Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/975/15-ц Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 27 Доповідач Товянська О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого: судді Товянської О.В.

суддів: Косигіної Л.М., Худякова А.М.

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015р. Банк звернувся до суду з позовом, уточнивши вимоги, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б.н. від 27.03.2007р. у розмірі 2736,53дол.США (заборгованість по %), що за курсом НБУ складає 57959,70грн. Зазначав, що ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 19,2% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язання належним чином не виконував, внаслідок чого за ним рахується вказана заборгованість за відсотками за період з 01.02.2013р. по 31.08.2015р.

Рішенням Бердичівського міськрайсуду Житомирської області від 09 червня 2016р. позов задоволено. Стягнуто на користь ПАТ КБ "Приватбанк" з ОСОБА_1 2736,53 дол.США заборгованість за кредитним договором б.н. від 27.03.2007р. за період з 01.02.2013р. по 31.08.2015р., (гривневий еквівалент 57959,70грн.); 1378грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Зазначає, що рішенням Бердичівського міськрайсуду від 11.10.2011р. встановлено, що банк не надавав йому кредитну картку, таким чином сам не виконав умови договору.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 27.03.2007р. Банк і ОСОБА_1 уклали кредитний договір б.н., за яким позичальник отримав у користування платіжну карту зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 3000дол.США та сплатою за користування грошовими коштами 19,2% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 28 квітня 2011р. (а.с.12,62,101). Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складає між ним і банком Договір (а.с.13,14-19,90,114).

Відповідно до рішення Індустріального райсуду м. Дніпропетровська від 13.05.2013р. з ОСОБА_1 на користь Банку стягнуто 7001,94дол.США заборгованості за кредитним договором, у т.ч. заборгованість по тілу кредиту, відсотках та комісії.

З матеріалів справи вбачається, що Банк просить стягнути заборгованість станом на 17.02.2015р., яка виникла після ухвалення судового рішення 13.05.2013р., і складається із заборгованості по % за користування кредитом.

Виходячи із системного аналізу ст.ст.525,526,599,611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦКУ.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, що міститься у Постанові від 23.09.2015, справа № 6-1206цс15.

Суд першої інстанції правильно не погодився з доводами представника відповідача щодо недоведення факту укладення кредитного договору, що на його думку було встановлено рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 11 жовтня 2011р.

Відмовляючи «Приватбанку» у позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б.н. від 27.03.2007, укладеним сторонами станом на 31.03.2011р., Бердичівський міськрайсуд послався на відсутність у матеріалах справи заяви-анкети, тому прийшов до висновку, що Банк не виконав умови кредитного договору, оскільки не надано доказів, що позичальник отримав кредитну картку та пін-код (а.с.36-37). Суд встановив факт невиконання умов договору, а не його неукладення.

Судом першої інстанції встановлено, що з 2007 року за спірним договором знімались грошові кошти і нараховувались відсотки. У період з 25.06.2007 по 31.01.2010 вносилися кошти на погашення боргу за договором ( а.с.8-9,88-89).

Вказані доводи були предметом дослідження при розгляді справи Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, перевірені судом і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального та процесуального права.

Судове рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,308,313-315,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: