Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 34 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Трояновської Г.С., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 Просив стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 46 313,58 грн., яка становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, та у відшкодування завданої моральної шкоди - 15 000 грн., а також стягнути з відповідача 560 грн., понесених на проведення автотоварознавчого дослідження, 400 грн. - на правову допомогу та 613,14 грн. - судового збору. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 19 січня 2015 року в м. Коростені з вини відповідача сталася ДТП, внаслідок якої, належний йому на праві власності автомобіль HYUNDAI Accent, д.н. НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження. Добровільно відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням відповідач відмовляється. Вартість матеріального збитку підтверджується звітом від 20 квітня 2015 року №186/15. Моральну шкоду повязував із пережитим ним під час ДТП нервовим стресом та погіршенням стану його здоровя після ДТП через загострення наслідків інфаркту, які проявляються частим головним болем та погіршенням сну. Хвилюваннями, які він переніс через втрату його автомобілем, 2012 року випуску, ринкової вартості, через отримання внаслідок ДТП значних механічних пошкоджень. У звязку з ДТП він вимушений був змінити організацію свого звичайного життя (витрачати додатковий час для відновлення технічного стану автомобіля, вирішувати питання зі страховою компанією) та нести додаткові фінансові витрати.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 травня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 46 313,58 грн., 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 560 грн. вартості проведеного звіту та 613,14 грн. судових витрат, а всього 52 486,72 грн. Зобовязано позивача передати відповідачу пошкоджені запчастини автомобіля HYUNDAI Accent, д.н. НОМЕР_1, а саме: задній бампер, задні ліве та праве блоки фар, кришку багажника, ліве та праве задні крила, після відшкодування ОСОБА_2 шкоди. У іншій частині позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник відповідача подав апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що звіт з визначення розміру матеріального збитку, наданий позивачем, є неповним, оскільки не містить висновку про грошову різницю між вартістю матеріального пошкодження і вартістю складових частин, які підлягають заміні; не встановлено грошову вартість старих пошкоджених складників, які також мають вартість. Судом вирішено питання передачі позивачем відповідачу певних комплектуючих частин автомобіля, однак дане питання зі сторонами у судовому процесі не обговорювалося, не зясовувалося, чи є ці речі у позивача, не ідентифіковано їх конкретними характеристиками, у рішенні суду не вказано, де саме у матеріалах справи зазначено про вказані речі, як такі, що підлягають заміні. Судом не досліджено питання, чи перебував автомобіль позивача в інших дорожньо-транспортних пригодах до 19 січня 2015 року. Окрім того він не мав можливості реалізувати своє право на проведення судової автотоварознавчої експертизи, оскільки позивачем чинилися перешкоди, а звіт автотоварознавчого дослідження не є належним доказом. Вважає, що розмір моральної шкоди є необґрунтованим та значно завищеним, оскільки ОСОБА_4 не надав достатніх доказів про перенесені хвилювання, а також довідки на підтвердження перенесеного інфаркту та додаткових зусиль.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 19 січня 2015 року в м. Коростені по вул. Грушевського з вини ОСОБА_2, який керуючи на законних підставах автомобілем НОМЕР_2, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем HYUNDAI Accent, д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, який належить останньому на праві власності (постанова Коростенського міськрайонного суду від 06 березня 2015 року, а.с.13).

Винна особа зобовязана повністю відшкодувати завдану нею шкоду (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

На час ДТП цивільна відповідальність відповідача була застрахована у АТ «СК «АХА Страхування»(довідка про ДТП №56620583, а.с.10-11).

Сторони не оспорюють того факту, що страховик виплатив позивачу 50 000 грн. страхового відшкодування.

Відповідно ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи позивач надав у обґрунтування фактичного розміру шкоди звіт оцінювача від 20 квітня 2015 року №186/15, який діяв на підставі сертифіката субєкта оціночної діяльності №14518/13, виданого Фондом державного майна України від 29 березня 2013 року(а.с.14-20). Оцінювач має вищу освіту та кваліфікацію оцінювача (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ від 16 грудня 2006 року №4662, свідоцтво аварійного комісара від 28 березня 2003 року №474, свідоцтво про реєстрацію у Державному реєстрі оцінювачів від 27 грудня 2006 року №5064) та підвищував кваліфікацію 21 листопада 2014 року (посвідчення МФ №8929-ПК).

Оцінювач проводив огляд автомобіля HYUNDAI Accent, д.н. НОМЕР_1, 2012 року випуску.

Значення коефіцієнта фізичного зносу прийнято таким, що дорівнює нулю, оскільки строк експлуатації не перевищив 7 років (строк експлуатації 2 роки 11 місяців).

Вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу HYUNDAI Accent, д.н. НОМЕР_1, включаючи вартість ремонтно-відновлювальних робіт 10 410 грн., вартість необхідних для ремонту матеріалів 7 266,38 грн., вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, - 69 907,09 грн., величину втрати товарної вартості 8 730,11 грн., дорівнює 96 313,58 грн.

Разом з тим, відповідачем на спростування вартості завданого майну позивача матеріального збитку, вартості нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, застосування показника коефіцієнта фізичного зносу для складових автомобіля належних та допустимих доказів представлено не було.

Так, суд першої інстанції за клопотанням представника відповідача призначав судову автотоварознавчу експертизу та покладав витрати по оплаті експертизи на відповідача (а.с.60), але Київський науково-дослідний інститут судових експертиз повернув матеріали без виконання, оскільки, у тому числі, відповідач та його представник у призначений експертом день для участі в огляді автомобіля не прибули та не повідомили про причини неявки. У розпорядження експерта не надані й кольорові фотознімки обєкта дослідження у пошкодженому стані (а.с.63).

Представнику відповідача розяснено в суді апеляційної інстанції право на подання клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи щодо визначення ринкової вартості автомобіля, переліку запчастин, які підлягають заміні під час ремонту внаслідок ДТП, їх залишкової вартості, урахування коефіцієнту фізичного зносу деталей, які підлягають заміні під час ремонту внаслідок ДТП, вартості матеріального збитку тощо, однак останній таким правом не скористався, відмовившись від її проведення через те, що клопотання про призначення судової експертизи, на його думку, повинен заявляти позивач, незважаючи на те, що апеляційний суд неодноразово розяснював наслідки невчинення відповідної процесуальної дії, що справа буде переглядатися на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що позивач звітом оцінювача, який з огляду на вищевикладені обставини вважається належним та допустимим доказом, довів, що внаслідок винних дій відповідача його майну завдано матеріальний збиток на суму 96 313,58 грн., а відповідач у спростування такої обставини доказів не надав. Наразі суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 46 313,58 грн. (96 313,58 грн. -50 000 грн.).

Доводи апеляційної скарги відносно того, що звіт є неповним, оскільки не містить висновку про грошову різницю між вартістю матеріального пошкодження і вартістю складових частин, які підлягають заміні та не встановлює грошової вартості старих пошкоджених складників, не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на те, що представник відповідача не скористався правом, навіть якщо чинилися перешкоди у суді першої інстанції, заявити клопотання у суді апеляційної інстанції про призначення відповідної судової експертизи, а суд першої інстанції одночасно вирішив питання про передачу позивачем відповідачу, після відшкодування останнім збитків, замінених запчастин, які не можуть використовуватися за призначенням, але мають певну цінність, що відповідає розясненням, наданим судам у абзаці другому п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Окрім того, у суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що після виплати відповідачем йому різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, він купить нові запчастини та віддасть їх відповідачу, якщо таких у нього не виявиться.

Решта доводів апеляційної скарги щодо відсутності у рішенні суду першої інстанції ідентифікації старих запчастин, які мають цінність, та незазначення їх вартості без подання представником відповідача клопотання про призначення відповідної судової експертизи не тягне скасування справедливого рішення суду першої інстанції з цих підстав, а переходять у площину його виконання, яке на даній стадії процесу не обговорюється, а тому рішення суду і в цій частині залишається без змін.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції не дослідив, чи перебував автомобіль позивача в інших дорожньо-транспортних пригодах до 19 січня 2015 року безпідставні, оскільки у спростування обставини неперебування автомобіля позивача у інших ДТП до 19 січня 2015 року доказів не надано та не заявлено відповідних клопотань у суді апеляційної інстанції з цього приводу, хоча права представнику відповідача судом апеляційної інстанції розяснювалися.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд першої інстанції визначив залежно від характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач, коли злякався за своє життя під час ДТП та через неправомірні дії відповідача, з необережності якого порушено його право власності (тривалість такого порушення та перспективи відновлення матеріального стану до ДТП), змін у організації його житті та зусиль, яких йому довелося докладати, для відновлення попереднього стану тощо. При цьому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд апеляційної інстанції відповідно до ст.ст.23,1167 ЦК України погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відшкодування моральної шкоди слід стягнути 5 000 грн. Позивач не довів, що внаслідок ДТП у нього погіршився стан здоровя після перенесеного інфаркту, а тому рішення суду першої інстанції з даної вимоги залишається без змін, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують і в цій частині.

Наразі відповідно до розяснень, наданих судам у пункті 45 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», після закінчення розгляду справи витрати, повязані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК України.

Позивачем понесені витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 560 грн. Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач просив стягнути витрати на проведення автотоварознавчого дослідження як судові. У розумінні ст.ст.79,86 ЦПК України витрати на проведення експертного дослідження не є судовими. Суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та безпідставно стягнув такі витрати як шкоду.

За таких обставин апеляційний суд згідно ст.309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції в частині стягнення 560 грн. вартості проведеного звіту та відмовляє у стягненні таких витрат, а також змінює рішення, зменшуючи загальну суму, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, на суму витрат, понесених за проведення експертного дослідження, тобто з 52 486,72 грн. до 51 926,72 грн. У решті рішення залишається без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 травня 2016 року в частині стягнення 560 грн. вартості проведеного звіту скасувати та відмовити у стягненні таких витрат.

Змінити рішення суду, зменшивши загальну суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, з 52 486,72 грн. до 51 926,72 грн.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді: