АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі Назаренко А.С.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу, грошових коштів та витрат,-

встановила:

ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2016 року, де ставить питання про його скасування, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 борг за договором позики від 04 лютого 2014 року в загальній сумі 144020 грн. 52 коп., з яких: сума боргу 67000 грн., 18% річних 16546 грн. 32 коп., інфляційні втрати 21641 грн., штрафні санкції за несвоєчасне виконання зобовязання 22286 грн. 88 коп. і 16546 грн. 32 коп., а також стягнути судові витрати в вигляді судового збору в сумі 1440 грн. 21 коп., а всього 145460 грн. 73 коп..

Судом першої інстанції встановлено, що за договором позики від 04 лютого 2014 року, укладеного між позивачем ОСОБА_5 і відповідачем ОСОБА_4, відповідач 04 лютого 2014 року отримала в борг від позивача кошти в сумі 67000 гривень, про що було складено письмовий договір та розписку про отримання коштів. Вказаною угодою передбачені умови користування, штрафні санкції, відсотки за користування коштами і строк повернення відповідачем грошей позивачу не пізніше 05 лютого 2015 року включно, за вимогою позивача. Позичені кошти відповідачем в зазначений термін не повернуті.

Враховуючи встановлені обставини, вимоги законодавства, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не виконала умови договору позики.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, апеляційний суд не находить підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями учасників процесу.

При вищенаведених обставинах, суд відповідно до ст. ст. 625, 1046-1049 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не повернула позивачу позичені кошти.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не було предявлено вимог щодо повернення грошових коштів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відсутність досудової вимоги про повернення грошових коштів за договором позики не є обовязковою, а позивач, відповідно до 1049 ЦК України, звернувся з вимогою про повернення коштів, безпосередньо, у вигляді позовної заяви до суду.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, що відповідач взяла борг під заставу частки статутного капіталу ТОВ «Агропродукт», не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови у позові, оскільки зазначені апелянтом обставини не є суттєвими для вирішення спору щодо стягнення позики.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України, відповідач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини.

Проте належні та допустимі докази, які б спростовували укладення договору позики та отримання за цим договором коштів, суду не надані.

Крім того, ні в договорі позики, ні в розписці, ні в договорі відступлення частки в статутному капіталі, який наданий відповідачем, не зазначено, що в разі невиконання умов договору позики, частка в статутному капіталі буде передана позивачу в рахунок погашення заборгованості та такі не оспорені.

Допущені судом порушення вимог норм процесуального права, на які посилається позивач щодо виклику відповідача, ухвалення заочного рішення не вплинули на законність правильного по суті рішення суду. В ході розгляду справи апеляційній інстанції, буд-які докази, які б спростовували висновку суду першої інстанції, не надані. Клопотання в ході розгляду справи в апеляційній інстанції не заявлені.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки стосуються викладення обставин майнового стану товариства, укладення договору відступлення частки в статутному капіталі товариства, який не є предметом спору, та зводяться до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки, і висновків суду не спростовують.

Районний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 Валеріївнивідхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: