Справа № 347/1513/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Бельмеги М.В.

секретаря Борисової О.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про праву на спадщину та визнання права власності у порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, ОСОБА_1 подали на розгляд суду позовну заяву до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про праву на спадщину та визнання права власності у порядку спадкування.

Позивач ОСОБА_1 і представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 у судовому засіданні, позов підтримали повністю із мотивів наведених у позовній заяві і просили позов задовольнити.

Із змісту позовних вимог ОСОБА_1М, ОСОБА_4, вбачається, що 21 грудня 2015 року померла дружина ОСОБА_2 ОСОБА_7. На момент її смерті їй належав житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані в с. Пістинь, по вул. Черемшини, № 17 В, Косівського району Івано-Франківської області. на момент смерті ОСОБА_7 у вказаному будинку проживає ОСОБА_2 та зареєстрований ОСОБА_1. Після смерті ОСОБА_7, відповідач ОСОБА_4 повідомив, щоб позивачі звільнили вказаний будинок оскільки він є єдиним власником даного майна згідно із заповітом. Позивачі звернулися до приватного нотаріуса ОСОБА_6 щоб написати заяву про отримання спадкового майна але їм було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання однією сімєю з ОСОБА_7 Рішенням Косівського районного суду від 17 червня 2016 року встановлено факт, що ОСОБА_2 спільно проживав з ОСОБА_7 однією сімєю як чоловік і жінка без шлюбу, в період з 1989 року по грудень 2015 року в господарстві, що розташоване в с. Пістинь вул. Черемшини, № 17 В, Косівського району Івано-Франківської області. Позивачі вважають себе спадкоємцями, оскільки фактично вступили у права на спадщину. Позивачам стало відомо, що відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину, яке було видане нотаріусом ОСОБА_6 Вважають, що суд повинен захистити їхнє право на спадкове майно, шляхом визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Позивачі прийняли спадщину за померлою ОСОБА_7, шляхом вступу у фактичне володіння майном. Позивачам як спадкоємцям першої черги повинно належати на праві власності у порядку спадкування 1/3 спадкового майна, що знаходиться за адресою с. Пістинь вул. Черемшини № 17 В, Косівського району Івано-Франківської області.

Просили визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину видане приватним нотаріусом ОСОБА_6 на майно, яке належало ОСОБА_7, яка померла 21 грудня 2015 року, що розташоване за адресою с. Пістинь вул. Черемшини, № 17 В, Косівського району Івано-Франківської області, а також визнати за ними ОСОБА_2 і ОСОБА_1, право власності у порядку спадкування по 1/3 в рівних частках, яке належало ОСОБА_7, яка померла 21 грудня 2015 року, що розташоване за адресою с. Пістинь вул. Черемшини, № 17 В, Косівського району Івано-Франківської області.

Відповідач ОСОБА_4 і його представник ОСОБА_5 у судовому засіданні позов не визнали. ОСОБА_4 подав письмові заперечення (а.с.19-22). ОСОБА_4 суду пояснив, що він відповідно до інформаційної довідки № 64097948 від 22 липня 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є власником обєкту нерухомості житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями за адресою с. Пістинь, вул. Черемшини, № 17 В Коісвського району Івано-Франківської області. вказаний житловий будинок зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 липня 2016 року, який внесено до реєстру за № 678. Вказані правочини здійснені на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 25 грудня 2014 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1051. У вказаному заповіті ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є його матірю і померла 21 грудня 2015 року, вчинила заповідальне розпорядження про те, що житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями за адресою с. Пістинь вул. Черемшини, № 17-В Косівського району Івано-Франківської області, який належить їй на підставі свідоцтва про право власності, виданого Косівською районною радою 04 липня 1989 року на підставі рішення від 12 квітня 1989 року за № 61, заповіла своєму сину ОСОБА_4. Саме зазначений заповіт є правовстановлюючим документом, який є чинним і законним, оскільки був актом добровільного волевиявлення покійної мами відповідача. Всі інші правочини, тобто реєстрація права на спадщину за заповітом та державна реєстрація нерухомого майна є похідними від цього. Щодо оспорюваного майна діють норми ЦК України, які регламентують спадкування за заповітом, а не за законом, як це трактується позивачами. Факт фактичного вступу позивачами у володіння спадковим майном не дає їм права при наявності заповіту вимагати від відповідача частки у спадковому нерухомому майні. Просив суд відмовити у задоволенні позову з а безпідставністю та необґрунтованістю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 суду пояснив, що свідоцтво про право на спадщину видане нотаріусом законно на підставі заповіту і будь-яких підстав для визнання вказаного свідоцтва недійсним він не вбачає. Просив суд відмовити у задоволенні позову за недоведеністю позову.

Заслухавши сторони та вивчивши матеріали справи суд вважає, що у позові слід відмовити із таких підстав.

Згідно з копією повторного свідоцтва про смерть серії І-НМ № 222958 виданого 05 січня 2016 року, суд встановив, що ОСОБА_7, померла 21 грудня 2015 року у с. Пістинь Косівського району Івано-Франківської області (а.с.8). відповідач ОСОБА_4 і позивач ОСОБА_1 є її синами. Позивач ОСОБА_2 проживає з ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 липня 2016 року вбачається, що ОСОБА_6 приватний нотаріус посвідчив, що на підставі заповіту, посвідченого ОСОБА_6 приватним нотаріусом 25 грудня 2014 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1051, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 21 грудня 2015 року, є її син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Пістинь по вул. Черемшини № 17в Косівського району Івано-Франківської області і належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Косівською районною радою 04 липня 1989 року на підставі рішення цієї ж ради від 12 квітня 1989 року за № 61. Житловий будинок цегляний, житловою площею 53,4 кв.м., загальною площею 96,6 кв.м. та господарські будівлі і споруди навіс, стайня, стодола, комора, вбиральня (а.с.24).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 64097948 сформованої 22 липня 2016 року вбачається, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 96,6 кв.м., житловою площею 53,4 кв.м., навіс, стайня, стодола, комора, вбиральня. Право власності у ОСОБА_4 виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16 липня 2016 року (а.с.25).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 6 сформованого 18 жовтня 2016 року вбачається, що 27 лютого 1967 року ОСОБА_2 і ОСОБА_7 (прізвище після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_2) ОСОБА_8 зареєстрували шлюб у Пістинській сільській раді, який вони розірвали 20 квітня 1979 року (а.с.40).

Відносини, що виникають у звязку із визнанням свідоцтва про право на спадщину недійсним, регулюються положеннями ст. 1301 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з роз'ясненням, яке міститься у абз. 3 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідач успадкував майно на підставі заповіту у встановленому законодавством порядку, а будь-яких доказів, які б вказували на підстави недійсності свідоцтва про право на спадщину позивачами не надано, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину недійсним слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про визнання за позивачами у порядку спадкування 1/3 в рівних частках майна, яке належало ОСОБА_7 суд приходить до такого.

Так, згідно з копією рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 17 червня 2016 року встановлено факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, спільно проживав з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сімєю як чоловік і жінка без шлюбу в період з 1989 року по грудень 2015 року в господарстві, що розташоване в с. Пістинь вул. Черемшини № 17 В, Косівського району Івано-Франківської області (а.с.9).

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 у судовому засіданні ствердили, що позивач ОСОБА_2 спільно проживав з ОСОБА_7, вони вели спільне господарство. Вказали, що право власності на житловий будинок і господарські споруди набуте ОСОБА_7 у період спільного проживання з ОСОБА_2

Відповідно до ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Виходячи з того, що відповідач успадкував майно покійної ОСОБА_7 на підставі заповіту у встановленому законодавством порядку, а підстав для спадкування обовязкової частки майна покійної ОСОБА_7 за позивачами у суді не встановлено, суд прийшов до висновку що вимога про визнання за позивачами у порядку спадкування 1/3 в рівних частках майна, яке належало ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

Отже, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про праву на спадщину та визнання права власності у порядку спадкування, слід відмовити у звязку з недоведеністю позову.

На підставі наведеного, ст.ст. 1233, 1241, 1301 ЦК України, ст. 21 СК України, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про праву на спадщину та визнання права власності у порядку спадкування, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Косівський районний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.В. Бельмега