У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді : Гордійчук С.О.

суддів : Боймиструка С.В., Буцяка З.І.

секретар судового засідання : Мельник С.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, орган опіки та піклування про захист майнових прав шляхом припинення права власності, визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20 серпня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, орган опіки та піклування про захист майнових прав шляхом припинення права власності, визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній скарзі позивач вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не враховано, що рішенням Рівненського міського суду від 13 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 10 квітня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року визнано недійсним заповіт від імені ОСОБА_8, посвідчений нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори Гавриловою В.А. 16 червня 1994 року за реєстраційним № 1-300, яким ОСОБА_8 заповів усе своє майно ОСОБА_10 Вказує, що вказаним рішенням було встановлено, що спадкодавець не визнав відповідачів своїми дітьми, а тому підстав визнання їх спадкоємцями спірного майна немає.

Судом взято до уваги, що підставою виникнення у відповідачів права власності на частки в спадковому майні є рішення Апеляційного суду Рівненської області від 20 листопада 2008 року, яким виділено ОСОБА_2 4/9 від 57/100 частин спадкового майна на підставі заповіту, який в подальшому був визнаний недійсним.

Вказує на безпідставність висновків суду про те, що обрана позивачем форма захисту порушеного права, як припинення правовідношення, не стосуються права власності, оскільки такі висновки суду суперечать вимогам ч. 2 ст. ст. 346 ЦК України.

Зазначає, що вона як дочка спадкодавця ОСОБА_8 є єдиним спадкоємцем першої черги, тому має право на спадщину 57/100 частин спірного домоволодіння.

Просить рішення скасувати і прийняте нове про задоволення позову.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та відповідачі повторно не з'явились. Судові повістки про виклик їх до суду на 08 липня та 26 серпня 2016 року повернулися до суду за закінченням терміну зберігання. Зі слів третьої особи ОСОБА_6 відомо, що ОСОБА_1 можливо виїхала до Італії. Оскільки Апеляційний суд прийняв всі мірі передбаченні законом для повідомлення сторін про час та місце розгляду справи та враховуючи, що будь-яких інших адрес місця проживання осіб, що не з'явились в матеріалах справи відсутні, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справи у їх відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що визнання недійсним заповіту не тягне за собою автоматичне скасування рішення суду та автоматичне виникнення права власності на спадкове майно за позивачем.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведенні відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судами, що ОСОБА_1 є донькою і спадкоємицею першої черги ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 71, 73).

Крім того, Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2003 року визнано ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, батьком ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_12 (а. с. 77).

Відповідно до вимог ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 20 листопада 2008 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_13 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_5, до ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_6 задоволено. Визнано недійсним договір дарування 57/100 частини будинку по АДРЕСА_1, укладений 11 лютого 2004 року ОСОБА_14 на користь ОСОБА_15 Визнано за ОСОБА_2, право власності на 4/9 частини спадкового майна ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, що складається з 57/100 частини будинку. Визнано за кожним з неповнолітніх: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 1/9 частини спадкового майна після смерті ОСОБА_14, що складається з 57/100 частини будинку по АДРЕСА_1 (разом ? на 3/9 частини спадкового майна). Виселено ОСОБА_6 з житлового будинку по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення та знято з реєстрації.

Рішення є чинним і у встановленому законом порядку не скасоване.

Зазначеним рішенням встановлено, що ОСОБА_8 за життя на підставі договору дарування від 20 лютого 1992 року набув право власності на 57/100 частини спірного будинку, а після його смерті це житло стало спадковим майном, тому ОСОБА_14 не вправі була 11 лютого 2004 року дарувати спірну частину житлового будинку ОСОБА_15

Після смерті ОСОБА_8 його спадкоємці, які у встановленому законом порядку вчинили дії, спрямовані на прийняття його спадщини, вправі претендувати на спірну частину будівлі, яка є частиною спадщини.

З копії спадкової справи на майно ОСОБА_8 вбачається, що 16 червня 1994 року ним був складений заповіт на користь ОСОБА_10 Крім того, до нотаріальної контори після смерті спадкодавця у встановлений законом строк із заявами про прийняття спадщини, крім ОСОБА_2, на користь якого був складений заповіт, також звернулися через своїх законних представників неповнолітні діти спадкодавця, а також непрацездатна мати спадкодавця, яка відмовилася від спадщини на користь неповнолітньої ОСОБА_1 (а. с. 82?84).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 січня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 10 квітня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року, визнано недійсним заповіт від імені ОСОБА_8, посвідчений нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори Гавриловою В.А. 16 червня 1994 року за реєстраційним № 1-3005, яким ОСОБА_8 заповів усе своє майно ОСОБА_10 (а. с. 9?14).

Статтею 524 ЦК Української РСР закріплено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 2 ст. 545 ЦК Української РСР, якщо заповіт буде визнаний недійсним, то спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право спадкувати на загальних підставах.

Таким чином, визнання заповіту недійсним, складеного ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2, не є підставою для усунення останнього від права на спадкування за законом, а у даному випадку мова може йти тільки про перерозподіл часток у спадковій масі.

Із такими позовними вимогами позивач не зверталася.

Апеляційний суд вважає, що суд правильно оцінив докази, що надані сторонами, та дав їм належну правову оцінку. Підстави для переоцінювання наявних в матеріалах справи доказів відсутні.

Доводи викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 серпня 2015 року залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді: