Справа № 333/1708/16-ц
Провадження № 2/333/1424/16
01 листопада 2016 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді Тучкова С.С.,
при секретарі Шелесько Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Запоріжжя, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу, -
Позивач і його представник у судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно і належним чином, представник позивача надав суду клопотання, яким просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.10.2012 року у справі №812/9403/12 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень (а.с.50).
Як вбачається з матеріалів справи, потерпілий від дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 подав до ПрАТ СК «Статус» повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди і заяву на виплату страхового відшкодування.
Згідно зі ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
На підставі ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що діяльність, повязана з експлуатацією транспортного засобу, є джерелом підвищеної небезпеки.
Відповідно до ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України до страхувальника, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Статтею 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Відповідно до ч.1 ст.1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч.1 ст.1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Як вбачається з матеріалів справи, 28.04.14 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (Фактор) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Статус» (Клієнт) укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №4/28-04/2014, за умовами якого (п.1.1. договору) в порядку, а на умовах визначених цим договором, клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобовязується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобовязаннями, що перейшли до клієнта, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування.
Перелік таких вимог визначається згідно з Додатком № 1, Додатком № 2 та Додатком № 3 до цього договору, ідентифікація переданих регресних вимог відбувається за порядком, який передбачений в кожному з додатків до цього договору.
За змістом п.1.2. договору від 28.04.2014 року, в силу цього договору Фактор займає місце Клієнта (як кредитора) по всім регресним вимогам Клієнта згідно з додатками до цього договору, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі (а.с.56-63).
Відповідно до наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (а.с.55), ОСОБА_1 особисто отримав вказану вище вимогу ТОВ «Маркс.Капітал» 11.07.2014 року.
Правовідносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Статтею 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може буди підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обовязок, він має підтвердити це документально.
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позо в до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп.33.1.2 п. 33.1 ст.33 зазначеного Закону.
Аналіз наведених вище правових норм дає підстави суду для висновку, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника. При цьому, за наявності у страхувальника або водія документально підтверджених поважних причин невиконання свого обовязку повідомлення страховика про ДТП підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 22.06.16 року у справі № 6-1253цс16.
Статтею 3607 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів (ч. 1). Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом (ч. 2).
Згідно з наявним в матеріалах справи повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду 29.11.2012 року.
Доказів на підтвердження виконання ОСОБА_1 обовязку, передбаченого підпунктом 33.1.4. пункту 33.1. ст. 33 та підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1. пункту 38.1. ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме щодо невідкладного (не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) письмового повідомлення ПрАТ СК «Статус» (Страховика) про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 24.09.2012 року, а також повідомлення відомостей про місцезнаходження транспортного засобу та пошкодженого майна матеріали цієї справи не містять.
Також, відповідачем в ході розгляду цієї справи не обґрунтовано та документально не підтверджено поважність причин невиконання свого обовязку повідомлення страховика про ДТП у строк не пізніше 3-х робочих днів.
Судом визнаються недоведеними та відхиляються доводи відповідача відносно того, що останній в день ДТП здійснив телефонний дзвінок на гарячу лінію ПрАТ СК «Статус». Так, жодних доказів на підтвердження вказаного відповідачем суду не надано. Крім того, суд виходить з того, що норма 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобовязує водія транспортного засобу, причетного до ДТП, саме у письмовому вигляді, а не телефонним дзвінком, повідомити Страховика про вчинене ДТП.
Посилання відповідача на те, що потерпілий (ОСОБА_2А.) здійснив повідомлення ПрАТ СК «Статус» про настання ДТП судом визнаються необґрунтованими оскільки наявність такого повідомлення не звільняє відповідача від покладеного на нього обовязку в силу приписів ст.ст.33, 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі та підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ч.4 ст.169, ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 33, 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.27 Закону України «Про страхування», ст.ст.993, 1166, 1187, 1191 ЦК України, суд -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу задовольнити повністю.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя С.С. Тучков