Справа № 473/1327/16-ц
"12" травня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Ротар М.М., при секретарі судового засідання Фінько О.П.
за участю позивача ОСОБА_1
розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, виконавчий комітет Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
В квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком №85 по вул. Болгарська м. Вознесенська Миколаївської області.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що їй на праві власності належить житловий будинок №85 по вул. Болгарська в м. Вознесенську Вознесенського району Миколаївської області.
В зазначеному житловому будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 з 24.11.2008 року.
Посилаючись на те, що відповідач за місцем реєстрації не проживає з 2014 року, витрати по утриманню нерухомого майна не несе, особистих речей цієї особи в будинку немає, реєстрація відповідача в будинку створює позивачу перешкоди в користуванні та утриманні житла, тому позивач на підставі норм Цивільного кодексу України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Представник третьої особи - виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївській області в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву, про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують.
Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За згодою позивача суд ухвалив постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд прийшов до наступного.
На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24.03.2008 року позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку № 85 по вул. Рози Люксембург після перейменування вул. Болгарська в м. Вознесенську Вознесенського району Миколаївської області. Право власності позивача зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. (а.с.4-5)
В зазначеному жилому будинку, зареєстрований з 24.11.2008 року відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується будинковою книгою (а.с. 6-8) та адресною довідкою Вознесенського РВ УДМС в Миколаївській області від 14.04.2016 року.
Як встановлено в судовому засіданні, останній не проживає в будинку з 2014 року, витрати по утриманню майна не несе, особистих речей цієї особи в будинку немає. Вказані обставини підтверджуються Актом від 06.04.2016 року (а.с.8) та показами свідка ОСОБА_3
Отже, наслідком вищенаведених обставин є створення позивачу перешкод в користуванні належним останньому житлом та його утриманні.
Так, Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
Відповідно до ст. 7 вищевказаного Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Для зняття осіб з реєстраційного обліку відповідному органу достатньо рішення суду про визнання особи такою, що втратила права користування житлом чи виселення, що набрало законної сили, та є підставою для його виконання шляхом зняття з реєстрації такої особи.
В судовому засіданні було встановлено, підтвердилося письмовими доказами, що відповідач у вказаному житловому будинку не проживає з 2014 року.
Відповідно до статей 71 і 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Таким чином наданими позивачем суду доказами доведений факт відсутності відповідача в м. Вознесенську вул. Болгарська 85 понад встановлені ст.71 ЖК України строки.
Враховуючи викладене, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з урахуванням положень ч.8 ст.8 ЦПК України та ст.ст. 71, 72 ЖК України .
Керуючись ст. 10, 11, 209, 212, 213, 214, 215, 226, 228, 233 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, виконавчий комітет Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим будинком №85 по вулиці Болгарська в місті Вознесенську Вознесенського району Миколаївської області.
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: М.М. Ротар