АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 593/405/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Данилів О.М.
Провадження № 22-ц/789/1002/16 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2016 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Козак І. О., Хома М. В.,

секретар судового засідання - Танцюра О.В.

з участю представника ОСОБА_1 -ОСОБА_2, представника прокуратури - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бережанського районного суду від 29 березня 2016 року по справі за позовом першого заступника керівника Теребовлянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Бережанської районної державної адміністрації Тернопільської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої злочином,-

ВСТАНОВИЛА:

09.03.2016 року перший заступник керівника Теребовлянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Бережанської РДА звернувся в суд з вищевказаним позовом. Вимоги аргументовано тим, що ОСОБА_1 шляхом обману заволоділа коштами державного бюджету 72785,32 грн, чим спричинила державі матеріальну шкоду та вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 190 КК України.

Зазначив, що добровільно ОСОБА_1 сплачено тільки 100 грн, а 72685,32 грн. залишилися невідшкодованими.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області позовні вимоги задоволено і стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Управління соціального захисту населення Бережанської РДА - 72685, 32 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд виходив з того, що вина ОСОБА_1 доведена в рамках кримінального провадження та визнана нею під час розгляду справи в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне зясування судом обставин, що мають значення для справи, не відповідність висновків суду обставинам справи, що в суді першої інстанції вона не мала ні адвоката, ні представника, це був її перший досвід розгляду справ в суді і вона визнала свою провину та позов.

Вказує, що прокурор не є належним позивачем у справі і з позовом звертатися не міг.

Зазначає, що судом стягнуто суми за 2012 рік за межами строку позовної давності.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, апеляційну скаргу підтримав і навів доводи аналогічні викладеним в скарзі. Представник вказав, що не знає про звернення в суд першої інстанції з заявою про застосування строків позовної давності.

Представник прокуратури апеляційну скаргу заперечила і вказала, що прокурор мав право звертатись з цивільним позовом про відшкодування шкоди на підставі ст.ст. 45, 207 ЦПК України. Зазначила, що ст. 23 Закону України Про прокуратуру передбачено повноваження прокурора на представництво інтересів держави та навела інші доводи аналогічні викладеним в поданому запереченні на апеляційну скаргу.

Від Управління соціального захисту населення Бережанської РДА Тернопільської області надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 доведена в рамках кримінального провадження та визнана нею під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ухвалою Бережанського районного суду від 13.08.2015 року закрито провадження по матеріалах кримінального провадження щодо ОСОБА_1 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України у звязку зі звільненням ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у звязку зі зміною обстановки (а.с. 9-14).

Цивільний позов прокурора Бережанського району про відшкодування шкоди залишено без розгляду, оскільки кримінальне провадження підлягало закриттю.

Одночасно прокурору розяснено його право на повторне звернення до суду для стягнення коштів.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 року, № 3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Закриття кримінального провадження не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності, а ухвала про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.

Аналогічна позиція вказано зокрема і у п.4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4.

Із змісту ухвали Бережанського районного суду від 13.08.2015 року вбачається, що вина ОСОБА_1 не тільки є доведеною матеріалами кримінального провадження, а і визнавалася ОСОБА_1 під час розгляду кримінального провадження.

ОСОБА_1 сплатила 100 грн на відшкодування шкоди, що не спростовано під час розгляду справи в апеляційному суді.

ОСОБА_1 визнавала позов і під час розгляду справи про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства, що нею не спростовано і вказується зокрема і в апеляційній скарзі.

Судом першої інстанції враховано вищенаведені обставини, прийнято визнання позову відповідачем та ухвалено рішення яке відповідає вимогам закону та є достатньо вмотивованим.

Колегією суддів критично оцінюються доводи апеляційної скарги, що прокурор є неналежним позивачем у справі з наступних підстав:

Прокурором заявлявся цивільний позов в рамках кримінального провадження;

Прокурору як цивільному позивачу розяснено право на повторне звернення в суд в порядку цивільного судочинства ухвала Бережанського районного суду від 13.08.2015 року, яка не змінена і не скасована;

Прокурор у відповідності до ст. 45 ЦПК України не позбавлений права на звернення в суд з вказаним позовом;

Прокурором наданий лист управління соціального захисту населення Бережанської РДА в якому вказано про відсутність коштів необхідних для сплати судового збору, вказані відомості не спростовано (а.с. 16).

Критично оцінюються доводи скарги, що суд стягнув суми за межами строку позовної давності, оскільки:

Цивільний позов в кримінальному провадженні заявлявся ще в 2015 році;

Цивільний позов прокурора був залишений без розгляду і йому розяснено право на повторне звернення в суд в рамках цивільного судочинства, що ним і було зроблено строки позовної давності не порушено;

ОСОБА_1 не заявляла клопотання в суді першої інстанції про застосування строків позовної давності. Представник апелянта в апеляційному суді вказав, що йому не відомо про заяву клопотання про застосування строків позовної давності, відсутнє таке клопотання і в матеріалах справи.

Колегія суддів критично оцінює посилання ОСОБА_1 на те, що вона була позбавлена права на захист і правову допомогу, оскільки вона позов визнавала і не заявляла клопотань про відкладення розгляду справи з метою отримання відповідної правової допомоги.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України саме апелянт повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що ним зроблено не було.

У відповідності до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вказане, матеріали справи, подані докази, колегія суддів приходить до переконання, що рішення постановлено у відповідності до чинних норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бережанського районного суду від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді