ун. № 759/6395/16-ц
пр. № 2/759/3476/16
02 листопада 2016 року м.Київ
Святошинський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,
секретаря Чернишук К.О.,
за участю: представника позивача Мостовик О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_2 про визнання договору страхування недійсним,
У травні 2016 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд визнати поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4506119, який укладено 26.07.2015 між ОСОБА_3 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», недійсним та таким що не діяв на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16.01.2016, аргументуючи тим, що відповідачем не сплачено страховий платіж за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4506119, який укладено 26.07.2015, а тому при вирішенні зазначеної справи необхідно керуватися вимогами ст.ст. 203, 215, 983, 988 ЦК України.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується поштовими повідомленнями (а.с. 20, 24), заперечень проти позову суду не надав, про поважність причин неявки суд не повідомив.
Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно частини 4 ст. 169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи.
Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За приписами ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Страхування може бути добровільним або обов'язковим (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Поняття договору страхування закріплено в ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про страхування». Так, згідно з наведеною статтею Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Статтею 981 ЦК України передбачено, що договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.
Відповідно до ст. 18 Закону для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.
Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого вбачається, що 16.01.2016 за участю транспортного засобу «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 стало відомо, що у ОСОБА_3 було пред'явлено страховий поліс транспортних засобів № АЕ/4506119 (а.с. 5).
Як вбачається з газети «Урядовий кур'єр» позивачем 15.09.2015 зроблено оголошення про втрачений бланк страхового полісу транспортних засобів № АЕ/4506119. Зазначена обставина підтверджується також і випискою з Моторно (транспортного) бюро України (а.с. 8, 9).
Відповідно до ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.
З матеріалів справи вбачається, що договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/4506119 оголошено втраченим з підстав не набрання чинності у зв'язку з несплатою відповідачем страхового платежу, а тому на підставі ст. ст. 203, 215, 983, 988 ЦК України зазначений договір слід визнати недійсним.
Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Частиною 2 статті 998 ЦК України визначені додаткові підстави для визнання недійсним договору страхування. Так, за змістом цієї норми договір страхування визнається судом недійсним, якщо: його укладено після настання страхового випадку; об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.
Статтею 60 ЦПК України покладено на кожну із сторін обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, враховуючи те, що договір страхування № АЕ/4506119 не набрав чинності у зв'язку з несплатою відповідачем страхового платежу та визнаний втраченим на 3 місяці раніше ніж сталася ДТП, а тому суд визнає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, враховуючи те, що право власності на спірну квартиру виникло у спадкодавця у встановленому законом порядку, входило до складу спадщини після її смерті та успадковано позивачкою за заповітом, а тому суд визнає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу суму сплаченого судового збору у розмірі 1378 грн. 00 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 203, 206-208, 638, 979, 980-984, 998 Цивільного кодексу України; ст. ст. 16-18 Закону України «Про страхування»; ст.ст 10, 11, 30, 57-61, 88, ч. 4 ст. 169, 179, 209, 212-215, 218, 223, 224-228, 360-7 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_2 про визнання договору страхування недійсним задовольнити.
Визнати поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4506119, який укладено 26.07.2015 між ОСОБА_3 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», недійсним та таким що не діяв на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16.01.2016.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» сплачені судові витрати по справі у розмірі 1378 грн. 00 коп.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
СУДДЯ: