Справа № 368/344/16-ц
Провадження № 4-с/368/1/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2016 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Гребеневич А.І.

з участю представника скаржника ОСОБА_1

та представників стягувача ОСОБА_2 та ОСОБА_3

під час розгляду в судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за скаргою ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Кузьминецький цегляний завод», заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Чеська Експертні банка, а.с.», Відділ примусового виконання рішень головного управління юстиції у Київській області Управління державної виконавчої служби на постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_5 про зняття арешту з майна боржника від 14.12.2015 року та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, прийнятою по виконавчому провадженню № 47694325, при примусовому виконанні виконавчого листа № 368/2299/13-ц, виданого 01.04.2015 р. Кагарлицьким районним судом Київської області, -

ВСТАНОВИВ:

представник скаржника просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_6 від 14.12.2015 р. про зняття арешту з майна боржника, прийнятою по виконавчому провадженню № 47694325, при примусовому виконанні виконавчого листа № 368/2299/13-ц, виданого 01.04.2015 р. Кагарлицьким районним судом Київської області, визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_6 від 14.12.2015 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, прийнятою по виконавчому провадженню № 47694325, при примусовому виконанні виконавчого листа № 368/2299/13-ц, виданого 01.04.2015 р. Кагарлицьким районним судом Київської області, посилаючись на те, що 28 травня 2015 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_7 відкрите виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 368/2299/13-ц, виданого 01.04.2015 р. Кагарлицьким районним судом Київської області про: «ТОВ «Кузьминецький цегляний завод», ідентифікаційний номер компанії: 32167115, має компенсувати АК «Чеська Експортні Банка, а.с.», ідентифікаційний номер підприємства у Чехії: 63 078 333, витрати, пов'язані з арбітражним розглядом, у сумі 9 539 263 чеські крони, що за офіційним курсом НБУ станом на 4.08.2014 року складає 5 632 581,85 грн.», про що винесено постанову.

03 липня 2015 р. старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_8 виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої накладено арешт на все майно, що належить ТОВ «Кузьминецький цегляний завод» у межах суми звернення стягнення 5 632 581, 85 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 р. № 512/5 затверджена Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка розроблена відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню (п. 1.1).

Пунктом 5.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 р. № 512/5, передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення, або у разі виконання зведеного виконавчого провадження при органах ДВС за відповідною постановою можуть утворюватися виконавчі групи, до складу яких входять державні виконавці одного або кількох органів ДВС.

Слід зазначити, що 2 липня 2015 року при відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України утворено виконавчу групу для проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню 47395355 від 27.04.2015 р. з примусового виконання виконавчого листа № 368/2299/13-ц, виданого 01.04.2015 р. Кагарлицьким районним судом Київської області.

Про утворення зазначеної виконавчої групи директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_9 винесено відповідну постанову від 02.07.2015 р.

Даною постановою (п.3) затверджено склад виконавчої групи: керівник групи - головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_10; члени групи: старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_5; заступник начальника відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області ОСОБА_11.

Відповідно до п. 4 цієї постанови Постанову доведено до відома керівника та членів виконавчої групи.

Згідно ч. 2 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкриті у кількох органах державної виконавчої служби, об'єднання виконавчих проваджень у зведене здійснюється в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Відповідно до п. 3.8.7. Інструкції, якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника виявлено в іншій області, Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, рішення щодо подальшого виконання таких виконавчих проваджень приймається Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

11 грудня 2015 року представник стягувача подав клопотання про внесення змін до постанови про арешт майна боржника від 03.07.2015р., що полягали у виключенні з обтяженого державним виконавцем майна: земельної ділянки за адресою: Україна, Київська область, Кагарлицький район, с. Кузьминці, вул. Червоноармійська, буд. 57 та розташованого на ній нерухомого майна: адміністративної будівлі, літера А, площею 220, 8 кв.м. та виробничої будівлі, літера Б, площею 15 740, 2 кв.м., що належали ТОВ «Кузьминецький цегляний завод» на праві власності, рухомого майна (підготовчий цех (А+Б), формувальний цех (А), автоматика формовки (А), камерна сушарка (А), перевантаження сухих виробів (А), транспорт пічних вагонеток (А), тунельна піч (А), лінія пакетування (А), переробка ошурків (А+Б), компресорна підстанція (А), електрообладнання (01.00 -Б, А)), предмету застави, визначеного Договором застави майнових прав щодо банківського рахунку від 23.10.2007 р. зокрема права Банку «Чеська експортні банка, а.с.» (CESKA EXPORTNI BANKA, a.s.) отримати кошти разом з усіма процентами, наявними або нарахованими на Заставленому рахунку № і євро/доларах США/гривні України в Банку ПуАТ «СЕБ Банк» в м. Києві, вул. Червоноармійська, 10, МФО 300175, , у звязку з наміром стягувача скористатися своїм правом заставодержателя, шляхом задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки/застави, що є приоритетним правом стягувача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, в тому числі і в поза судовому порядку перед іншими кредиторами позичальниками.

14 грудня 2015 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_5 виніс постанову про зняття арешту з майна боржника.

Зважаючи на текст постанови про зняття арешту з майна боржника, державний виконавець постановив зняти арешт з майна боржника, накладений постановою відділу від 03.07.2015 р., реєстраційний номер обтяження 10329575, керуючись статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 12 Закону України "Про іпотеку".

Одночасно, 14 грудня 2015 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_5О виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої наклав арешт на все майно боржника окрім майна застави.

Свої незаконні рішення державний виконавець мотивував тим, що оскільки при здійсненні виконавчого провадження, державний виконавець зобовязаний дотримуватися вимог Закону України "Про іпотеки", арешт з іпотечного майна має бути знятий, та арештовано все інше майно боржника.

Зазначають, що своєю постановою державний виконавець «зняв арешт» не тільки з майна, що перебувало в іпотеці, а й з іншого рухомого майна та майнових прав.

Вказані у постановах державним виконавцем статті нормативних актів не визначають процедуру зняття арешту з майна та накладення арешту на частину майна.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Не допускається звернення стягнення на майно, зазначене в переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами, згідно з додатком до цього Закону (частина перша стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Порядок звернення стягнення на заставлене майно визначається статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Отже, старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_5 при винесенні постанов про зняття арешту з майна боржника та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження фактично задовольнив клопотання стягувача.

Своїми діями старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_5 грубо порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження», оскільки накладення арешту на майно та зняття арешту з майна, у тому числі майна, що є предметом іпотеки та застави, здійснюється в межах повноважень, у порядку та спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку (ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження»).

Представники АК «Чеська експортні банка, а.с.» вимоги скарги не визнали та заперечували проти їх задоволення з наступних підстав. Ухвалою суду від 04 серпня 2014 року було задоволено клопотання Акціонерного товариства «Чеська Експортні банка, а.с.», боржник ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «КЦЗ» про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного та визнано та надано дозвіл на примусове виконання на території України арбітражного рішення, ухваленого 20 грудня 2012 року Арбітражним судом при Торговій палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки у справі Rsp 1809/12 за позовом юридичної особи Чеської Республіки - Акціонерного товариства «Чеська Експортні Банка, а. с.» до українського ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «КЦЗ» про стягнення з Боржника на користь заявника сум основного боргу, нарахованих процентів та штрафних санкцій за Кредитним договором № 21274, укладеним між заявником та боржником 31 серпня 2007 року та згідно якого ТОВ «КЦЗ», ідентифікаційний номер компанії: 32167115, має виплатити Акціонерному товариству «Чеська Експортні Банка, а.с.», ідентифікації номер підприємства у Чехії: 63078333, суму у 15 235 450 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.08.2014 року складає 248630355,64 грн., плюс наступні штрафні санкції: договірний відсоток у сумі 1 885 936,44 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 4.08.2014 року складає 30776973,95 грн. за період з 21 червня 2010 року до 19 листопада 2012 року, договірний відсоток за ставкою 5,55% річних від суми 15 235 450 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 4.08.2014 року становить 14366066,25 грн. з 20 листопада 2012 року до 15.01.2014 року, пеня у сумі 51 983,92 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 4.08.2014 року складає 848335,99 грн. за період з 1 червня 2012 по 19 листопада 2012 року, пеня у розмірі 2% річних від суми у 15 235 450 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 4.04.2014 року становить 5747587,81 грн. з 20 листопада 2012 року до 15.01.2014 року. ТОВ «КЦЗ», ідентифікаційний номер компанії: 32167115, має компенсувати АК «Чеська Експортні Банка, а.с.», ідентифікаційний номер підприємства у Чехії: 63078333, витрати, пов'язані з арбітражним розглядом, у сумі 9 539 263 чеські крони, що за офіційним курсом НБУ станом на 4.08.2014 року складає 5632581,85 грн. 01.04.2015 року Кагарлицьким районним судом видано два виконавчі листи. Один виконавчий лист - визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України арбітражного рішення, ухваленого 20 грудня 2012 року Арбітражним судом при Торговій палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки у справі 1809/12 за позовом юридичної особи Чеської Республіки - Акціонерного товариства «Чеська Експортні Банка, а. с.» до українського ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «КЦЗ» про стягнення з Боржника на користь заявника сум основного боргу, нарахованих процентів та штрафних санкцій за Кредитним договором № 21274, укладеним між заявником та боржником 31 серпня 2007 року та згідно якого ТОВ «КЦЗ», ідентифікаційний номер компанії: 32167115, має виплатити Акціонерному товариству «Чеська Експортні Банка, а.с.», ідентифікаційний номер підприємства у Чехії: 63078333, суму у 15 235 450 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 4.08.2014 року складає 248630355,64 грн., плюс наступні штрафні санкції: договірний відсоток у сумі 1 885 936,44 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 4.08.2014 року складає 30776973,95 грн. за період з 21 червня 2010 року до 19 листопада 2012 року, а також договірний відсоток за ставкою 5,55% річних від суми 15 235 450 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 4.08.2014 року становить 14366066,25 грн. з 20 листопада 2012 року до 15.01.2014 року, а також пеня у сумі 51 983,92 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 4.08.2014 року складає 848335,99 грн. за період з 1 червня 2012 по 19 листопада 2012 року, а також пеня у розмірі 2% річних від суми у 15 235 450 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 4.04.2014 року становить 5747587,81 грн. з 20 листопада 2012 року до 15.01.2014 року. Другий виконавчий лист - ТОВ «КЦЗ», ідентифікаційний номер компанії: 32167115, має компенсувати АК «Чеська Експортні Банка, а.с.», ідентифікаційний номер підприємства у Чехії: 63078333, витрати, пов'язані з арбітражним розглядом, у сумі 9 539 263 чеські крони, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.08.2014 року складає 5632581,85 грн. 28 травня 2015 року Головним державним виконавцем Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_7 було відкрито виконавче провадження № 47694325, про що була винесена відповідна постанова. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.05.2015 року, Державний виконавець надав Боржнику сім днів на добровільне виконання вимог, встановлених виконавчим листом № 368/2299/13-ц від 01.04.2015 року. 29 травня 2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_5 було винесено постанову про арешт коштів Боржника, що надходять та містяться на всіх рахунках боржника та будуть відкриті в майбутньому. 03 липня 2015 року винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника та заборону його відчуження. 11 грудня 2015 року представником стягувача подано клопотання про внесення змін у постанову про арешт майна боржника у зв'язку з наміром скористатися своїм правом заставодержателя, шляхом задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки, що є пріоритетним правом стягувача, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі і в поза судовому порядку перед іншими кредиторами позичальниками. На підставі вказаної заяви, враховуючи положення Закону України "Про іпотеку", головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_5 14 грудня 2015 року винесено постанову про зняття арешту з майна боржника, накладеного постановою відділу від 03.07.2015 р., реєстраційний номер обтяження 10329575. В той же день, 14 грудня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_5 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладено арешт на все майно боржника, окрім майна, що перебувало в заставі стягувача. Звертають увагу суду, що в даному випадку звернення стягнення на майно здійснювалось в позасудовому порядку та реалізовувалось в процесі виконавчого провадження. Так, рішенням Господарського суду Київської області від 13.07.2015 р. у справі №911/2376/15, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 р., визнано дійсним з 25.01.2012 р. Додатковий договір №1 до Іпотечного договору від 01.10.2007 р., укладений між ТОВ «Кузьминецький цегляний завод» та банком «Чеська експортні банка, а.е». Вказаним рішенням Господарського суду Київської області від 13.07.2015 року затверджено редакцію Додаткового договору №1, відповідно до п. 2.1.1. якого: на забезпечення сплати та виконання основних зобовязань на момент їх настання, Іпотекодавець (Боржник) передає на користь Іпотекодержателя (стягувача) у іпотеку з першочерговим пріоритетом обтяження («Іпотека») наступне майно та всі або будь-які права Іпотекодавця у відношенні наступного майна: предмет іпотеки 1: земельна ділянка площею 3,0087 гектарів, кадастровий номер :03:001:0002, цільове призначення земельної ділянки - землі промисловості (господарський двір, цегляний завод), розташована за адресою: Україна, Київська область, Кагарлицький район, Кузьминецька сільська рада («Земельна ділянка»); предмет іпотеки 2: адміністративна будівля, літера А, загальною площею 220,8 кв. м. та виробнича будівля (літера Б) загальною площею 15 740, 2 кв. м., розташовані за адресою: Україна, Київська область, Кагарлицький район, с. Кузьминці, вул. Червоноармійська, 57 (прописом: пятдесят сім), розташовані на земельній ділянці. Ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду. За змістом вимог частин 6, 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2015 у справі № 911/2376/15, залишене без змін ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 р. є правозмінюючим юридичним фактом, наслідком якого є отримання стягувачем права на задоволення своїх інтересів шляхом реєстрації права власності на нерухоме майно - предмет іпотеки. Згідно зі ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Як зазначалося, за змістом вимог частини 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Статтею 19 Закону України «Про заставу» і статтею 572 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Таким чином, заставлене та іпотечне майно призначене в першу чергу для забезпечення майнових прав та інтересів заставодержателя. У розумінні статті 54 ЗУ «Про виконавче провадження» заставлене майно за загальним правилом не може бути предметом звернення стягнення. Отже, звернення стягнення на заставлене майно у виконавчому провадженні допускається у виняткових випадках для задоволення потреб стягувача-заставодержателя. Захист майнових прав стягувача у відносинах з боржником можливий як шляхом стягнення грошових коштів, так і шляхом отримання у власність майна, що є обєктом застави/іпотеки. Ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» надає сторонам виконавчого провадження право заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Користуючись своїми процесуальними та диспозитивними правами, стягувач звернувся до державного виконавця з клопотанням від 11.12.2015 року про внесення змін до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.07.2015 року. Частина 2 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» покладає на державного виконавця обовязок щодо розгляду заяв сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхніх клопотань. Поряд з тим, чинний господарський процесуальний кодекс України не передбачає процедури звернення боржника до суду із заявою про зняття арешту з майна боржника, накладеного органом ДВС, в разі звернення стягнення в позасудовому порядку. Слід зауважити, що у пункті 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» роз'яснено, що господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця. Отже, твердження боржника про порушення державним виконавцем Гопцієм Р.О. вимог ЗУ «Про виконавче провадження» не відповідає дійсності, оскільки ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачає обов'язку отримувати судове рішення про зняття арешту, якщо стягнення на майно здійснюється в позасудовому порядку. Відповідно до п. 5.1. Інструкції з примусового виконання рішень, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення, або у разі виконання зведеного виконавчого провадження при органах ДВС за відповідною постановою можуть утворюватися виконавчі групи, до складу яких входять державні виконавці одного або кількох органів ДВС. Пунктом 5.10. Інструкції з примусового виконання рішень встановлено обовязок державних виконавців, що входять до виконавчої групи, видавати процесуальні документи лише за погодженням або на виконання доручення керівника виконавчої групи. Дійсно, постановою від 02.07.2015 року по виконавчому провадженню № 47395355 утворена виконавча група у тому складі, як це зазначено у скарзі боржника. Разом з тим, відповідно до п. 2 резолютивної частини зазначеної постанови виконавча група утворена для проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 47395355 від 27.04.2015 року з примусового виконання виконавчого листа № 368/2299/13-ц, виданого 01.04.2015 року Кагарлицьким районним судом Київської області. Метою створення виконавчої групи, як це вбачається з мотивувальної частини постанови від 02.07.2015 року, є опис нерухомого майна Боржника та проведення інших виконавчих дій саме в рамках виконавчого провадження № 47395355 від 27.04.2015 року. Постановою про утворення виконавчої групи не передбачено обєднання виконавчих проваджень № 47395355 від 27.04.2015 року та № 47694325 від 28.05.2015 року у зведене. Звертають увагу суду, що Інструкція з примусового виконання рішень передбачає два випадки утворення виконавчої групи: наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення; виконання зведеного виконавчого провадження. Таким чином, зі змісту постанови від 02.07.2015 року вбачається, що виконавча група створена у звязку з наявністю обставин, що ускладнюють виконання рішення, а не у звязку із обєднанням виконавчих проваджень у зведене. За таких обставин, в межах виконавчого провадження № 47694325 від 28.05.2015 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_5 уповноважений самостійно проводити виконавчі дії та не повинен отримувати від керівника виконавчої групи, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_12, жодних доручень та/або погоджень. Таким чином, при прийнятті постанови про зняття арешту з майна боржника від 14.12.2015 року, постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.12.2015 року по виконавчому провадженню № 47694325, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_5 діяв відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції з примусового виконання рішень. Стягувач вважає, що боржником не наведено підстав та не надано доказів порушення державним виконавцем Гонцієм Р.О. вимог законодавства при прийнятті оскаржуваних постанов, що унеможливлює задоволення викладених у скарзі Боржника вимог.

Представник Відділу примусового виконання рішень головного управління юстиції у Київській області Управління державної виконавчої служби в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Проте, прислав копії матеріалів виконавчого провадження № 47694325.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» за змістом ст. 98 ЦПК УРСР (ст. 26 ЦПК України 2004 року) учасник виконавчого провадження (особа, залучена до проведення виконавчих дій), який звернувся до суду зі скаргою, заявою (поданням), бере участь у їх розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов'язків яких безпосередньо стосується зазначене звернення, - як заінтересовані особи.

У відповідності до ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

З матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 2015 року Кагарлицьким районним судом Київської області стягувачу Акціонерному товариству «Чеська Експортні банка, а.с.» виданий виконавчий лист № 368/2299/13-ц на виконання рішення цього ж суду від 04 серпня 2014 року за яким, стягнуто з ТОВ «Кузьминецький цегляний завод», ідентифікаційний номер компанії: 32167115, має компенсувати АК «Чеська Експортні Банка, а.с.», ідентифікаційний номер підприємства у Чехії: 63 078 333, витрати, пов'язані з арбітражним розглядом, у сумі 9 539 263 чеські крони, що за офіційним курсом НБУ станом на 4.08.2014 року складає 5 632 581,85 грн.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Нормою ч. 2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Нормою ч.4 ст. 13 передбачено, що невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону України "Про державну виконавчу службу" державний виконавець здійснює примусове виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Контроль за законністю виконавчого провадження здійснюється у відповідності до ст. 83 Закону та регламентований Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/05 від 02.04.2012 р.

22 травня 2015 року представником АТ «Чеська Експортні банка, а.с.» було подано заяву і виконавчий лист до Відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції МЮ України в Київській області.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

28 травня 2015 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику ТОВ «Кузьминецький цегляний завод» добровільно виконати рішення суду. Вказану постанову було направлено сторонам.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частинами першою, третьою статті 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

03 червня 2015 року старшим виконавцем було направлено запит про надання відомостей щодо наявності майна, що належить на праві власності.

29 травня 2015 року було винесено постанову про арешт коштів боржника.

03 липня 2015 року винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах суми боргу.

13.07.2015 року Господарським судом Київської області було винесено рішення у справі №911/2376/15, яке залишене без змін ухвалою Київським апеляційним господарським судом від 07.10.2015 р., визнано дійсним з 25.01.2012 р. Додатковий договір №1 до Іпотечного договору від 01.10.2007 р., укладений між ТОВ «Кузьминецький цегляний завод» та банком «Чеська експортні банка, а.е». Вказаним рішенням Господарського суду Київської області від 13.07.2015 року затверджено редакцію Додаткового договору №1, відповідно до п. 2.1.1. якого: на забезпечення сплати та виконання Основних зобовязань на момент їх настання, Іпотекодавець (Боржник) передає на користь Іпотекодержателя (Стягувача) у іпотеку з першочерговим пріоритетом обтяження («Іпотека») наступне майно та всі або будь-які права Іпотекодавця у відношенні наступного майна: предмет іпотеки 1: земельна ділянка площею 3,0087 гектарів, кадастровий номер :03:001:0002, цільове призначення земельної ділянки - землі промисловості (господарський двір, цегляний завод), розташована за адресою: Україна, Київська область, Кагарлицький район, Кузьминецька сільська рада («Земельна ділянка»); предмет іпотеки 2: адміністративна будівля, літера А, загальною площею 220,8 кв. м. та виробнича будівля (літера Б) загальною площею 15 740, 2 кв. м., розташовані за адресою: Україна, Київська область, Кагарлицький район, с. Кузьминці, вул. Червоноармійська, 57 (прописом: пятдесят сім), розташовані на земельній ділянці.

Згідно зі ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Згідно вимог частини 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Статтею 19 Закону України «Про заставу» і статтею 572 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Таким чином, заставлене та іпотечне майно призначене в першу чергу для забезпечення майнових прав та інтересів заставодержателя.

Отже, звернення стягнення на заставлене майно у виконавчому провадженні допускається у виняткових випадках для задоволення потреб стягувача-заставодержателя. Захист майнових прав стягувача у відносинах з боржником можливий як шляхом стягнення грошових коштів, так і шляхом отримання у власність майна, що є обєктом застави/іпотеки.

Ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» надає сторонам виконавчого провадження право заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

11 грудня 2015 року представником стягувача по виконавчому провадженню № 47694325 було подано заяву про внесення змін у постанову про арешт майна боржника у звязку з наміром скористатись своїм правом застоводержателя, шляхом задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки, що є пріоритетним правом стягувача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

14 грудня 2015 року постановою державним виконавцем було знято арешт з майна боржника. Тією ж датою було винесено постанову про арешт на майно божника та оголошення заборони на його відчуження.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ст. 57 Закону).

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 54 Закону, відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет застави здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про заставу».

При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами та відповідно частиною першою ст. 20 Закону України «Про заставу», за якою заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що застава як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Застава має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії договору застави (ст. 3 Закону України «Про заставу»). За змістом ч. 2 ст. 1 Закону України «Про заставу» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до застави заставодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета застави переважно перед іншими особами.

Пріоритет права заставодержателя на задоволення забезпечених заставою вимог за рахунок предмета застави відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в заставу нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації застави. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет застави в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених заставою вимог за рахунок предмета застави.

Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Таким чином, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Зазначений висновок відповідає аналогічній правовій позиції Верховного Суду України, викладеній щодо іншого обтяження, іпотеки, у постанові Верховного Суду України від 19 квітня 2014 року № 6 13 цс 14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Згідно із пунктами 1, 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 07 лютого 2014 року - виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень. Оскарження стягувачем рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відділу або керівника вищого в порядку підлеглості органу цієї служби в передбачених Законом про виконавче провадження випадках не може бути підставою для відмови у прийнятті скарги судом, оскільки на ці правовідносини поширюється юрисдикція суду (статті 55, 125 Конституції України, частина перша статті 384 ЦПК).

За змістом статті 17 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, підлягають виконанню: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Частинами першою, п'ятою статті 52, частинами першою, другою статті 57, Закону № 606-XIV передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає у його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що скарга представника ТОВ «Кузьминецький цегляний завод» задоволенню не підлягає, а дії державного виконавця при ухваленні постанов від 14.12.2015 року діяв у межах наданих йому повноважень.

Керуючись ст.ст. 209, 210, 377 ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Кузьминецький цегляний завод», заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Чеська Експертні банка, а.с.», Відділ примусового виконання рішень головного управління юстиції у Київській області Управління державної виконавчої служби на постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_5 про зняття арешту з майна боржника від 14.12.2015 року та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, прийнятою по виконавчому провадженню № 47694325, при примусовому виконанні виконавчого листа № 368/2299/13-ц, виданого 01.04.2015 р. Кагарлицьким районним судом Київської області відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.І. Шевченко