04.11.2016 року Провадження №2/425/624/16
Справа №425/2308/16-ц
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Кравченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином, але у судове засідання не зявились. Представник позивача подав клопотання яким просив розглянути справу без його участі та яким фактично дав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався.
У звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судових засідань 31 жовтня 2016 року та 04 листопада 2016 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом ЦПК України) занесена до журналу судового засідання.
У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, а розгляд справи здійснювався за їх відсутності.
Суд, на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, в межах предмета доказування по справі, встановив наступні обставини:
Усі наведені обставини, встановлені судом виключно на підставі тих доказів, що були подані позивачем.
Із встановлених обставин вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та ОСОБА_1 виникли цивільні (зокрема, зобовязальні) правовідносини у сфері кредитування, в яких Товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» виступив кредитором, а ОСОБА_2 боржником.
Разом з цим судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у вказаних правовідносинах вважає себе новим кредитором, якому належить право вимоги уплати боргу, що виник на підставі кредитного договору до відповідача, через відступлення йому цього права первісним кредитором: Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс». І як новий кредитор, товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» предявив до суду матеріально-правову вимогу про стягнення боргу до боржника.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Пункт 1 частини 1 статті 92 Конституції України встановлює, що права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, а також основні обовязки визначаються виключно законами України.
Положення частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) визначають, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
В силу положень частини 2 статті 509, пункту 1 частини 2 статті 11 та частини 1 статті 629 ЦК України такі зобовязання можуть виникати з договорів, які стають обовязковими для виконання сторонами, що їх уклали.
А виходячи з положень частини 1 статті 1054 ЦК України та пунктів 22,23 частини 1 статті 1, частини 1 статті 11 Закону України Про захист прав споживачів, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою), відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у порядку та на умовах, передбачених договором.
З огляду на положення пункту 1 частини 1 статті 512 та частини 1 статті 515 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання нею своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), крім тих зобовязань, що нерозривно пов'язані з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.
І оскільки за своєю правовою природою зобовязання, які виникають з договорів про надання споживчого кредиту, не є такими, що нерозривно повязані з особою кредитора, у таких зобовязаннях кредитор може бути замінений іншою особою.
Відповідно до частини 1 статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поряд з цим, згідно із частиною 3 статті 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, одним із видів правочинів, на підставі якого може бути змінено кредитора у зобовязанні є договір купівлі продажу прав вимоги, на підставі якого новому кредитору можуть бути передані права вимоги первісного.
При цьому з огляду на умови договору купівлі-продажу прав вимоги, товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» відступив товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» не тільки наявні станом на 25 червня 2012 року права вимоги, а й ті права вимоги до нього, які можуть виникнути в майбутньому, тобто після 25 червня 2012 року (а.с.13-17).
Тут же суд констатує, що згода на заміну кредитора у зобовязанні ОСОБА_1, не була передбачена кредитним договором (а.с.5-9).
Так, з 25 червня 2012 року, товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» стало новим кредитором у зобовязанні ОСОБА_1 за кредитним договором, при цьому, як за наявними станом на 25 червня 2012 року вимогами, так і за тими вимогами, що можуть виникнути в майбутньому.
Наведеного висновку, суд дійшов через те, що позивачем надано неспростовні та переконливі письмові докази, що підтверджують факт передання таких вимог первісним кредитором (товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс») у відповідності до умов договору купівлі-продажу прав вимоги, новому кредитору (товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»). Зокрема, серед іншого, позивачем надано витяг з договору купівлі-продажу прав вимоги та акт прийому-передачі кредитного портфелю з яких вбачається, що новий кредитор став єдиним власником всіх прав вимоги за кредитним договором, укладеним ТОВ "ПростоФінанс" та відповідачем.
Отже, починаючи з 25 червня 2012 року, ОСОБА_1 своє зобовязання за кредитним договором повинен був виконувати на користь нового кредитора - товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».
Виходячи з положень частин перших статей 526, 529 та 530 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обовязку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Умови кредитного договору передбачають, що ОСОБА_1 зобовязаний повертати кредит та сплачувати проценти за його користування із розрахунку 9,9% річних від непогашеної суми кредиту шляхом сплати не пізніше 10 числа місяця у відповідному платіжному періоді кожного місяця суми коштів згідно графіку, який є невідємною частиною договору (а.с.5-9).
А положення частини першої статті 610 ЦК України передбачають, що порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання (тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання).
Тому суд вважає доведеним виникнення у товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», на підставі пункту 5.1.2. кредитного договору, права вимоги до ОСОБА_1 щодо повернення кредиту, сплати процентів за його користування у вказаному вище розмірі станом на 10 квітня 2016 року, а також порушення цього права останнім.
Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1378 гривень, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.1), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача повністю. Також, з відповідача підлягають стягнення витрати понесені державою Україна на його виклик в суд.
Отже, керуючись статтями 1-11,75,88,159-197,208,209,212-215,224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (ідентифікаційний код: 35326253, адреса місцезнаходження: м.Київ, вул.Вікентія Хвойки, будинок 21) судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь держави Україна судові витрати у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Заочне рішення може бути переглянуто Рубіжанським міським судом Луганської області шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення до цього суду протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання позивачем апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та після закінчення строку для подання відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення, якщо таку заяву не було подано. У разі подання позивачем апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. У разі подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили після закінчення строку на подання ним апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання ним апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя - Д.С. Коваленко