обробляв город, сплачував витрати на утримання житлового будинку.

Житловий будинок, який залишений позивачу у спадок побудований у 1927 році.

На час побудови будинку у 1927 році діюче цивільне законодавство не повязувало виникнення права власності на збудований житловий будинок з державною реєстрацією такого права і не містило подібних вимог, а відповідно до списку власників будинків громадян ОСОБА_2 сільської ради, власником спірного житлового будинку по день смерті був спадкодавець ОСОБА_3, тобто будинок належав спадкодавцеві на праві приватної власності.

У зв'язку з тим, що позивач не має можливості отримати правовстановлюючий документ на зазначений житловий будинок та надати його нотаріусу для оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом, ОСОБА_1 змушена звернутися до суду з даною позовною заявою.

Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав.

В зв'язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Частиною першою статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до вимог ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання відповідачем позову не порушує його чи інших осіб інтересів, не суперечить вимогам закону і тому приймається судом.

Судом встановлено, що 21.08.2009 року помер батька позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Позивач є донькою померлого ОСОБА_3, що підтверджується паспортом, свідоцтвом про народження.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів все своє майно позивачу, що підтверджується копією заповіту від 15.02.2002 року реєстровий №127.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на все його майно, до складу якої увійшов житловий будинок за адресою: Запорізька область, Токмацький район, с. Кохане, вул. Червона, 99.

Позивач прийняла спадщину, подавши 25.12.2009 року заяву про прийняття спадщини. Інший спадкоємець - ОСОБА_4 спадщину не прийняв, подавши 21.10.2009 року заяву про відмову від спадщини. Зазначені обставини підтверджуються копією Спадкової справи №349/2009.

16.09.2016 року позивач звернулась до державного нотаріуса Токмацької районної державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок, після смерті ОСОБА_3 У видачі свідоцтва нотаріус відмовила в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок. Зазначені обставини підтверджуються постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.09.2016 року.

Відповідно до витягу з книги погосподарського обліку №1 ОСОБА_2 сільської ради від 29.09.2016 №333, спірний житловий будинок був зареєстрований за спадкодавцем ОСОБА_3, рік побудови будинку 1927 рік.

Позивачу нотаріусом видане свідоцтва про право на спадщину за законом, яка складається з земельної ділянки, кадастровий №:05:001:0003, що знаходиться на території Коханвської сільської ради Токмацького району Запорізької області, розміром 6,09га, яка належала спадкодавцю ОСОБА_3, що підтверджується копією Спадкової справи.

Погосподарський облік це вид первинного обліку, передбачений для систематизації відомостей про окремих громадян і домогосподарства, що ведеться сільськими, селищними, міськими радами в сільських населених пунктах, які розташовані на їхній території, за єдиними на всій території України формами первинної облікової документації, затвердженими центральним органом виконавчої влади з питань статистики.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду СРСР від 31.07.1981 №4 «Про судову практику з вирішення спорів, повязаних з правом власності на житловий будинок», на який послався п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 14.05.1976 №2 «Про деякі питання, що виникли в судовій практиці по застосуванню законодавства про право особистої власності на житловий будинок», розяснений момент виникнення права власності на житловий будинок, що повязується з реєстрацією будинку у виконкомі місцевої Ради.

При зверненні до суду щодо захисту права на оформлення спадщини через відсутність правовстановлюючого документа для підтвердження того, існувало чи було відсутнє право спадкодавця на спірну нерухомість, обов'язковим є зясування, коли, на якій підставі виникло і як змінювалося це право.

Згідно зі ст.ст.100, 101 ЦК УРСР громадяни мали право мати в особистій власності один жилий будинок.

Вище наведені обставини належним чином підтверджені позивачем, підтверджують, що спірний будинок обліковувався у сільській раді, спадкодавець був внесений у списки власників житлових будинків.

Цивільно-правовий інститут набуття та виникнення права власності на нерухоме майно в різні періоди по-різному був урегульований на законодавчому рівні. У зв'язку із цим держава задекларувала визнання дійсними прав на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до положень ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася, на час побудови спірного будинку, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 №553-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року №45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року №1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, зокрема, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок тощо.

Права, набуті (шляхом створення або придбання нерухомості) у власність до 29.06.98 року з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, вважаються такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку.

Спадкодавець ОСОБА_3 на час смерті мав право власності на житловий будинок, проте правовстановлюючий документ на нього не отримав відповідно до вимог цивільного законодавства, яке змінилося.

Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Так, відповідно до вимог ст.1218 ЦК України право власності на будинок належало спадкодавцю ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини, а тому входить до складу спадщини.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу ст.ст.1233-1236 ЦК України позивач є спадкоємцем за заповітом і має право на спадкування майна.

Відповідно до ст.ст.1268, 1269 ЦК України, позивач у встановлений строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Позивач прийняла спадщину після померлого батька, зокрема їй видані свідоцтва про право на спадщину на інше спадкове майно.

Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту.

Згідно з Цивільним кодексом України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності (ст. 392 ЦК України).

Статтею 16 ЦК України передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі, в разі відсутності правовстановлюючого документа юридичний факт набуття нерухомості у власність за зверненням зацікавлених осіб може бути визнаний, а невизнані державою права спадкоємців - захищені в судовому порядку.

Суд встановив, що спір виник в звязку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально.

Відповідно до положень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на спірний житловий будинок є законними, ґрунтуються на вищезазначених нормах матеріального права, підтверджені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 61, 64, 88, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Токмацького району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, який помер 21.08.2009 року, право власності на житловий будинок з господарським будівлями та спорудами (домоволодіння), що знаходиться за адресою: Запорізька область, Токмацький район, с. Кохане, вул. Червона, будинок № 99.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: