Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 337/222/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гнатик Г.Є.
Провадження № 22-ц/778/3481/16 Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Кочеткової І.В.

Савченко О.В.

за участю секретаря: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2016 року по справі

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 (яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5), Запорізької міської ради, треті особи: Хортицьке відділення з управління житловим фондом м.Запоріжжя Міського комунального підприємства «Основаніє», орган опіки і піклування Хортицької районної адміністрації м.Запоріжжя, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права користування житловим приміщенням, вселення у квартиру,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2016 ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнював, про визнання права користування житловим приміщенням, вселення у квартиру.

Зазначив, що відповідач по справі ОСОБА_3 є його сестрою та основним наймачем квартири АДРЕСА_1 у м.Запоріжжі.За спільною домовленістю з ОСОБА_3 він продав належну йому квартиру, вселився, зареєструвався та став проживати у квартирі АДРЕСА_1, де займав окрему ізольовану кімнату.

З вересня 2015 року ОСОБА_3 почала перешкоджати йому в проживанні у квартирі, змінила замки на вхідних дверях, перестала його впускати в квартиру, незважаючи на те, що в квартирі знаходиться його майно. З цього приводу він звертався до правоохоронних органів щодо порушення його прав.

На підставі зазначеного та ст.64 ЖК України просив визнати за ним право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, вселити його у зазначену квартиру, стягнути з ОСОБА_3 на його користь понесенні судові витрати.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право користування квартирою АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір у сумі 1102 грн. 40 коп.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на відсутність спору щодо права проживання ОСОБА_4 у спірній квартирі та його вселення, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 304 ЦПК України справа апеляційним судом розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу 5 цього кодексу.

У відповідності до ч. 4 ст. 169, ст.305 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, незалежно від причини неявки суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

У відповідності до ст.11, ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки і разом з тим, розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Справа призначалася до слухання на 19 жовтня 2016 року, про що була повідомлена ОСОБА_3, в судове засідання ОСОБА_3 не з'явилася подала заяву про відкладення розгляду справи (а.с.216-217).

Причини неявки визнані судом поважними і справа була відкладена на 02.11.2016 року, повістка вручена ОСОБА_3, про що свідчить поштове повідомлення (а.с.231).

ОСОБА_3 02.11.2016 року не з'явилася до суду і електронною поштою знову направила заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з від'їздом до м. Вінниця.

Керуючись ч.3 ст.27, ст.169, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія судів відхилила клопотання ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи, оскільки має місце повторна неявка відповідача і, незалежно від причин повторної неявки, суд розглядає справу за відсутності відповідача.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_4 та доводи адвоката, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно із ч. 2 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Підставою позову позивач вказав - здійснення йому перешкод у користуванні спірною квартирою з боку наймача - ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги про вселення, суд першої інстанції керувався ст. ст. 9, 64,65 ЖК України і виходив з факту доведеності створення ОСОБА_4 перешкод у користуванні спірною квартирою з боку наймача - ОСОБА_3

Такі висновки є правильними та узгоджуються з матеріалами справи.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_4 звертався до Хортицького РВ ДМУ ГУМВС України в Запорізькій області з приводу конфлікту, який виник щодо користування даною квартирою (а. с. 16-17).

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі викладає своє бачення конфлікту,причин зміни замків, неможливості позивача потрапити до квартири за її відсутності. Проте ці обставини вже свідчать про об'єктивно існуючі перешкоди для позивача у вільному доступі до квартири та її користуванні. Тому доводи ОСОБА_3 про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про вселення є неприйнятними.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те,що суд безпідставно задовольнив і позовні вимоги про визнання за ОСОБА_4 права користування квартирою є обґрунтованими.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про вселення як на правову підставу позовних вимог, ОСОБА_4 посилався на норми ст. ст. 9, 64, 65 ЖК України, а саме наявність у нього права користувача спірної квартири, наймачем якої є ОСОБА_3

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Перевіряючи право ОСОБА_4 на користування квартирою, судом встановлено, що позивач 07.08.2014 року вселився в квартиру для постійного проживання як член сім'ї наймача з дотриманням встановленого законом порядку, за письмовою згодою наймача та всіх повнолітніх мешканців зареєстрував своє місце проживання.

Отже, у відповідності до ст.ст.64,65 ЖК України підставою набуття ОСОБА_4 права на користування жилим приміщенням є саме сукупність зазначених фактів і позивач набув рівних з відповідачем прав, що випливає із договору найму жилого приміщення, з часу вселення, в тому числі і право користування.

Відповідач не оспорювала набуття ОСОБА_4 права користування жилим приміщенням, напроти, вона заявляла позовні вимоги про втрату ним права з підстав, передбачених ст.71 ЖК України. Проте рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 27 січня 2016 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання його таким, що втратив право користуванням жилим приміщенням

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, право на спірне жиле приміщення позивач набув в установленому законом порядку і за викладених обставин підстав для підтвердження наявного в нього права користування жилим приміщенням у спірній квартиру ще і в судовому порядку немає.

Права позивача поновлені вселенням в квартиру.

Згідно з ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з вимогами п.п. 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016» (станом на дату подання позову) встановлено, що у 2016 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2016 року становить 1378 грн.

Згідно з п.п.6 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» із змінами, внесеними згідно із Законами № 4212-VI від 22.12.2011, № 590-VII від 19.09.2013; в редакції Закону № 484-VIII від 22.05.2015, судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду дорівнює 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України ОСОБА_4 має право на компенсацію за рахунок відповідача понесених ним судових витрат в сумі 551,20 грн. за подання позовної заяви пропорційно задоволеним вимогам від заявлених.

Також ОСОБА_3 має право на компенсацію ОСОБА_4 судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, пропорційно задоволеним вимогам від заявлених в сумі 303,16 грн.

Таким чином, з ОСОБА_3 підлягає стягненню компенсація судового збору на користь ОСОБА_4 в сумі 248,04 грн.

Керуючись ст. ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2016 року в частині визнання за ОСОБА_4 право користування квартирою АДРЕСА_1 скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Рішення суду в частині вселення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 248,04 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: