Справа № 362/2863/15-ц Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г. М.
Провадження № 22-ц/780/97/16 Доповідач у 2 інстанції Дмитрієва Л. Д.
Категорія 53 26.01.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

26.01.2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі :

головуючого судді:Дмитрієвої Л.Д.

суддів : Олійника В.І.,Волохова Л.А.

при секретарі:Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Управління державної охорони України на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Управління державної охорони України,Державного підприємства «Український центр підготовки охоронців» про визнання наказу недійсним та поновлення на роботі.

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 07 вересня 2013 року між ним та управлінням укладено контракт за яким позивача призначено на посаду директора Державного підприємства (далі -ДП) "Український центр підготовки охоронців" (надалі ДП) на строк до 07 вересня 2014 року, дія якого сторонами не припинялася і була автоматично продовжена виходом ОСОБА_3 наступного дня на робоче місце та продовженням ним працювати в подальшому. 07 травня 2015 року він дізнався про винесення 30 березня 2015 року наказу № 191 про його звільнення, який він не отримував оскільки починаючи з 31 березня 2015 року до 02 червня 2015 року перебував у відпустці по тимчасовій непрацездатності. 03 червня 2015 року позивач отримав трудову книжку та копію оскаржуваного наказу.

Вважаючи своє звільнення незаконним просив скасувати наказ управління державної охорони України № 191 від 30 березня 2015 року про його звільнення з посади директора ДП та призначення ОСОБА_5 на посаду директора підприємства та поновити його на посаді з 30 березня 2015 року.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Наказ Управління державної охорони України № 191 від 30 березня 2015 року в частині звільнення ОСОБА_3 з посади директора Державного підприємства «Український центр підготовки охоронців» - скасованою.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді директора Державного підприємства «Український центр підготовки охоронців» .

В решті вимог позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, яка просила скаргу задовольнити, пояснення позивача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скаргу слід задовольнити, рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України при розгляді справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивача необхідно поновити на роботі, оскільки сторони контракту за два місяці до закінчення строку його дії не визначилися про припинення трудових відносин, а відтак дію контракту слід вважати продовженою на невизначений строк і тому його можна звільнити лише з підстав, прямо передбачених законом і не пов'язаних з підставами припинення дії трудового контракту.

Судова колегія не може погодитись з таким висновком суду з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 07 вересня 2013 року з позивачем укладено контракт (а.с. 8-13) та відповідно передбачено підстави його припинення, терміну дії - з 07 вересня 2013 року до 07 вересня 2014 року (а.с. 13).

Наказом Управління державної охорони України від 07 вересня 2013 року позивача призначено директором ДП «Український центр підготовки охоронців». (а.с.15, 112).

Відповідно до наказу ДП «Український центр підготовки охоронців» від 07 вересня 2013 року, ОСОБА_3 вступив на посаду директора ДП «Український центр підготовки охоронців» з 07 вересня 2013 року (а.с. 16, 143).

Згідно наказу Управління державної охорони України № 191 від 30 березня 2015 року на підставі п. 29 пп. «а» контракту ОСОБА_3 звільнено з займаної посади та призначено директором ДП «Український центр підготовки охоронців» ОСОБА_5 (а.с. 7, 29, 146).

Відповідно до Наказу ДП «Український центр підготовки охоронців» № 01/03/15-к від 30 березня 2015 року тимчасово покладено обов`язки по загальному керівництву ДП «Український центр підготовки охоронців» з 31 березня 2015 року на ОСОБА_6 до дня фактичного виходу на роботу директором - ОСОБА_3 з відпустки по тимчасовій непрацездатності (а.с.76).

З акту від 31 березня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 відмовився від ознайомлення з наказом про звільнення (а.с. 72).

ОСОБА_3 перебував на лікуванні з 31 березня 2015 року до 10 квітня 2015 року (а.с. 74-75) та трудову книжку отримав 03 червня 2015 року (а.с. 183).

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 КЗпП України строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Таким законодавчим актом є наступні, ч. 3 ст. 21 КЗпП України, ч. 4 ст. 65 Господарського кодексу України, п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" та п. 3 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при прийманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 (із змінами та доповненнями), обов'язковим є зазначення строку дії контракту з керівником підприємства, що є у державній власності.

Пунктом 8 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Відповідно до трудового контракту між сторонами цей контракт припиняється після закінчення терміну його дії - до 07 вересня 2014 року.

Контракт укладено за наявності волевиявлення позивача та його погодження з такою формою працевлаштування, а також обізнаності про те, що у разі закінчення строку дії контракту трудові відносини припиняються.

Судова колегія вважає, що припинення трудового контракту після закінчення його строку не вимагає заяви або іншого волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору - контракту він виявив, коли підписував та був прийнятий на роботу за строковим трудовим договором - контрактом (а.с. 8-13.). У цей же час він виразив і волю на припинення такого контракту після закінчення строку, на який він був укладений. Власник не зобов'язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до трудового контракту між сторонами цей контракт припиняється після закінчення терміну його дії - до 07 вересня 2014 року.

Оскільки трудові відносини із керівником підприємства, що є у державній власності, обов'язково носять строковий характер, тому трудові відносини між сторонами не можна вважати безстроковими на тій підставі, що позивач після закінчення при встановлених обставинах продовжував працювати.

Крім того, закінчення терміну дії контракту і видання у зв'язку із цим наказу про звільнення позивача не є ініціативою власника про розірвання трудового договору, а лише свідчить про відсутність з боку власника ініціативи продовжувати трудові контрактні відносини з позивачем.

Судова колегія вважає, що звільнення позивача проведено згідно із законом, його права при цьому не порушені - підстави для його поновлення на роботі відсутні, а тому ухвалене судом рішення необхідно скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України ,судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Управління державної охорони України задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2015 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити .

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :