Справа №2/489/1447/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2016 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі ПАТ «УСГ») до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 р. ПАТ «УСГ» звернулося до суду із позовом, яким просило стягнути з відповідача 17454 грн. в порядку регресу, що дорівнює сумі сплаченого відшкодування на покриття збитків заподіяних власнику автомобілю «Форд» внаслідок механічного пошкодження у дорожньо транспортній пригоді які відбулася 13 січня 2013 р. з вини відповідача, який керував в цій події автомобілем «Деу», який був забезпечений позивачем за можливі збитків третім особам. Оскільки відповідач не повідомив страхувальника про ДТП та не надав відповідні документи, то законом передбачений його обовязок відшкодувати суму страхового відшкодування сплаченого потерпілому.

В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач з представником просили позов залишити без задоволення, надалі в судове засідання не зявилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі.

Суд, дослідивши письмові докази в справі, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

13 січня 2013 р. в м. Миколаєві сталася дорожньо транспортна пригода між автомобілем «Деу», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем «Форд», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2013 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні цієї пригоди (а.с.10).

Автомобіль «Деу», реєстраційний номер НОМЕР_1 на час ДТП був забезпечений ПАТ «УСГ» полісом АВ1036355 щодо можливого заподіяння шкоди життю, здоровю, збитків третім особам, розмір франшизи складав 510 грн.(а.с.6).

14 січня 2013 р. ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «УСГ» із заявою про настання страхового випадку та виплат страхового відшкодування (а.с.11).

19 лютого 2013 р. за замовлення ПАТ «УСГ» був складений звіт про визначення матеріального збитку заподіяного автомобілю «Форд» внаслідок ДТП в сумі 17964 грн., при цьому огляд пошкодженого транспортного засобу оцінювачем відбувся 15 січня 2013 р. (а.с. 16-26).

Сума страхового відшкодування 17454 грн. визначена актом страхувальника від 15 квітня 2013 р. та перерахована ПАТ «УСГ» на рахунок представника власника автомобілю «Форд» 16 квітня 2013 р.(а.с.27,28).

Позов предявлено поштою згідно відбитку поштового штемпелю на конверті 17 квітня 2016 р., позовна давність відповідачем не заявлялася.

Згідно ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як відзначив ВС України в постанові від 23 березня 2016 р. в справі №6-2598цс15 системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов:

1. Право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим.

2. Регрес застосовується після припиненні зобов'язання з відшкодування шкоди.

За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання, зокрема виплати страхового відшкодування (ч. 6 ст. 261 ЦК України).

Згідно з підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Підпунктом 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону встановлено, що учасники ДТП зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, про настання ДТП. Якщо ці особи з поважних причин не могли виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально.

Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам (постанова ВС України від 16 вересня 2015 р. в справі № 6-284цс15).

Проте у даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування та перевіривши факт заподіяння збитку потерпілому у короткий термін після події ДТП. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Отже задоволення позову на заявленій підставі можливе за умови проведення страховиком необґрунтованої страхової виплати потерпілому, що спричинило йому будь-які збитки, чим він свої позовні вимоги не обґрунтував та доказів на ці навів.

Сутність страхування відповідальності передбаченого Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). полягає в прийнятті страховиком фінансових ризиків виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди, а також у згоді страховика прийняти обов'язок сторони боржника у деліктному зобов'язанні, якщо воно виникне.

В даному випадку регресний позов через недоведеність матеріальної підстави його предявлення слід залишити без задоволення.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України,суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий термін, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Г. Губницький