У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Карпенко С.О.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківського обласного військового комісаріату, Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району про скасування рішення житлової комісії військового комісаріату та зобов`язання відновити чергу на житло, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 жовтня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Франківської області від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району про скасування рішення житлової комісії військового комісаріату та зобов`язання відновити чергу на житло. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив скасувати рішення житлової комісії Івано-Франківського міського військового комісаріату від 14 січня 2005 року про зняття ОСОБА_1 та членів сім`ї з житлової черги; зобов`язати відповідачів відновити ОСОБА_1 чергу на житло у відповідності до Протоколу № 73 від 05 січня 1993 року житлової комісії (про зарахування на квартирну загальну чергу) та у відповідності до наказу начальника Військової служби правопорядку Збройних Сил України № 16-ПМ від 09 листопада 2004 року (про звільнення із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок Міністерства Оборони України) з подальшим отриманням житла. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що його із членами його сім`ї було безпідставно знято з квартирного обліку через поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла, оскільки його сім`я забезпечена житловою площею більше ніж 8 кв.м на одного члена сім`ї.
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Франківської області від 24 лютого 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалені у справі судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що на момент зняття позивача з квартирного обліку у квартирі АДРЕСА_1 проживало п`ятеро осіб, та визначаючи рівень забезпеченості позивача житловою площею шляхом розподілу розміру житлової площі, житлова комісія міського військового комісаріату визначила, що сім`я позивача була забезпечена житловою площею вище середнього рівня забезпеченості.

Проте повністю погодитись в такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що позивач перебував на військовій службі у Збройних Силах України з 13 травня 1985 року до 30 листопада 2004 року (а.с.7, 11, 60-65, т.1).
Відповідно до витягу з протоколу № 2 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 29 січня 1993 року позивача було включено до загальної черги для отримання (покращення) житла з 05 січня 1993 року разом з трьома іншими членами його сім`ї (дружиною та двома синами) (а.с. 10, т. 1).
Із виписки з домової книги № НОМЕР_2 про склад сім`ї і прописку станом на листопад 1995 року вбачається, що позивач проживав у трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1 з комунальними вигодами, розташованій на третьому поверсі п`ятиповерхового будинку, який належить міськвиконкому. Житлова площа квартири становить 44,2 кв.м. У вказаній квартирі проживали та були зареєстровані дев`ять осіб. (а.с. 8, т.1).
Відповідно до довідки про склад сім`ї (а.с. 9 т. 1), сім`я позивача ОСОБА_1 складалась з чотирьох осіб: самого позивача, дружини ОСОБА_2 , сина ОСОБА_3 , 1987 року народження та сина ОСОБА_4 , 1990 року народження.
Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 15 лютого 2002 року (а.с.83т.1), квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в рівних долях.

04 листопада 2003 року позивачем було подано рапорт житловій комісії Івано-Франківського зонального відділення Військової служби правопорядку про взяття його та членів його сім`ї на облік для забезпечення житлом, який передано Івано-Франківському міському військовому комісаріату 01 жовтня 2004 року (а.с.66т.1).
На підставі наказу від 09 листопада 2004 року № 16-ПМ ОСОБА_1 звільнено у запас з військової служби за станом здоров`я (а.с. 6, т. 1).
Зі списку військовослужбовців, прийнятих на облік Івано-Франківським міським військовим комісаріатом для одержання житлової площі, вбачається, що позивача разом із членами його сім`ї (дружиною та двома синами) прийнято на відповідний облік на підставі протоколу засідання житлової комісії №16 від 08 жовтня 2004 року. Зі змісту даного списку вбачається, що позивач працював у Івано-Франківському зональному відділенні ВСП, проживав у м. Івано-Франківську з 23 грудня 1987 року по АДРЕСА_2 у батьків дружини, підстава для взяття на облік відсутність мінімальної житлової площі, ст. 13 Правил 11.6 (а.с. 13, т.1).
Згідно витягу з протоколу №19 засідання житлової комісії Івано-Франківського міського військового комісаріату від 14 січня 2005 року вбачається, що позивача з сім`єю у складі 4 осіб (дружиною та двома синами) було знято з черги на отримання житла на підставі ст. 34 Житлового Кодексу України у зв`язку із забезпеченням житловою площею більше 8 кв.м на кожного члена сім`ї, так як було встановлено, що вони проживають у трьохкімнатній квартирі з матір`ю дружини з житловою площею 44,2 кв.м (а.с. 73, т. 1).
Із листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09 листопада 2009 року № 12/693/В, вбачається, що у 2008 році була створена об`єднана житлова комісія обласного військового комісаріату, у яку увійшли черговики, які перебували на квартирному обліку у Івано-Франківському міському військовому комісаріаті. В книзі Протоколів інв. № 741, протоколом від 08 грудня 2004 року № 16 п. 5 позивача з членами сім`ї зараховано на квартирний облік, а протоколом від 14 січня 2005 року № 19, п. 5 знято з черги, з мотивацією про забезпеченість згідно норми на кожного члена сім`ї (а.с.16 т.1).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 34 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР), потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, зокрема, забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 40 ЖК УРСР громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до пп. 1 п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами п. 9 ст. 12 Закону, військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі її розформування у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не встановив у повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції взяв до уваги, що ОСОБА_2 (дружина позивача) прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_5 у вигляді частини спірної квартири, що свідчить про те, що позивач втратив підстави для забезпечення його будь-яким іншим житлом, залишивши поза увагою, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 84, т. 1), тобто після прийняття оскаржуваного рішення засіданням житлової комісії Івано-Франківського МВК від 14 січня 2005 року (а.с. 73, т. 1),
Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Здійснюючи посилання на положення пункту 3 постанови виконавчого комітету Івано-Франківської обласної ради народних депутатів та Президії обласної ради професійних спілок від 07 січня 1985 року № 2, яким передбачено, що у відповідності до п.п. 13, 15, 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов від 11 грудня 1984 року, встановлено мінімальний розмір жилої площі на кожного члена сім`ї у всіх містах та населених пунктах області у розмірі 6 кв.м; розмір середньої забезпеченості житловою площею на одного проживаючого в містах і населених пунктах області 8 кв.м, залишив поза увагою, що такої постанови матеріали справи не містять.

Апеляційний суд не звернув належної уваги на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15 лютого 2002 року, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності шістьом особам, тобто розмір забезпеченості житловою площею у спірній квартирі на одного проживаючого був менший за 8 кв.м.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 жовтня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Франківської області від 24 лютого 2016 рокускасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова