Справа № 344/9553/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1716/2016
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю., Соколовського В.М.

секретарів: Бойчука Л.М., Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 14 червня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що згідно кредитно договору № 0 від 25 січня 2007 року ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 91 740,00 швейцарських франків з терміном погашення до 24.01.2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 8,99 % на рік та зобовязалась виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 28.05.2015 року за ОСОБА_2 наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 4 304 698 гривень 01 коп. Кредитний договір забезпечений договором іпотеки від 26 січня 2007 року. Положеннями договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя у випадку невиконання боржником зобовязань за цим договором задовольнити забезпечену вимогу звернувши стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на житловий будинок.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 червня 2016 року в задоволенні позову ПАТ ОСОБА_3» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.

Представник ПАТ «Дельта Банк»» на дане рішення подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом вимог матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним Договором між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки від 26.01.2007 року, згідно якого надано в іпотеку нерухоме майно, а саме - житловий будинок, який розташований за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Медична, 26, житловою площею 195 36 кв.м, загальною площею 307,1 кв.м.

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом 15.07.1999 року по реєстру №Д-270, зареєстрованого Івано-Франківським ОБТІ 29.07.1999 року за РПВН 10304469, запис №215 в кн.2

08.12.2011 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу предмета вимоги за кредитами, відповідно до якого позивач став новим кредитором у зобовязанні з ОСОБА_2

Отже, відповідно до вищевказаного договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору та договору іпотеки.

Апелянт зазначив, що боржник неодноразово звертався до кредитора щодо питань погашення кредиту і після 2009 року та 2015 року, велися переговори щодо реструктуризації кредиту та зміни валютування, що свідчить про визнання боржником наявності кредитних зобов»язань, а тому у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки за пропуском строку позовної давності.

Апелянт просив рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог банку в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_4 підтримала доводи апеляційної скарги з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 заперечили вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч. 2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вищезазначеним вимогам з огляду на наступне.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувшись із позовом 01 липня 2015 року про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки пропустив строк позовної давності.

Однак із таким висновком суду не можна погодитись з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, 25 січня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 91 740 швейцарських франків з розрахунку 8,99 % річних на строк з 25.01.2007 року по 24.01.2014 року (а.с. 3 зв., 4-8).

З метою забезпечення виконання грошових зобов»язань за вказаним кредитним договором 26.01.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, згідно якого відповідач передала в іпотеку нерухоме майно - а саме - житловий будинок, який розташований за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Медична,26, житловою площею 195 36 кв.м, загальною площею 307,1 кв.м.

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом 15.07.1999 року по реєстру №Д-270, зареєстрованого Івано-Франківським ОБТІ 29.07.1999 року за РПВН 10304469, запис №215 в кн.2.

08 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АКБ «УкрСиббанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АКІБ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АКІБ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі кредитного договору укладеного із ОСОБА_2 (а.с.13 зв.-14).

Встановлено, що незважаючи на взяті на себе за договором зобов'язання, відповідачка систематично порушувала строки та розмір погашення кредиту і сплати процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 0 від 25 січня 2007 року . Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 28.05.2015 року за ОСОБА_2 числиться заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 4 304 698 грн. (а.с.102, 103).

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України "Про іпотеку". Так, відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Відповідно до розділу 2 п.2.1.1 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами ОСОБА_6.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 4.2 Договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду , виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 договору іпотеки та відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до положень ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Згідно п. 5.3 Договору іпотеки у разі застосування передачі Предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

З огляду на зазначені обставини, відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України "Про іпотеку").

Таким чином, вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на житловий будинок який розташований за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Медична, 26 є необґрунтованими.

Відповідно до положень п.11 абз.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 18.12.2009, № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на житловий будинок у зв»язку із пропуском строку звернення з позовом до суду, оскільки позовні вимоги позивача не доведені і саме з цих підстав слід відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_2

У зв»язку з наведеним рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв»язку з їх недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного Акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 14 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_7