Справа № 494/1112/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2016 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Козубенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Михайло-Олександрівської сільської ради Березівського району Одеської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: відділ Держгеокадастру у Березівському районі Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

20.09.2016 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Михайло-Олександрівської сільської ради Березівського району Одеської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: відділ Держгеокадастру у Березівському районі Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Позивач посилається на те, що 24.08.2004 року померла його рідна бабуся ОСОБА_2, після її смерті залишилась земельна ділянка, яка розташована на території Михайло-Олександрівської сільської ради, масив №30, ділянка 13, розміром 5.55 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 була її дочка ОСОБА_3, яка фактично прийняла спадщину, але не встигла оформити свої спадкові права. Позивач вказав, що 20.11.2011 року померла його мати ОСОБА_3, зазначив, що 16.05.2012 року звернувся до Березівської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після її смерті. Також вказав, що 17.11.2015 року йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, щодо земельної ділянки яка розташована на території Михайло-Олександрівської сільської ради, масив №32, ділянка 5, розміром 5.4782 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 Водночас зазначив, що 26.08.2016 року отримав від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо спадкування земельної ділянки, яка залишилась після смерті ОСОБА_2, так як не надано оригінал право установчого документу на вказану земельну ділянку. У звязку з вищевказаним позивач просить суду задовольнити його позовну заяву.

У судовому засіданні 03.11.2016 року позивач позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обґрунтування зазначені у позовній заяві.

Представник відділу Держгеокадастру у Березівському районі Одеської області у судовому засіданні 03.11.2016 року зазначила, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення.

Представник Михайло-Олександрівської сільської ради Березівського району Одеської області у судове засідання 03.11.2016 року не зявився, разом з тим 17.10.2016 року подав до суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності (а.с.40).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, врахувавши думку представника відповідач, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до частини четвертої статті 174 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено: «У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову…».

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №390176 померла ОСОБА_2 (а.с.10), та відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД №271493 (а.с.11) померла ОСОБА_3.

Згідно до свідоцтва про народження серії IV-ЖД №260836 (а.с.8) матірю позивача зазначено ОСОБА_3

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД №353829 (а.с.9) ОСОБА_4 та ОСОБА_5 одружилися, прізвище дружини змінено на ОСОБА_4.

Відповідно до державного акту про право приватної власності на землю серії IV-ОД №239602 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 5.55 га на території Михайло-Олександрівської сільської ради (а.с.16).

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.

Згідно витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі від 16.05.2012 року було зареєстровано спадкову справу ОСОБА_3 (а.с.12). Згідно витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі від 17.11.2015 року(а.с.14) та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.11.2015 року (а.с.13) спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - власником земельної ділянки площею 5.4782 га розташованої на території Михайло-Олександріської сільської ради є ОСОБА_1 (а.с.15).

У відповідності до листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса щодо отримання спадщини відносно майна ОСОБА_2, його бабусі, однак нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не надано оригіналу правовстановлюючого документу. (а.с.23-24).

Відповідно до статті 1218 ЦК України: «До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті».

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України: «Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її… Спадкоємиць, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини».

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право.

ОСОБА_1 виявив згоду на прийняття спадщини, звернувшись до нотаріальної контори для її отримання.

Більш того, згідно спадкової справи №53/2005 до майна ОСОБА_2 вбачається, що за свого життя ОСОБА_3 вчасно подала заяву до нотаріуса щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримати не встигла, оскільки померла 20.11.2011 року.

Згідно спадкової справи 84/2012 до майна ОСОБА_3 вбачається, що позивач звернувся з заявою на отримання спадщини, однак в частині отримання спадщини ОСОБА_2, його бабусі відмовлено оскільки не надано оригіналу правовстановлюючого документа.

У судовому засіданні представник Держгеокадастру у Березівському районі Одеської області надав оригінал державного акту на право власності серії ІV-ОД №039602, який оглянутий та перевірений судом.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав

За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.

Статтею 41 ч.1, ч.4 Конституції України передбачено: «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним».

Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням його права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин.

Визнання сторонами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, за умови прийняття ОСОБА_1 спадщини за законом після смерті його матері у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права на нерухоме майно ОСОБА_2, суд доходить висновку, що право власності позивача на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом визнання за ним право власності на земельну ділянку площею 5.55 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Михайло-Олександрівської сільської ради Березівського району Одеської області, яка належала померлій ОСОБА_2, та яку прийняла у спадщину її дочка ОСОБА_3, яка померла 20.11.2011 року.

Рішення повинно відповідати вимогам статтей 213, 215 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України ,суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Михайло-Олександрівської сільської ради Березівського району Одеської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: відділ Держгеокадастру у Березівському районі Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на спадкове майно, що залишилося після ОСОБА_2, померлої 24 серпня 2004 року, а саме: на земельну ділянку, що їй належала, яка розташована на території Михайло-Олександрівської сільської ради, масив №30, ділянка 13, розміром 5.55 га, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №039602, видача якого зареєстрована в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 09.01.2003 року за №99.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 04.11.2016 року.

Суддя І.А. Римар