Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/6499/15-ц
Провадження № 2/711/94/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2016 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Позарецької С.М.
при секретарі Семиволос І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Украинский продукт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Позивач - ПП «Украинский продукт» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 07.11.2013 гр. України ОСОБА_2 надала позику гр. України ОСОБА_1 - грошові кошти в розмірі 100000,00 грн.
Укладення договору позики та факт отримання грошових коштів в повному обсязі, підтверджується розпискою відповідача від 07.11.2013.
Вказує, що вищезазначена розписка не містить кінцевої дати повернення боргу, при цьому, згідно із її змістом, всі вказані кошти позичальник зобовязався повернути протягом 3х банківських днів від моменту письмового повідомлення про їх повернення.
31.12.2014 позикодавець направляла цінним листом на адресу позичальника вимогу від 29.12.14р. про повернення суми позики. Між тим, вимога залишена без відповіді та задоволення.
14.01.2015 між первісним кредитором ОСОБА_2 та ПП «УКРАИНСКИЙ ПРОДУКТ» укладено договір про відступлення права вимоги № 1.
Згідно із умовами зазначеного договору, право вимоги до відповідача на суму 100000,00грн. перейшло до ПП «Украинский продукт» - позивача по справі.
Крім того, зазначає, що 22.01.2015 первісний кредитор ОСОБА_2 направив цінним листом на адресу відповідача повідомлення від 20.01.15р. про заміну кредитора.
Також, 22.01.2015 ПП «Украинский продукт» надіслав відповідачеві вимогу №1 від 20.01.15р. про повернення суми позики. Дана вимога залишена відповідачем без реагування.
Вважає, що відповідач свого зобовязання щодо повернення позики не виконав, жодної відповіді на зазначені листи не надав. Станом на 23.07.2015 сума боргу відповідача становить 100000,00 грн.
Вимога про повернення суми позики №1 від 20.01.2015, що була направлена позивачем за адресою: АДРЕСА_1 була отримана відповідачем 30.01.2015, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
На підставі викладеного, позивач просить суд, - стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 100000,00 грн., а також судові витрати в розмірі 1000,00 грн.
В судовому засіданні представник позивача ПП «Украинский продукт» за довіреністю ОСОБА_3 заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Крім того, зазначила, що фактично між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 07.11.13р. був укладений договір позики, що підтверджується відповідною розпискою, в якій викладені суттєві умови договору. Позичені грошові кошти в розмірі 100000грн. ні ОСОБА_2, ні ПП не повернуті. Договір №1 від від 14.01.2015р. на даний час є дійсним, ніким не оспорений.
Суд, на підставі ст. ст. 224 - 226 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного:
встановлено, що відповідно до даних розписки від 07.11.2013, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НС №619960) отримав в борг від ОСОБА_2, (паспорт серії ВЕ №328488) грошові кошти в розмірі 100000,00 грн. Крім того, у вказаній розписці зазначено, що отримані грошові кошти він зобовязався повернути на протязі 3-х банківських днів з моменту письмового повідомлення про повернення.
З матеріалів справи вбачається, що 29.12.2014 ОСОБА_2 направляла цінним листом ОСОБА_1 (за адресами: - АДРЕСА_2; - АДРЕСА_3) вимоги про повернення суми позики. Проте, вказані вимоги залишені останнім без реагування.
14.01.2015 між ОСОБА_2 та ПП «УКРАИНСКИЙ ПРОДУКТ» укладено Договір № 1 про відступлення права вимоги.
Таким чином, керуючись договором № 1 про уступку прав вимоги від 14.01.2015, ПП «УКРАИНСКИЙ ПРОДУКТ» набуло статус нового кредитора, згідно із ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обовязків нового кредитора.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням.
Отже, згідно із п.п. 1.1 зазначеного договору, право вимоги до ОСОБА_1 за умовами розписки від 07.11.2013 на суму 100000,00 грн. перейшло до ПП «УКРАИНСКИЙ ПРОДУКТ». За умовами даного договору (п.1.2) новий кредитор отримує право (замість першого кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов»язань відповідно до розписки від 07.11.2013р.
Також, в судовому засіданні встановлено, що 29.12.2014 ОСОБА_2 направляла цінним листом ОСОБА_1 (за адресами: - АДРЕСА_2; - АДРЕСА_3) повідомлення про зміну кредитора, у звязку з тим, що 14.01.2015 між ОСОБА_2 та ПП «УКРАИНСКИЙ ПРОДУКТ» укладено Договір №1 про відступлення права вимоги.
В обумовлений строк відповідач грошові кошти позивачу не повернув. На неодноразові нагадування останнього, стосовно необхідності повернення грошей, відповідач не реагує.
Крім того, в судовому засіданні представником позивача зазначено, що станом на час розгляду справи відповідачем грошові кошти в рахунок погашення заборгованості не внесені.
Зазначені обставини справи підтверджуються відповідними письмовими доказами, а тому суд вважає їх доведеними.
Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.
Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).
Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу звязку. Розписки підписані відповідачем є документом, що стверджує про вчинення правочину між ним та позивачем, тобто сторонами фактично в письмовій формі був укладений договір позики.
Згідно із статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).
Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобовязань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку; зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.
Під час розгляду справи, відповідачем не було надано до суду боргового документа, щоб давало суду підстави вважати виконаним обов»язок щодо повернення суми позики.
Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).
Як передбачено ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 524 ЦК зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.
Боржник, як зазначає ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання.
На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що 07.11.2013 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений фактично договір позики, умови якого відповідачем не виконані, сума позики до теперішнього часу не повернута.
Таким чином, права позивача підлягають захисту у способи, які відповідають вимогам цивільного законодавства, а тому позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПП «УКРАИНСКИЙ ПРОДУКТ» заборгованості в розмірі 100000,00 грн., підлягають до задоволення у повному обсязі.
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 на користь ПП «УКРАИНСКИЙ ПРОДУКТ» необхідно стягнути судові витрати в розмірі 1000,00 грн., що підтверджується даними платіжного доручення №746 від 19.02.2015р.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 11, 15, 16, 207, 509, 512-517, 524-526, 530, 545, 599, 610, 625-627, 640, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 79, 88, 209-224 ЦПК України, суд,
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «Украинский продукт» заборгованість в розмірі 100000грн. (сто тисяч грн..) 00 коп., а також судовий збір в розмірі 1000грн. 00коп., а всього - 101000грн. (сто одна тисяча) 00коп.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подано апеляційну скаргу через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.