справа № 361/4747/15-ц
провадження № 2-п/361/3/16
УХВАЛА

29 січня 2016 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Селезньової Т.В.,

при секретарі - Коваль А.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Бровари заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористані відпустки при звільненні,

встановив:

04.11.2015р. у справі проголошено заочне рішення, яким позов задоволено, стягнуто з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за період з 1 лютого 2015 року по 5 червня 2015 року і компенсацію за невикористані щорічні відпустки, стягнуто на користь держави судовий збір.

Відповідачем подано заяву про перегляд заочного рішення.

Відповідач отримав копію заочного рішення 17.11.2015р. (розписка а.с.52), заяву подав на пошту - згідно наданого фіскального чеку 26.11.2015р., тобто вчасно.

Заява підлягає розгляду в порядку ст.231, 232 ЦПК України.

Згідно ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з,явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто для скасування і перегляду заочного рішення відповідач повинен довести сукупність двох зазначених у ст.232 ЦПК підстав.

1.Стосовно неявки в судове засідання - відповідач зазначив, що першу повістку отримав з запізненням, а в судове засідання 23.09.2015р. він не з,явився у звязку з тривалим відрядженням, про що повідомляв суд заявою, що він не отримував матеріали справи, що інших повісток не отримував або отримував з запізненням.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що погано себе почував, можливо хворів, і не памятає, чи був у відрядженні; доказів з цього приводу не подав.

Згідно супровідного листа (а.с.20) суд 4.08.2015р. направив відповідачу копію позову з додатками і ухвалу про відкриття провадження та призначення судового засідання на 12.08.2015р. Згідно розписки (а.с.22) відповідач отримав даний рекомендований лист 14.08.2015р., дійсно з запізненням, але дана розписка підтверджує факт отримання відповідачем всіх відправлених йому документів.

Повторно справа була призначена на 23.09.2015р. Згідно розписки відповідач (а.с.26) отримав 10.09.2015р., тобто завчасно. 11.09.2015р. відповідач подав заяву про відкладення судового засідання у звязку з відрядженням, ніяких документів не долучив. Клопотання відповідача було задоволено, розгляд справи відкладено на 14.10.2015р., повторно на 4.11.2015р. Згідно розписок (а.с.42 і а.с.43) відповідач дані листи - повідомлення отримав відповідно - 6.10.2015р. і 20.10.2015р., тобто в судове засідання на 4.11.2015р. відповідач повідомлений належним чином, завчасно і він мав достатньо часу для підготовки до судового засідання та подання доказів, наявних у нього, а також для того, щоб повідомити суд про причини неявки - у разі наявності поважних причин. Станом на день і час розгляду справи 4.11.2015р. ніяких заяв і документів від відповідача до суду не надійшло. Тому суд мав підстави для заочного розгляду справи за наявними у справі доказами, згідно ст.224 ЦПК України.

На даний час відповідач не надав суду ніяких документів про наявність у нього поважних причин неявки в судові засідання, і не зміг пояснити причини неявок до суду.

Процесуальні права відповідача при розгляді справи, в тому числі на подання доказів, заперечень, судом дотримані і не порушені.

Таким чином, відсутня перша підстава для перегляду заочного рішення, передбачена статтею 232 ЦПК України.

2. Відповідач просить заочне рішення скасувати з тих підстав, що рішення прийнято судом без урахування того, що позивач з 2.02.2015р. по 27.02.2015р. був відсутній на роботі; про що 27.02.2015р. відповідач склав акт і видав Наказ від 27.02.2015р. №3 про звільнення ОСОБА_2 з посади водія з 1.03.2015р. за п.4 ст.40 КЗпП. Крім того в березні 2015р. він подавав до Києво- Святошинського суду позов про розірвання трудового договору з ОСОБА_2, і як пояснив відповідач у судовому засіданні на його думку суд задовольнив його позовні вимоги. Вважає, що оскільки у ОСОБА_2 відсутні подорожні листи та товаро-транспортні накладні за вказаний період, то даний період вважається прогулом, за який заробітна плата працівнику не нараховувалась.

До заяви відповідач як докази долучив Акт і Наказ:

1) Акт про відсутність на роботі ОСОБА_2 з 2.02.15р. по 27.02.2015р.; даний акт датований 27.02.2015р., за підписом ОСОБА_1; в акті в графі «з актом ознайомлений …Криштоп, дата» - відомості відсутні, печатка на акті відсутня, номер реєстрації документу за датою його створення відсутній;

2) Наказ №3 від 27.02.2015р. про звільнення ОСОБА_2 з 1.03.2015р. за п.4 ст.40 КЗпП за підписом ОСОБА_1; в наказі в графі «з наказом ознайомлений …, дата, підпис» - відомості відсутні, печатка на наказі відсутня, відсутні будь-які реквізити щодо створення даного документу і його належної реєстрації.

З приводу створення даних документів відповідач нічого пояснити не зміг, не надав суду належним чином складені документи, зокрема з печаткою, з даними про реєстрацію створення документу, оригіналів суду не предявив. Враховуючи вимоги до письмового доказу за ст.64 ЦПК, суд дійшов висновку, що надані Акт і Наказ не є допустимими доказами у відповідності до ст.59 ЦПК України.

Відповідач не довів, що дані документи вже існували станом на час розгляду справи у судовому засіданні по суті.

Відповідач подав копію позовної заяви до ОСОБА_2, датовану 3.03.2015р., до Києво- Святошинського суду, в якій він просив суд розірвати безстроковий трудовий договір, укладений з ОСОБА_2 Зокрема, в даному позові не вказано про наявність Наказу №3 від 27.02.2015р. про звільнення працівника ОСОБА_2, виходячи зі змісту позову працівник станом принаймні на 3.03.2015р. не був звільнений. Такі суттєві суперечності між поданими документами відповідач пояснити не зміг. Ухвалою Київо-Святошиського районного суду від 6.07.2015р. даний позов залишено без розгляду з причини неявки позивача.

Судом при розгляді справи брався до уваги запис про звільнення в трудовій книжці позивача зроблений на підставі наказу про звільнення, відмінного від поданого відповідачем, наведеного вище, і відповідний запис Центру зайнятості у трудовому договорі при його розірванні, і дата звільнення позивача не є предметом спору.

Таким чином, докази, подані відповідачем з заявою про перегляд заочного рішення (акт і наказ), по перше не відповідають вимогам про письмові докази, і не є допустимими доказами, а по-друге, вказані докази не спростовують висновки суду, не доводять певні обставини, що можуть по суті змінити рішення та вплинути на висновки суду, і тому не мають істотного значення для правильного вирішення справи. Тобто відсутня друга підстава для скасування заочного рішення.

Відповідач не згоден з рішенням суду в частині стягнення з нього на користь держави судового збору, до заяви долучив копію посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії. Станом на час розгляду справи суду не було подано даний документ, хоча відповідач мав реальну можливість його подати.

Враховуючи положення п.1 та п.10 ст.5 Закону «Про судовий збір» про звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення заробітної плати і позивачів - громадян, віднесених до 1 та 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також положення ч.3 ст.88 ЦПК України щодо правил розподілу судових витрат і стягнення судового збору, - поданий відповідачем документ не надає відповідачу пільгу у вигляді звільнення від сплати судового збору у справі, де він є не позивачем, а відповідачем, і де рішення прийнято на користь позивача.

Тому даний доказ також не має істотного значення для вирішення справи, і зокрема, в частині розподілу судових витрат.

Враховуючи, що даний спір трудовий і має скорочені строки розгляду, що відповідач не довів поважності причини його неявки в судове засідання, в якому суд розглянув справу і прийняв рішення; що відповідач не подав належних, достовірних і допустимих доказів, які б мали істотне значення для вирішення даної справи та могли б вплинути на прийняте судом рішення, то суд не вбачає законних підстав для скасування заочного рішення і призначення справи до розгляду в загальному порядку відповідно до ст.232 ЦПК України.

Керуючись п.1 ч.3 ст.231, ст.232 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Залишити без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 4 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористані відпустки при звільненні.

Дана ухвала оскарженню не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів; строк на апеляційне оскарження у такому разі починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Т.В. Селезньова