У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Марганці Дніпропетровської області, про встановлення факту нещасного випадку на виробництві, зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що її чоловік - ОСОБА_4, з 2003 року працював у публічному акціонерному товаристві «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі -ПАТ «МГЗК». ІНФОРМАЦІЯ_1 на робочому місці він помер. Відповідно до акта за формою Н-5 від 6 листопада 2012 року та від 9 квітня 2014 року комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок з ОСОБА_4 не пов'язаний з виробництвом.

ОСОБА_3 не згодна з висновком комісії та вважала, що нещасний випадок стався на виробництві, на підставі якого акт за формою Н-1 складений не був, нещасний випадок не був взятий на облік. Акт про нещасний випадок на підприємстві, не пов'язаний з виробництвом, за формою Н-5 не відповідає дійсності і закону. Встановлення факту нещасного випадку необхідно їй для надання документів до відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Марганець Дніпропетровської області (далі - ВВД ФСС НВВ та ПЗ України) для вирішення питання про призначення та виплати їй страхових виплат.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд: встановити факт нещасного випадку з гірничим робітником очисного забою 5 розряду шахти № 9/10 ПАТ «МГЗК» ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, пов'язаним з виробництвом; зобов'язати ПАТ «МГЗК» скласти та видати їйакти про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 та Н-5.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Встановлено факт нещасного випадку з гірничим робітником очисного забою 5 розряду шахти № 9/10 ПАТ «МГЗК» ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 пов'язаним з виробництвом. Зобов'язано ПАТ «МГЗК» скласти та видати ОСОБА_3 акти про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 та Н-5. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що нещасний випадок з ОСОБА_4 стався у ПАТ «МГЗК» під час виконання ним своїх трудових обов'язків, тому пов'язаний з виробництвом, однак адміністрація підприємства, уповноважені особи підприємства не виконали вимоги Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, щодо складання акта у передбачені порядком строки, комісією з розслідування було складено акт за формою Н-5 без урахування всіх обставин випадку.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, виходив із того, що законом визначено порядок установлення факту нещасного випадку на виробництві, а саме спеціальна комісія встановлює факт пов'язаності чи не пов'язаності нещасного випадку з виробництвом, тобто спеціальна комісія є спеціальним суб'єктом щодо встановлення вказаного факту, у зв'язку з чим останній не може бути встановлений в судовому порядку, згідно з вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України. При цьому у випадку незгоди з висновками спеціальної комісії за результатами повторного спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_4, позивач має право оскаржити відповідне рішення спеціальної комісії до суду, що відповідає належному способу захисту його прав, передбаченому чинним законодавством України.

Проте повністюпогодитись із таким висновкомапеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_4, з 2003 року працював у ПАТ «МГЗК», а ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер.

Відповідно до актів від 6 листопада 2012 року та від 9 квітня 2014 року за формою Н-5 комісія прийшла до висновку, що смерть ОСОБА_4 наступила від гемологічного інсульту в стовбурі головного мозку білої речовини правої півкулі на фоні гіпертонічної хвороби ІІІ ст., нещасний випадок з ОСОБА_4 визнано таким, що не пов'язаний з виробництвом.

За змістом ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У порушення зазначених норм процесуального права апеляційний суд не надав належної правової оцінки доводам позивача щодо порушення її прав та не врахував, що вимоги ОСОБА_3 фактично зводилися до оспорювання рішення спеціальної комісії, яке міститься в затверджених актах за формою Н-5, складених за наслідками розслідування нещасного випадку, що трапився з ОСОБА_4 23 жовтня 2012року, та зобов'язання роботодавця скласти акти про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 та Н-5.

Апеляційний суд, пославшись на те, що в силу ч. 2 ст. 256 ЦПК України такий юридичний факт у судовому порядку не може бути встановлений, не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 пред'явлено до суду не заяву, а позов, справа розглянута судом першої інстанції в позовному, а не окремому провадженні.

Крім того, ОСОБА_3 заявлено позовну вимогу про зобов'язання ПАТ «МГЗК» скласти та видати їй акти про нещасний випадок на виробництвіза формою Н-1 та Н-5, яка апеляційним судом взагалі не розглянута, при тому, що вимоги є взаємопов'язаними.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, рішення апеляційного суду не можевважатись законним і обґрунтованим і в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик