Справа № 154/981/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Пікула Н.В.
Провадження № 22-ц/773/1573/16 Категорія: 34 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Лівандовської-Кочури Т.В.,

суддів Федонюк С.Ю., Свистун О.В.,

за участю:

секретаря Перебойчука Р.В.,

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07 жовтня 2016 року позов задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 завдану майнову шкоду в розмірі 7 053 грн. 26 коп., 1500 грн. витрат за проведення експертного товарознавчого дослідження, 1500 грн. витрат на правову допомогу та 551 грн. 20 коп. судового збору.

Не погоджуючись із вищеназваним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим через неповноту зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову, відмовити.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних мотивів.

Встановлено, і це підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 19 березня 2016 року близько 13 год. 20 хв. біля магазину «Мясна точка», що по вул. Ковельській в м. Володимир-Волинський, відповідач ОСОБА_1, відкриваючи двері автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter» н.з. АС 4073 ВЕ, пошкодив заднє крило транспортного засобу марки "Volvo" н.з. АС 3311 ВІ, що належить позивачу ОСОБА_3

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 перед третіми особами, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована АТ «ПРОСТО-страхування» відповідно до Полісу № АІ/8467024 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02 жовтня 2015 року (а.с. 24 зворот).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, по даному страховому випадку, не звертався (а.с. 39).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Диспозиція наведеної норми у взаємозвязку із ст. 60 ЦПК України покладає на позивача обовязок доказати факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір. Відсутність вини у заподіянні шкоди згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити відповідач (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-183цс14 від 03 грудня 2014 року).

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використання, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренду, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано унаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно висновку Володимир-Волинського відділення поліції Нововолинського відділу поліції України у Волинській області від 19 березня 2016 року у діях відповідача ОСОБА_1 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 194 КК України (а.с. 7 зворот).

При цьому, відсутність у діях останнього складу злочину, не свідчить про відсутність його вини у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди.

Сам факт заподіяння шкоди сторонами не оспорюється, проте відповідач ОСОБА_1 покликається на те, що шкоду, у зазначеному випадку, було завдано не з його вини, а внаслідок непереборної сили, а саме сильного вітру, через що двері його автомобіля, під час їх відкривання, вирвало.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Загальними вимогами процесуального права визначено обовязковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дав належну оцінку наявним у матеріалах справи письмовим поясненням учасників пригоди, в тому числі відповідача ОСОБА_1, який визнав свою вину у вчиненні даної пригоди, а також врахував те, що останнім, всупереч вищенаведеним положенням процесуального закону, не було надано належних та допустимих доказів в підтвердження наявності в день дорожньо-транспортної пригоди, а саме 19 березня 2016 року, вітру із зазначенням його швидкості, наявність якого можна було б вважати непереборною силою.

Згідно висновку експерта № 169 від 29 березня 2016 року, складеного на замовлення позивача ОСОБА_3, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Volvo» н.з. АС 33311 ВІ., становить 7 053 грн. 26 коп. До висновку долучено протокол огляду транспортного засобу та калькуляцію на роботи та запасні частини (а.с. 70-76 зворот).

Заперечуючи відносно вказаного розміру матеріального збитку, сторона відповідача, в ході розгляду справи в суді першої інстанції, заявляла клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, яке було задоволено судом, проте експертиза проведена не була, у звязку із ухиленням відповідача від її виконання (не здійснення оплати за її проведення).

За наявності інших даних про розмір матеріального збитку, завданого автомобілю під керуванням позивача ОСОБА_3, суд правомірно взяв до уваги висновок експерта та стягнув з відповідача ОСОБА_1 матеріальний збиток в розмірі 7 053 грн. 26 коп., як особи винної у даній дорожньо-транспортній пригоді.

Висновки суду про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, які у відповідності до вимог ст. 79 ЦПК України складаються із: витрат пов'язаних з проведенням експертного дослідження та витрат на правову допомогу і підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, а саме квитанцією від 25 березня 2016 року про оплату наданих експертом послуг в розмірі 1 500 грн., договором про надання правової допомоги від 04 квітня 2016 року, укладеним між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_5, розрахунком витрат на правову допомогу та квитанцією до прибуткового касового ордера від 04 квітня 2016 року на суму 1500 грн. (а.с. 10-13) узгоджуються із вимогами закону, які регулюють розгляд зазначених питань.

З огляду на встановлені обставини справи та з урахуванням вищенаведених положень матеріального закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 майнової шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, як особи винної у її заподіянні.

У контексті наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, підстави для зміни чи скасування якого відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07 жовтня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді