Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Соболєвої І.П.,

при секретарі Лєдовій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2016 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 грудня 1988 р. вона з відповідачем зареєстрували шлюб у Заводському районному відділі РАЦС в м. Запоріжжя, актовий запис № 567. Шлюбні відносини між ними припинені з 2014 року у зв'язку з тим, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на життя, постійно сваряться. Просилашлюб розірвати, оскільки можливості примирення немає та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Синякова».

Сторони у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Від позивача надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу за її відсутності. Від відповідача надійшла заява, в якій він не заперечує проти розірвання шлюбу, просить розглянути справу у його відсутність, однак просить суд не вирішувати питання у судовому рішенні стосовно спільного майна подружжя, оскільки це питання буде вирішуватись окремо. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, доходить висновку, що позов про розірвання шлюбу є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Так, відповідно до свідоцтва про шлюб серії ІІ-ЖС № 436500, виданого Заводським районним відділом РАЦС в м. Запоріжжя, актовий запис № 567, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 грудня 1988 р. (арк. справи 2).

Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені у 2014 році у зв'язку з тим, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на життя, постійно сваряться, спільне господарство не ведеться, мешкають за різними адресами. До примирення сторони не прагнуть, дітей від шлюбу не мають. З вказаних підстав суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена.

Відповідно до ст.ст. 110 112 Сімейного кодексу України (далі СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на життя, постійно сваряться, спільне господарство не ведеться, мешкають за різними адресами з 2014 року. До примирення сторони не прагнуть, дітей від шлюбу не мають. З вказаних підстав суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач при реєстрації шлюбу змінювала прізвище, однак не просить суд відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, оскільки це питання буде вирішуватись в окремому порядку, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 105 ч. 3, 112, 113, 114 ч. 2 СК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 213 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 30 грудня 1988 р.Заводським районним відділом РАЦС в м. Запоріжжя, актовий запис № 567 розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1 прізвище «Синякова».

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя І.П. Соболєва