Справа № 500/3734/15-ц
Провадження № 2/500/56/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Бурнусуса О.О.,

при секретарі Петровій В.В.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, стягнення моральної шкоди та поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який уточнила та просила захистити її честь, гідність та ділову репутацію як бухгалтера, стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та поновити на роботі, а саме на посаді касира садового товариства №4 «Восход».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.04.2014 року позивач ОСОБА_1 на загальних зборах садоводів садового товариства «Восход» була обрана бухгалтером зазначеного садового товариства. Як зазначає повивач в позовній заяві в період з 05.04.2014 року по 10.05.2015 року вона обіймала посаду касира та бухгалтера. Оскільки на загальних зборах не була затверджена її заробітна плата, то вона при нарахуванні собі заробітної плати керувалась Законом України «Про державний бюджет на 01.01.2014 року» з мінімальним розміром заробітної плати 1218 грн. За 26 днів роботи нарахувала собі заробітну плату в розмірі 801 грн. 35 коп. 10.05.2015 року на зборах правління товариства було поставлене питання про затвердження бухгалтеру заробітної плати в розмірі 406 грн., але не погодившись із зазначеним розміром заробітної плати позивач відмовилась від отримання такого розміру заробітної плати. На чергових зборах товариства на заяву позивача про звільнення правління товариства постановило попередити ОСОБА_1 в письмовому виді про повернення незаконно отриманої заробітної плати в розмірі 801 грн. 35 коп. та недостачі по касі в сумі 322 грн. 22 коп., загальна сума, яка підлягала поверненню становила 1123 грн. 57 коп., а у випадку незгоди повернути зазначену суму на протязі тижня було постановлено відключити від мережі електро- та водопостачання та 06.11.2014 року за неповернення боргу позивача було відключено від електропостачання. Внаслідок неправомірних дій та приниження, які надходили на адресу позивача, вона постійно знаходилась в стресовому та нервовому стані, що в свою чергу призвело до погіршення її стану здоровя. На протязі року відповідач ОСОБА_2 разом із правлінням садоводів принижували честь та гідність позивача як бухгалтера з 35-літнім стажем роботи, звинувачуючи її в присвоєнні грошей з каси товариства та все це було сказано на зборах садоводів у кількості 347 садоводів. Вищезазначені дії відповідача ОСОБА_2 на думку позивача завдали їй моральної шкоду, яка виразилась в душевних стражданнях.

Згідно уточнених позовних вимог від 21.01.2016 року позивач ОСОБА_1 також просила зобовязати ОСОБА_2 поновити її на посаді касира садівничого товариства № 4 «Восход» на строк, на який її було обрано на загальних зборах садоводів, а саме до 05.04.2017 року.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що ОСОБА_1 була призначена

тимчасово на посаду бухгалтера товариства, а питання щодо призначення заробітної плати визначалось правлінням садівничого товариства № 4 «Восход». Вона як голова правління особисто не приймала таких рішень і тому вважає, що в задоволенні позову з цих підстав необхідно відмовити. В садовому товаристві нарахування заробітної плати працівникам здійснюється виходячи з грошових коштів товариства, на підставі відповідних рішень членів правління садівничого товариства. Особисто нею жодних погроз та принижень позивачу ОСОБА_1 не здійснювалось, і тому у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. Крім цього, поновлення позивача ОСОБА_1 на роботі на посаді касира неможливо, оскільки ОСОБА_1 правлінням садівничого товариства було виражено недовіру.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що 05.04.2014 року у нього закінчились повноваження голови правління садівничого товариства «Восход» та ним було організовано загальні збори садоводів, але кворуму на зборах не було. Разом з тим, в порушення уставу садівничого товариства було обрано голову правління товариства ОСОБА_4 та в подальшому в цей же день було обрано виконуючою обовязки голови правління ОСОБА_2, яка взагалі не є членом товариства, а 10.05.2014 року ОСОБА_2 обрано головою правління садівничого товариства. Зарплата бухгалтера повинна була бути встановлена в розмірі мінімальної заробітної плати, а саме 1218 грн., та офіційно бухгалтер не міг працювати без заробітної плати. Заробітна плата повинна затверджуватися загальними зборами членів садівничого товариства «Восход». Дана конфліктна ситуація з ОСОБА_1 розпочалася в звязку з непризначенням відповідної заробітної платні бухгалтера та продовжилась в звязку з тиском на позивача та відключення її садівничої ділянки від електропостачання.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно наказу членів правління садівничого товариства «Восход» № 1 від 05.04.2014 року ОСОБА_2 була призначена тимчасово виконуючою обовязки голови товариства без заробітної плати, а ОСОБА_1 була призначена тимчасово виконуючою обовязки бухгалтера товариства з 12.04.2014 року без заробітної плати.

Протоколом № 2 від 10.05.2014 року засідання правління товариства садоводів «Восход» бухгалтеру ОСОБА_1 була призначена заробітна плата в розмірі 406 грн. на місяць.

Разом з тим, як зазначає в позовної заяви ОСОБА_1, оскільки їй на загальних зборах товариства не була затверджена заробітна плата з початку виконання обовязків бухгалтера, а саме з 12.04.2014 року, то вона обіймаючи посаду бухгалтера товариства при нарахуванні собі як бухгалтеру заробітної плати керувалась Законом України «Про Державний бюджет на 01.01.2014 року» з мінімальним розміром заробітної плати 1218 грн. і саме тому нарахувала собі за 26 днів роботи заробітну плату у розмірі 801 грн.35 коп.

Згідно витягу з протоколу № 3 від 18.05.2014 року засідання правління товариства садоводів № 4 «Восход» вбачається, що було прийнято рішення звільнити ОСОБА_1 з займаної посади бухгалтера.

В свою чергу, протоколом засідання правління товариства садоводів «Восход» № 4 від 01.06.2014 року було прийнято рішення про попередження ОСОБА_1 щодо необхідності повернення незаконно отриманої заробітної плати в сумі 801 грн. 35 коп. та недостачі по касі в розмірі 322 грн. 22 коп., тобто повернути загальну суму 1123 гр. 57 коп., а на випадок відмови повернення зазначеної суми в тижневий термін з дня отримання нею попередження, відключити електро та водопостачання до погашення боргу.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.05.2015 року, що набрало законної сили позовні вимоги ОСОБА_1 до садівничого товариства №4 «Восход», ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити дії та стягнення моральної шкоди було задоволено частково, визнано незаконним відключення від мережі електропостачання на земельній ділянці № 751 садівничого товариства №4 «Восход». Зобовязано садівниче товариство №4 «Восход» підключити до мережі електропостачання земельну ділянку №751 садівничого товариства №4 «Восход». У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про

зобовязання підключити до мережі електропостачання земельну ділянку №751 садівничого товариства №4 «Восход» і стягнення моральної шкоди відмовити. Вказаним рішенням було зроблено висновки, що виконання позивачем роботи на посаді бухгалтера товариства на постійній основі не передбачено, а виконання тимчасових доручень повязане з укладанням разових договорів, що у свою чергу не передбачає обовязкового мінімального розміру заробітної платні.

В судовому засіданні встановлено, що приниженням честі, гідності та ділової репутації позивач ОСОБА_1 вважає призначення їй як бухгалтеру згідно протоколу № 2 засідання правління товариства садоводів «Восход» від 10.05.2014 року заробітної платні в розмірі 406 грн. на місяць, а в подальшому прийняте рішення згідно протоколу засідання правління товариства садоводів «Восход» № 4 від 01.06.2014 року про попередження її щодо необхідності повернення незаконно отриманої заробітної плати в сумі 801 грн. 35 коп., недостачі по касі в розмірі 322 грн. 22 коп., тобто повернення загальної суми в розмірі 1123 гр. 57 коп., а на випадок відмови повернення зазначеної суми в тижневий термін з дня отримання нею попередження, відключити електро та водопостачання до погашення боргу. Позивач вважає, що подібні формулювання є погрозами, а вказаний протокол засідання правління товариства садоводів «Восход» № 4 від 01.06.2014 року є незаконним. Крім цього, позивач вважає приниженням прийняте рішення відповідно до протоколу засідання правління товариства садоводів «Восход» № 5 від 12.07.2014 року, згідно якого вирішено розгляд питання про повернення коштів колишнім бухгалтером ОСОБА_1 винести на обговорення на загальних зборах садоводів вказаного товариства. А також, позивач вважає приниженням підтримку рішення правління про відключення від електропостачання її земельної ділянки прийнятого на загальних зборах товариства садоводів «Восход» № 3 від 13.07.2014 року.

Таким чином, інформацію, яка потребує захисту честі, гідності, ділової репутації позивача ОСОБА_1, викладено в протоколах засідання правління товариства садоводів №4 «Восход» і протоколі загальних зборів товариства садоводів №4 «Восход».

Разом з тим з позовними вимогами до товариства садоводів № 4 «Восход» про захист честі, гідності, ділової репутації, стягнення моральної шкоди та поновлення на роботі ОСОБА_1 не зверталась, а відповідачем по справі зазначено ОСОБА_2.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази у відповідності до ст.60 ЦПК.

Предявлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови в задоволенні позову, що не позбавляє права позивача на предявлення позову до належного відповідача в подальшому.

В свою чергу, відповідно до вимог ст. ст. 3, 28 Конституції України, ст. 289 ЦК України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в державі найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до своєї гідності. Фізична особа має право на особисту недоторканість. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Статті 297 та 299 ЦК України гарантують право фізичної особи на звернення до суду з позовом про захист її гідності, честі та репутації.

У відповідності зі ст. 16 ЦК України кожна особа дійсно має право звернутися до суду за захистом свого особистого немарнового або майнового права та інтересу.

У відповідності з п. 6 постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року за N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права.

Пункт 14 зазначеної Постанови зобов'язує суд звертати увагу на те, в якій спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача, яка саме інформація поширена відповідачем, із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаними вимогами і вважала, що її честь, гідність та ділова репутація були порушені діями відповідача, які знайшли своє вираження в тому, що саме ОСОБА_2 ставила на обговорення засідання правління товариства садоводів № 4 «Восход» та загальних зборах товариства садоводів №4 «Восход» питання щодо повернення коштів заробітної плати в сумі 801 грн. 35 коп., недостачі по касі в розмірі 322 грн. 22 коп., тобто повернення загальної суми в розмірі 1123 грн. 57 коп., тому саме відповідач завдала шкоду її репутації бухгалтера і фактично робила висновок про крадіжку і таким чином висловила дуже образливі для неї речі, які не відповідають дійсності, що на її думку є образою її честі та гідності, приносить їй важкі душевні страждання, принижують її як особистість, впливають на її психологічний стан.

Між тим, пунктом 18 постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року за N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" визначено, що позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації і повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що інформація, на яку вказує позивач свідчить про наявність цивільно-правового спору між позивачем ОСОБА_1 та садівничим товариством № 4 «Восход», який полягає в тому, що від позивача ОСОБА_1 правління та загальні збори садівничого товариства № 4 «Восход» вимагають повернення коштів у сумі 1123 грн. 57 коп.

Таким чином, позовні вимоги до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації не підлягають задоволенню, оскільки належних доказів щодо недостовірності поширеної інформації і безпосередньо факт поширення інформації саме відповідачем ОСОБА_2 суду надано не було.

В свою чергу, відповідно до п. 27 постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року за N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути також і вимоги про відшкодування моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Суд, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, повинен враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з відповідними змінами).

У ст. 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

На підставі викладеного, суд також приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 не надано суду жодного належного і допустимого доказу заподіяння їй відповідачем моральної шкоди, не підтверджено її наявності, протиправності діяння відповідача та причинний зв'язок між шкодою, протиправним діянням та виною відповідача в її заподіянні.

Тому, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь 5000 грн. як компенсацію за спричинену моральну шкоду, оскільки вони є похідними від вимог про захист честі і гідності, в задоволенні яких позивачці було відмовлено.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, стягнення моральної шкоди та поновлення на роботі.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Приймаючи до уваги, що відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, стягнення моральної шкоди та поновлення на роботі, відповідно судом відмовляється позивачу у стягненні судових витрат з відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212- 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, стягнення моральної шкоди та поновлення на роботі відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5