Справа № 699/642/16-ц
Номер провадження 2/699/432/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2016 року м.Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Свитки С.Л.,

за участю секретаря Таран О.В.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Корсуня-Шевченківського цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся у суд з даним позовом і просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 23 114,46 доларів США, що еквівалентно 584 795,84 грн., та судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 07.08.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1, було укладено кредитний договір, згідно якого остання отримала кошти в розмірі 11 150 доларів США на строк до 07.08.2017 року, зі сплатою 0,92% на місяць за користування кредитом та інших, передбачених кредитним договором, платежів. Відповідачем порушені умови кредитного договору, тому виникла заборгованість, яку остання в добровільному порядку погашати відмовляється.

Справу було призначено до розгляду на 13.10.2016, який був відкладений на 03.11.2016.

У суд представник позивача не зявився, направив заяву про розгляд справи у їхню відсутність, позов підтримав. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання 03.11.2016 не зявилась, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позов не визнала, просила відмовити у задоволенні такого, а також просила застосувати строк позовної давності до даного позову. В судовому засіданні 13.10.2016, в якому відповідач була присутня, вона також просила відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи тим, що даний спір вже був предметом розгляду судом і з цього питання є рішення суду, відповідно до якого, крім іншого, кредитний договір розірвано, а отже і будь-які зобовязання за ним припинились.

Суд, вивчивши надані докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити в силу наступного.

В судовому засіданні встановлено, що між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №CSK0GA00000195 від 07.08.2007, копія якого додана до позовної заяви (а.с. 8-10).

Відповідно до укладеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 11 150,00 доларів США на строк до 07.08.2017 року. Умовами договору передбачено, що відповідач зобовязана погашати заборгованість за кредитом, процентами, комісією (п.п. 1.1, 2.2, 3.1 Договору).

Згідно п.4.1 договору при порушенні позичальником зобовязань, передбачених договором, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки.

При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Договором, більш ніж на 30 днів, у звязку з чим банк змушений буде звернутись до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250,00 грн. + 5% від суми позову (п.5.4 Договору).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідач не надавала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у звязку з чим у неї виникла заборгованість перед позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України наслідками порушення клієнтом зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач, як вважає позивач, має заборгованість, яка нарахована за період з 08.08.2007 по 25.08.2016, в сумі 23964,84 доларів США, але позивач просить стягнути 23114,46 доларів США, що еквівалентно 584795,84 грн., з яких 19341,11 доларів США - заборгованість за кредитом, 3222,39 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 550,96 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, у звязку з вказаними порушеннями відповідачем зобовязань за кредитним договором позивач 26.03.2009 року звернувся до суду із позовом, який в ході розгляду справи був уточнений і в якому позивач остаточно просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором № CSK0GA00000195 від 07.08.2007 станом на 10.11.2009 в сумі 22 970,21 дол.США, з яких: 17 619,38 дол.США - заборгованість за кредитом, 1 337,55 дол.США прострочена заборгованість за кредитом, 127,68 дол.США - заборгованість за процентами, 2 749,51 дол.США прострочена заборгованість за процентами, 78,02 дол.США комісія, 394,92 дол.США прострочена комісія, 624,02 дол.США пеня, 3 562,30 дол.США штрафи, та виселити відповідача із будинку, що є предметом іпотеки.

Відповідач подавала зустрічний позов, в якому просила розірвати вказаний кредитний договір.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду від 25.12.2009 року, яке набрало законної сили 28.01.2010 року, і відповідно до якого з відповідача було стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором № CSK0GA00000195 від 07.08.2007 станом на 10.11.2009 у розмірі 186 233,67 грн., а саме:

140 355,98 грн., що відповідає 17 619,38 дол.США заборгованості за кредитом,

10 654,92 грн., що відповідає 1 337,55 дол.США простроченої заборгованості за кредитом,

1 018,05 грн., що відповідає 127,80 дол.США заборгованості за процентами,

21 902,59 грн., що відповідає 2 749,51 дол.США простроченої заборгованості за процентами,

622,94 грн., що відповідає 78,02 дол.США комісії,

3 145,93 грн., що відповідає 394,92 дол.США простроченої комісії,

44 970,94 грн., що відповідає 624,02 дол.США пені,

3 562,30 грн. штраф,

Цим же рішенням суду було звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, виселено відповідача із будинку, переданого в іпотеку, а також розірвано вказаний кредитний договір (а.с.49-51).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі. Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (ч.2 ст.223 ЦПК України).

В даному випадку у суду відсутні підстави для закриття провадження у справі, оскільки позов, за результатами розгляду якого ухвалено рішення від 25.12.2009, не є тотожним до позову, який розглядається, а саме не збігається предмет позовів.

Крім того, до суду не надано доказів виконання відповідачем вказаного рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Такі підстави встановлені, зокрема, у ст.ст.599-601,604, 605, 653 ЦК України тощо.

Так, відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Тобто, з 28.01.2010 (дата набрання законної сили рішенням суду від 25.12.2009) за вказаним кредитним договором припинились будь-які зобовязання у звязку з його розірванням, а отже і підстави вимагати від відповідача сплату будь яких платежів, що виникли після цієї дати на підставі цього кредитного договору, у позивача відсутні.

Що стосується платежів за період до 28.01.2010 року суд зазначає наступне.

Виходячи із системного аналізу ст.ст.525, 526, 599, 611, 1046, 1048, 1050 ЦК України, змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про передбачене договором дострокове стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів, яке ухвалене до спливу строку договору і не виконане боржником, не позбавляє кредитора права на отримання нарахувань та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та цього кодексу.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-1206цс15 та від 21.09.2016 у справі №6-2631цс15.

Як встановлено в судовому засіданні, кошти за кредитним договором в належному розмірі станом на 28.01.2010 повернутіне були, а з 28.01.2010 зобовязання за кредитним договором припинились. Отже, з огляду на положення ст.ст.599, 1049 ЦК України усі нарахування за користування коштами та інші виплати, передбачені договором, підлягають стягненню в розмірі, нарахованому до 28.01.2010, але в межах строку позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, до складу якої входить заборгованість за кредитом, процентами за його користування та комісія. До вказаних вимог встановлюється загальна позовна давність, строк якої становить три роки (ст.257 ЦК України).

Позовна давність відповідно до ст.267 ЦК України застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач заявила про застосування до вимог позивача строків позовної давності ( а.с.52).

Враховуючи, що позивач не позбавлений права на отримання платежів за кредитним договором, нарахованих до 28.01.2010, строк позовної давності до платежів за вказаний період встановлений до 28.01.2013, а з позовом до суду позивач звернувся 05.09.2016, тобто поза межами строків позовної давності.

Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає, що з урахуванням наданих суду доказів, позовна заява задоволенню не підлягає.

У звязку із відмовою у задоволенні позову, судовий збір з відповідача на користь позивача не стягується.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України,

суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Корсунь - Шевченківський районний суд, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_2sp; Л.