Справа № 361/2938/14-ц Головуючий у І інстанції Петришин Н.М.
Провадження № 22-ц/780/722/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 52 27.01.2016
УХВАЛА

Іменем України

27 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Данілова О.М.,

суддів: Мережко М.В., Суханової Є.М.,

при секретарі: Бобку О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Конярство України» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Конярство України» в особі філії «Київський племконецентр» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом до ДП «Конярство України» в особі філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Свої вимоги мотивувала тим, що на підставі наказу №1-к від 12 липня 2011 року її прийнято на посаду головного зоотехніка у відділ сервісного обслуговування тваринництва Філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» по переводу з ДП «Київське облплемпідприємство».

24 червня 2014 року відповідачем видано наказ №23-к «Про скорочення штату працівників Філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України», відповідно до положень якого з 26 червня 2014 року до штатного розпису відповідача вносяться зміни, які полягають у виведенні з нього однієї посади, а саме зоотехніка, яку позивач обіймала на той час.

У преамбулі наказу №23-к від 24 червня 2014 року вказано, що підставою його видання є «підвищення ефективності і оптимізації управління підприємством на основі проведеного аналізу економічних і виробничих можливостей підприємства», а також «істотні зміни в організації виробництва і праці підприємства та його структурі».

26 серпня 2014 року на підставі наказу №37-к позивача було звільнено з роботи за скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає, що дії відповідача по розірванню із нею трудового договору є незаконними. У наказі від 26 серпня 2014 року №23-к відповідачем одразу було визначено і вказано прізвище конкретного працівника, посада якого підлягає скороченню, а саме: зоотехнік ОСОБА_2

Також вважає, що відповідачем порушено положення ст. 42 КЗпП України, так як їй невідомо яким чином відповідач визначив чи не визначив ступінь кваліфікації ОСОБА_2 та продуктивності її праці, посилаючись на те, що за час перебування у трудових правовідносинах з 12 липня 2011 року до позивача заходи дисциплінарного стягнення не застосовувались.

Крім цього, позивач вказувала на порушення відповідачем вимог ст. 49-2 КЗпП України щодо порядку вивільнення позивача, порушення вимог п. 4.2 розділу IV Колективного договору з посиланням на те, що їй як представнику трудового колективу не надавалась інформація щодо майбутнього скорочення чисельності (штату) працівників, не проводились консультації з приводу таких заходів, не зазначались економічні (організаційні) передумови запланованих змін в організації виробництва і праці.

Вважає, що внаслідок таких незаконних дій відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у порушенні нормальних стосунків з колегами по роботі, неможливості продовжувати працювати внаслідок незаконного звільнення, втраті постійного заробітку і як наслідок, можливості ведення активного громадського життя, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи з викладеного, завдану їй моральну шкоду позивач оцінює у розмірі середнього заробітку за кожен календарний день починаючи з 24 червня 2014 року по день постановлення рішення.

З урахуванням викладеного, позивач на підставі уточнених позовних вимог, просила суд визнати незаконними та скасувати накази «Про скорочення штату працівників філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» від 24 червня 2014 року за №23-к, «Про попередження про звільнення працівника філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» від 24 червня 2014 року №24-к та «Про звільнення» від 26 серпня 2014 року за №37-к; поновити її на посаді зоотехніка 1 категорії у філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України»; зобовязати ДП «Конярство України» в особі філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» внести до її трудової книжки запис про поновлення на роботі у встановленому законодавством порядку; стягнути із ДП «Конярство України» в особі філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 17878 грн. 80 коп. та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 29228 грн. 10 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково та визнано незаконним та скасовано накази «Про скорочення штату працівників філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» від 24 червня 2014 року за №23-к, «Про попередження про звільнення працівника філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» від 24 червня 2014 року №24-к та «Про звільнення» від 26 серпня 2014 року за №37-к.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді зоотехніка 1 категорії у філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України».

Зобовязано ДП «Конярство України» в особі філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» внести до трудової книжки ОСОБА_2 запис про поновлення на роботі у встановленому законодавством порядку.

Стягнуто з ДП «Конярство України» в особі філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 17878 грн. 80 коп. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ДП «Конярство України» в особі філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що у звязку із зменшенням поголівя великої рогатої худоби в господарствах та приватному секторі, що призвело до зменшення обсягу осіменіння ВРХ та зменшенню обєму робіт, керівництвом філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» у відповідності до положення про філію було прийнято рішення щодо скорочення однієї з двох посад зоотехніка 1 категорії. Було вирішено залишити на посаді більш кваліфікованого спеціаліста, а саме ОСОБА_3, яка добре знає селекційно-племінну справу, працює на підприємстві з 1977 року, за сумлінну працю нагороджена згідно рішення колегії Міністерства аграрної політики України трудовою відзнакою «Знак Пошани», посвідчення №3355, крім того вона вдова. Враховуючи викладене даному працівнику було надано переважне право.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працювала на умовах безстрокового трудового договору в ДП «Київське облплемпідприємство» з 02 жовтня 1989 року, про що свідчать записи в трудовій книжці позивачки (а.с. 10-13, Т.1).

На підставі наказу №1-к від 12 липня 2011 року позивача було прийнято на посаду головного зоотехніка у відділ сервісного обслуговування тваринництва філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» по переводу з ДП «Київське облплемпідприємство» (а.с. 12, Т. 1).

Рішенням зборів ради трудового колективу від 26 травня 2014 року надано згоду на скорочення однієї посади зоотехніка 1 категорії ОСОБА_2 у звязку зі зменшенням поголівя великої рогатої худоби в господарствах та приватному секторі, що призвело до зменшення обсягу реалізації продукції та обєму робіт, відсутністю навантаження на двох зоотехніків (а.с. 39, Т. 1).

24 червня 2014 року керівником філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» ОСОБА_4 видано наказ №23-к «Про скорочення штату працівників філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» (а.с. 40, Т. 1).

В обгрунтуванні наказу №23-к від 24 червня 2014 року зазначено, що скорочення посади зоотехніка застосовується: «для підвищення ефективності і оптимізації управління підприємством і на основі проведеного аналізу економічних і виробничих можливостей підприємства, у звязку з необхідністю внесення істотних змін в організацію виробництва і праці підприємства та його структуру».

Наказ №23-к від 24 червня 2014 року містив персональний характер, оскільки до моменту визначення переважного права на залишення на роботі у ньому було зазначено прізвище конкретного працівника, який підлягав звільненню, незважаючи на те, що у штаті відповідача були інші працівники, які обіймали таку ж посаду.

Цього ж дня 24 червня 2014 року керівником філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» ОСОБА_4 видано наказ №24-к «Про попередження про звільнення працівника філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України», яким попереджено ОСОБА_2 зоотехніка 1 категорії про наступне звільнення з роботи з 26 серпня 2014 року в звязку із скороченням її посади (ч. 1 ст. 40 КЗпП України) і про неможливість подальшого її працевлаштування на підприємстві (а.с. 41, Т.1).

В матеріалах справи міститься також Додаток до наказу №24-к від 24 червня 2014 року, де зазначена підстава скорочення посади однієї з двох посад зоотехніка І категорії: «… зменшення поголівя великої рогатої худоби в господарствах та приватному секторі, що призвело до зменшення обсягу осіменіння ВРХ та зменшенню обєму робіт…» (а.с. 47, Т.1).

У вищезазначеному Додатку зазначено, що вирішено залишити на роботі більш кваліфікованого спеціаліста, зоотехніка ОСОБА_3, яка добре знає селекційно-племінну справу, працює на підприємстві з 1977 року, за сумлінну працю нагороджена рішенням колегії Міністерства аграрної політики України трудовою відзнакою «Знак Пошани», посвідчення №3355, тому їй було надано перевагу (а.с. 47, Т.1).

ОСОБА_5 комісії в складі: провідного бухгалтера ОСОБА_6 та водія ОСОБА_7 від 24 червня 2014 року ОСОБА_2Ю, ознайомлена із наказами №23-к і №24-к від 24 червня 2014 року, однак відмовилась поставити підпис про те, що ознайомлена із наказами (а.с. 42, Т.1). Тобто, акт про повідомлення позивача про майбутнє звільнення складено лише двома працівниками відповідача, тоді як такий акт повинен складатися і підписуватися не менше як трьома працівниками.

26 серпня 2014 року керівником філії видано наказ №37-к, яким ОСОБА_2, зоотехніка 1 категорії звільнено з роботи з 26 серпня 2014 року у звязку зі скороченням штату п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 43, Т.1).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що керівником філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» з перевищенням повноважень видано наказ №24-к від 24 червня 2014 року «Про скорочення штату працівників філії», оскільки таке питання, належить до виключної компетенції керівника ДП «Конярство України». Крім цього, відповідачем не надано доказів того, що позивачу було запропоновано іншу роботу у ДП «Конярство України» та чи були вакантні посади на зазначеному підприємстві. Також, відповідачем не надано жодних доказів повідомлення державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу зроблено на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах та Броварському районі та відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, листа Міністерства праці та соціальної політики «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» від 04 вересня 2013 року №9884/0/14-13/13 та листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» від 09 вересня 2014 року №10196/0/14-14/13.

Стягуючи з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000 грн., суд першої інстанції виходив із засад розумності та справедливості.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації (банкрутства) або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у п. 1 вказаної статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання трудового договору з працівником з ініціативи власника, як-то: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

При цьому, вживані в даній нормі поняття: «ліквідація», «реорганізація», «перепрофілювання», «банкрутство», «скорочення чисельності або штату працівників» стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

За правилами ст. 95 ЦК України та ст. 64 ГК України, філії та представництва, як і інші структурні підрозділи підприємства, установи, організації не мають статусу юридичних осіб і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством.

Розірвання з працівником трудового договору у звязку із скороченням штату працівників згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України можливе лише за відсутності вільних вакансій у межах усієї структури підприємства, установи, організації як юридичної особи, а не лише у межах філії, що не має статусу юридичної особи, на які цей працівник може бути переведений або за відсутності його згоди на таке переведення.

Відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

В п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9 встановлено, що розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

В матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_2 відмовилася від переведення на іншу роботу, відсутні докази про те, що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався за 2 місяці про наступне вивільнення.

Юридичною особою в розумінні ст. 80 ЦК України є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи.

Філії та представництва, як і інші структурні підрозділи підприємства, установи, організації, не мають статусу юридичних осіб і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

Як вбачається з п. 4.1 Положення про філію «Київський племконецентр» ДП «Конярство України», філія не є юридичною особою, а є відокремленим підрозділом ДП «Конярство України».

Відповідно до п. 8.4 Положення про філію «Київський племконецентр» ДП «Конярство України», повноваження керівника філії визначаються трудовим контрактом та довіреністю, виданою ДП «Конярство України».

ОСОБА_5 п. 9.6 зазначеного вище положення, штатний розпис філії затверджується директором ДП «Конярство України» відповідно до штатного розпису та структури ДП «Конярство України».

Таким чином, уповноваженою особою, що має затверджувати штатний розпис, визначати чисельність працівників і приймати рішення про скорочення чисельності штату є директор ДП «Конярство України».

В матеріалах справи міститься декілька копій штатного розпису, зокрема штатний розпис філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України на 2014 рік, у якому у реквізиті про його затвердження зазначено що директором ДП «Конярство України» є ОСОБА_4, тоді як на іншій копії штатного розпису у реквізиті про його затвердження зазначено що директором ДП «Конярство України» є ОСОБА_8 (а.с. 53, 54, Т.1).

Крім цього у матеріалах справи міститься декілька копій штатного розпису філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» на 2014 рік, однак, із них неможливо встановити, коли саме затверджено цей документ та ким. Із наявних в матеріалах справи копій вбачається, що такий штатний розпис вводиться в дію з 27 серпня 2014 року, тобто уже після звільнення позивача, що свідчить про те, що спочатку відбулося звільнення працівника керівником філії, після чого скорочено штат працівників, що також підтверджується листом керівника філії «Київський племконецентр» на імя директора ДП «Конярство України №56 від 19 серпня 2014 року з пропозицією внесення змін до штатного розпису філії (а.с. 193, Т. 1) та наказом 18/1 від 15 вересня 2014 року про внесення змін до штатного розпису (а.с. 239, Т. 1).

Підставою для розірвання з працівником трудового договору у звязку зі скороченням чисельності або штату працівників згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України може бути скорочення чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації в цілому як юридичної особи, а не окремої філії.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас, власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Суд першої інстанції вірно надав оцінку зібраним доказам по справі та прийшов до висновку, що при звільненні позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, було порушено порядок звільнення, накази «Про скорочення штату працівників філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» від 24 червня 2014 року за №23-к та «Про попередження про звільнення працівника філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» від 24 червня 2014 року №24-к були видані керівником філії із перевищенням повноважень, тому підлягають скасуванню і як наслідок підлягає скасуванню наказ «Про звільнення» від 26 серпня 2014 року за №37-к.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Крім цього, за правилами ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

ОСОБА_5 з вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На підставі наведеного та урахуванням висновків, які містяться в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 серпня 2015 року за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 02 квітня 2015 року, суд першої інстанції при новому розгляді справи зробив правильний висновок про часткове задоволення позову.

Так, з урахуванням вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України, суд першої інстанції перевірив чи було належним чином повідомлено позивача про майбутнє звільнення, з урахуванням того, що акт про таке повідомлення складено лише двома працівниками відповідача, зясував питання наявності на підприємстві вакантних посад та чи були вони запропоновані при звільненні, надав оцінку тому факту, що згідно з наказами керівника філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» фактично скорочувалася не одна з двох посад зоотехніка 1 категорії, а безпосередньо працівник ОСОБА_2 , а також зазначенню відповідачем різних підстав скорочення чисельності штату у наказі №23-к від 24 червня 2014 року та у наказі №24-к від 24 червня 2014 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

ОСОБА_5 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає обставинам справи, постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Конярство України» відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: