Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2/0606/7/2012 Головуючий у 1-й інст. Криницький Л.В.
Категорія 27 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Григорусь Н.Й., Товянської О.В.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на іпотечне майно, виселення

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - орган опіки та піклування Володарсько-Волинського районної ради Житомирської області про визнання недійсним кредитного договору, припинення договору іпотеки, зобов'язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2013 року

в с т а н о в и л а :

У липні 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило:

- в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04.03.2008 року в розмірі 191638,99 грн. (24888,18 доларів США, за курсом 7,70 грн.), звернути стягнення на будинок площею 50,80 кв.м та земельну ділянку, які розташовані в АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного майна Банком з укладанням від імені відповідачки договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу;

- виселити ОСОБА_1, яка зареєстрована і проживає в АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Володарсько-Волинського РВ УМВС України в Житомирській області.

В обґрунтування позову Банк посилався на те, що відповідно до укладеного договору ZRDWGА00004266 від 04.03.2008 року, відповідачка отримала кредит в сумі 29875 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення - 03.03.2023 року. Проте, в порушення прийнятих на себе зобов'язань ОСОБА_1 допустила заборгованість щодо погашення чергових платежів, внаслідок чого Банк вимагає дострокового повернення всієї суми заборгованості.

У листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним кредитний договір ZRDWGА00004266 від 04.03.2008 року (а.с. 111-118 том 1), оскільки він суперечить положенням ст.ст. 11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», постанові правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупній вартості кредиту». Зазначила, що під час укладення договору вона не мала інформації в письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту з врахуванням підняття процентної ставки та можливих ризиків у разі зміни валютного курсу. Крім того, під час укладення валютного договору у Банку була відсутня індивідуальна ліцензія для здійснення валютних операцій.

Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 23.11.2010 року вищезазначені справи об'єднані в одне провадження ( а.с. 108 том 1).

Під час розгляду справи ОСОБА_1 неодноразово уточнювала та збільшувала розмір позовних вимог, та крім раніше заявлених просила (а.с. 134-143, 216-219, 227-231 том 1): зобов'язати Банк: зупинити нарахування процентів, пені, штрафів та інших платежів за кредитним договором; перерахувати заборгованість за кредитним договором в гривнях за курсом НБУ на день укладення договору, тобто на 04.03.2008 року, без врахування пені та штрафних санкцій з врахуванням сплачених нею коштів; припинити дію договору іпотеки від 04.03.2008 року.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ZRDWGА00004266 від 04.03.2008 року в розмірі 24888,18 доларів США, що еквівалентно 191638 гривень 99 копійок, з яких: 24454,14 долари США заборгованість за кредитом; 431,86 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом, 2,18 долари США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, звернуто стягнення на будинок № 20 по пров. Інтернаціональному, 20 в смт Володарсько-Волинському Житомирської області, загальною площею 50,80 кв.м., шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» (на підставі договору іпотеки № б/н від 04.03.2008 року), з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, початкова вартість якого складає 202000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати по справі в сумі 2400 гривень.

У задоволенні решти вимог та зустрічного позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила рішення скасувати в частині задоволених вимог Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалити нове про відмову у задоволенні даних вимог. Зазначила, що вона не була повідомлена про час та місце судового розгляду. Повістка вручена сестрі, яка не є членом її сім'ї та не повідомила про слухання справи. Крім того, про судовий розгляд був повідомлений її представник, який зазначив суду, що вона знаходиться за межами України. Разом з тим, суд безпідставно розглянув справу за її відсутності, незважаючи на те, що вона не уповноважувала свого представника слухати справу за її відсутності.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Встановлено, що 04.03.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (на даний час ПАТ КБ «ПриватБанк») і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ZRDWGA00004266, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит на строк з 04.03.2008 року по 03.03.2023 року в розмірі 29875 доларів США на наступні цілі: 25000 доларів США на споживчі цілі, 4875 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою: відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 8.2. даного договору (а.с. 4-7 том 1). Періодом сплати визнано - з «20» по «25» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється щомісяця в сумі 310,63 дол. США.

Відповідно до п. 2.3.1. договору Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки у випадках, передбачених даним договором. При цьому, Банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Згідно з п. 5.1. Договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі, визначеному п. 8.4. Договору (0,15% від суми простроченої заборгованості за кожний день просрочки, але не менше 1 грн.) за кожний день просрочки. При цьому, відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені не нараховуються. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день сплати.

Пунктом 5.5. Договору передбачено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Крім того, 31.12.2008 року Банк надіслав ОСОБА_1 листа, в якому повідомив про підняття відсоткової ставки (а.с. 121 том 1).

Колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на те, що Банк не мав права видавати кредит в іноземній валюті, з огляду на наступне.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у ст.ст. 47, 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93, ст. 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

З матеріалів справи вбачається, що 10.10.2000 року Національний Банк України видав ЗАТ КБ «ПриватБанк» ліцензію № 22 на здійснення операцій, зазначених у додатку до даної ліцензії (а.с. 58 том 2). Крім того, 04.12.2001 року Банк отримав ліцензію на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с. 57 том 2).

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

16.10.2011 року вступив у силу Закон України від 22.09.2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

У справі, яка є предметом перегляду, кредитний договір укладено сторонами 04.03.2008 року. На час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

Також, з матеріалів справи вбачається, що на час підписання кредитного договору ОСОБА_1 були надані відомості щодо сукупної вартості кредиту та всю інформацію про умови кредитування. Наведене підтверджується додатком № 1 до кредитного договору (а.с. 67 том 2) та змістом Анкети-заяви (а.с. 65-66 том 2), що підписані відповідачкою, з яких вбачається, що ОСОБА_1 отримала повну інформацію про умови кредитування, а саме: мету, для якої кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями позичальника; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору (перелік всіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинної на день виникнення правовідносин) передбачено, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Встановлено, що 04.03.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (на даний час ПАТ КБ «ПриватБанк») і ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, відповідно до якого відповідачка в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором передала в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1 (раніше - АДРЕСА_2), загальною площею 50,80 кв.м, який належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину № 225 від 16.05.2006 року (а.с. 7-9 том 1). Сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 202000 грн.

Пунктом 18.13. вказаного Договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки у випадках, передбачених п.п. 18.8.1, 18.8.2., 18.9 цього договору, здійснюється відповідно до чинного законодавства України та цього договору. Якщо іпотекодержатель у випадку порушення Іпотекодавцем умов кредитного договору набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки, він може використати таке право у випадку, зокрема, затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць.

Згідно довідки Володарсько-Волинської селищної ради від 03.03.2008 року № 318, в іпотечному будинку особи віком до 18 років не зареєстровані і не проживають, не користуються даним житлом (а.с. 69 том 2).

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором, станом на 03.02.2009 року виникла прострочена заборгованість на загальну суму 509,36 доларів США (прострочений кредит - 75,32 дол. США, прострочені відсотки - 431,86 дол. США, прострочена пеня 2,18 дол. США), що, відповідно до умов кредитного та іпотечного договорів надає Банку право на дострокове стягнення всієї суми заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Всього, станом на 03.02.2009 року заборгованість за кредитним договором складала - 24888,18 доларів США, що еквівалентно 191638 гривень 99 копійок, з яких: 24454,14 дол. США - заборгованість за кредитом; 431,86 дол. США заборгованість за відсотками, 2,18 дол. США - пеня, що підтверджується розрахунками та випискою з особового рахунку відповідачки (а.с. 3 том 1, а.с. 59-61 том 2). Слід зазначити, що за час розгляду справи вказана заборгованість збільшилася, оскільки з жовтня 2009 року ОСОБА_1 повністю припинила погашати кредит.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору щодо повного та своєчасного погашення заборгованості, у зв'язку із чим у Банку виникло право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, а відтак відсутні підстави для скасування рішення в частині задоволення вимог Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апелянта про те, що вона не була повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду та те, що не уповноважувала свого представника слухати справу за її відсутності, спростовуються змістом довіреності (а.с. 11 том 1). Слід зазначити, що представник ОСОБА_1 повідомив суд про доцільність направлення судових повісток для відповідачки за адресою проживання її сестри ОСОБА_3: АДРЕСА_2, оскільки ОСОБА_1 знаходиться за межами України, а ОСОБА_3 - єдина людина, яка має з нею зв'язок (а.с. 225 том 1). Відповідачка, у свою чергу, не повідомила суд про зміну місця проживання (місця знаходження), а відтак вона вважається повідомленою про час та місце судового розгляду на підставі ст.ст. 74, 76, 77 ЦПК України.

Рішення в частині відмови у позові Банку щодо виселення та зняття з реєстраційного обліку, звернення стягнення на земельну ділянку, та відмови у зустрічному позові ОСОБА_1, ніким не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Володарсько - Волинського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді