Справа № 369/3279/15 Головуючий у І інстанції Ковальчук Л.М.
Провадження № 22-ц/780/50/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1.
Категорія 26 21.01.2016
УХВАЛА

Іменем України

21 січня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Сержанюка А.С.,

при секретарі Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 липня 2015 року,

встановила:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вважає рішення суду незаконним у звязку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 і ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» були укладені низка договорів строкового вкладу, а саме:

-06 липня 2011 року депозитний договір № SAMDN2186, у відповідності з яким він розмістив депозит на суму 5000 доларів США на строк 6 місяців - до 06 січня 2012 року включно з виплатою 7,5% річних;

-27 липня 2011 року; депозитний договір № SAMDN2385, у відповідності з яким він розмістив депозит на суму 8800 доларів США на строк 6 місяців-до 27 січня 2012 року включно з виплатою 7,5% річних;

-27 грудня 2011 року депозитний договір № SAMDN9386, у відповідності з яким він розмістив депозит на суму 2083 доларів США на строк 6 місяців-до 27 червня 2012 року включно з виплатою 7,5% річних;

-15 березня 2012 року депозитний договір № SAMDN6595, у відповідності з яким він розмістив депозит на суму 13000 доларів США на строк 6 місяців-до 15 вересня 2012 року включно з виплатою 8% річних;

-15 березня 2012 року депозитний договір № SAMDN6596, у відповідності з яким ним був відкритий особистий рахунок № 2589 на вклад «Копілка» на 6 місяців-до 15 вересня 2012 року включно з виплатою 7,75% річних, і залишок на цьому рахунку становить 1509,95 доларів США;

-05 вересня 2012 року депозитний договір № SAMDN1265, у відповідності з яким він розмістив депозит на суму 8740 доларів США на строк 366 днів-до 05 вересня 2013 року включно з виплатою 9% річних;

-16 січня 2013 року депозитний договір № SAMDN9575, у відповідності з яким він розмістив депозит на суму 5083,17 доларів США на 365 днів-до 16 січня 2014 року включно з виплатою 9% річних.

Всього за цим договорами ним було розміщено вкладів у банку на загальну суму 42706,17 доларів США.

Своїм листом № 20.1.0.0.0./7-20150206/2196 від 06 лютого 2015 року банк відмовив йому у видачі вкладу, посилаючись на відсутність законодавчої бази для повернення йому грошових коштів.

Крім того, як зазначав позивач ОСОБА_2 в позові, і його представник в судовому засіданні, в ПАТ «КБ ПриватБанк» ним були відкриті банківські рахунки, на підтвердження чого і для користування цими рахунками банком були видані йому банківські пластикові картки.

Згідно довідки, виданої банком, залишки на цих рахунках становлять: № рахунку (картки) 1,08 грн., № рахунку (картки) 153618-44,07 доларів США, № рахунку (картки) ,60 Євро. Враховуючи курс долара США по відношенню до гривні 1/23,19 та курс Євро до гривні 1/24,76, гривневий еквівалент залишку по вищевказаних карткових рахунках становить 15181,08+1021,98+169076,14 грн.=185 279,20 грн..

05 лютого 2015 року банком була отримана його заява про перерахування належних йому грошових коштів на зазначені у заяві картки-рахунки. Своїм листом № 20.1.0.0.0./7-20150206/2196 від 06 лютого 2015 року банк відмовив йому у цьому, посилаючись на відсутність законодавчої бази для повернення йому грошових коштів.

За правилами вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобовязаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після предявлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 «Приймання готівки» розділу ІV «Касові операції банків філій, відділень з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою Постановою Правління Національного банку України 01 червня 2011 року № 174 банк (далі Інструкція № 174) (філія, відділення) зобовязаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Таким чином, місцевий суд, встановивши те, що надані позивачем договори № SAMDN2186, SAMDN2385, SAMDN1265, № SAMDN9575 та квитанції № № 55, 12, 22, 36, 5 не відповідають вимогам закону та не містить обовязкових реквізитів, визначених п. 2.9 Інструкції № 174, а саме: не завірена печаткою ПАТ КБ «ПриватБанк», взагалі відсутній її оригінал, при цьому також не має оригіналу касового документа, оформленого згідно з касовими операціями, визначеними вищевказаною Інструкцією про здійснення приймання від ОСОБА_2 грошових коштів, а наявні в матеріалах справи копії договорів та довідок не можуть свідчити про те, що письмова форма договорів банківського вкладу є дотриманою, дійшов правильного висновку про відмову у позові у частині вимог про захист прав споживача, дострокове розірвання договорів банківського вкладу і видачу вкладу, стягнення коштів за порушення термінів виконання грошового зобовязання.

Поряд із цим, копії заяв на оформлення вкладів № SAMDN9386, № SAMDN6595, SAMDN6596 на оформлення вкладів,та довідок не підтверджують зазначених обставин, так як вони не є касовими документами та не можуть бути спростовані відповідачем через відсутність їх оригіналів, а згідно із ст. ст. 60, 64 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Враховуючи викладене, відмовляючи у позові, місцевий суд, дійшов правильного висновку про те, що позов предявлено до неналежного відповідача, а також відсутні підтвердження прийняття ПАТ КБ «ПриватБанк» від позивача грошових сум.

Поміж іншого, необхідно зазначити, що відповідати за вказаним позовом повинен саме ПАТ КБ «ПриватБанк», який розташований і діє на території України у м. Дніпропетровську, а в силу ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 липня 2015 рокузалишити без зміни.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді