Справа № 307/2380/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 січня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

судді-доповідача: Куцина М. М.

суддів: Бондаренка Ю.О., Павліченка С.В.

при секретарі: Шиман М. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3 на рішення Тячівського районного суду від 30 липня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ПАТ «Банк Форум» (далі - Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0021/08/26-КЕ від 13.06.2008 року, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит у сумі 73 500 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кредит у строк до 12.06.2012 року та сплатити 14% річних.

Для забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір застави від 13.06.2008 року, згідно якого останній передав у заставу Банку автомобілі марки «Renault Magnum 440» д.р.н. НОМЕР_1, 2001 року випуску, білого кольору, а також марки «Renault Magnum» д.р.н. НОМЕР_2, 2002 року випуску, сірого кольору.

Отримавши кредит, ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, з урахуванням збільшених позовних вимог, станом на 05.05.2015 року має перед Банком заборгованість у розмірі 75 933,96 доларів США та 1 176 406,50 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 65 710,99 доларів США; заборгованості по відсотках - 10 222,73 доларів США; пені - 1 171 406,50 грн.; штрафу за порушення п. 3.3.7 кредитного договору - 5000 грн.

Посилаючись на дані обставини, Банк остаточно просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 75 933,96 доларів США та 1 176 406,50 грн.

Рішенням Тячівського районного суду від 30.07.2015 року позов Банку задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 1 734 666 грн. 44 коп. заборгованості за кредитним договором та на користь держави 3654 гривні судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На дане рішення подав апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, у якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення місцевого суду, стягнувши з позичальника на користь Банку 22 932,54 долари США (еквівалент 484 619,49 грн.).

Зокрема вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано спливу трирічної позовної давності по щомісячних платежах із погашення кредиту, а також річної позовної давності щодо неустойки, про застосування яких заявляв позивач.

Представник апелянта ОСОБА_3 - підтримав апеляційну скаргу з мотивів викладених в ній.

Представник позивача ПАТ «Банк Форум» просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішить справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення не відповідає.

Установивши при ухваленні рішення, що кінцевим строком повернення кредиту визначено 12.06.2012 року та з'ясувавши факт неповернення кредиту позичальником, суд дійшов хибного висновку про дотримання Банком строку позовної давності за вимогою кредитора, яка випливає з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами); помилково не застосував позовну давність до вимоги про стягнення неустойки, пославшись на зменшення пені судом; не перевірив підстав для стягнення штрафу в розмірі 5000 грн. за порушення умов кредитного договору щодо страхування заставного майна.

Матеріалами справи встановлено, що між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0021/08/26-КЕ від 13.06.2008 року, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит у сумі 73 500 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кредит у строк до 12.06.2012 року та сплатити 14% річних.

Згідно п. 3.2 кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язався здійснювати повернення коштів згідно графіку повернення кредиту та сплати відсотків, який є невід'ємною частиною кредитного договору - щомісячно у сумі 2017,04 доларів США (при цьому останній 48-й платіж у розмірі 2016,93 доларів США).

Отже сторони встановили строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 12.06.2012 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір застави від 13.06.2008 року, згідно якого останній передав у заставу Банку автомобіль марки «Renault Magnum 440» д.р.н. НОМЕР_1, 2001 року випуску, білого кольору, а також автомобіль марки «Renault Magnum» д.р.н. НОМЕР_2, 2002 року випуску, сірого кольору.

Отримавши кредит, ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, та здійснив останній платіж 27.03.2009 року, що стверджується наданим Банком розрахунком заборгованості (а.с. 112).

Встановлено, що внаслідок неналежного виконання зобов'язань позичальником, Банк звертався у квітні 2010 року до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4, яким вчинено виконавчий напис № 919 від 20.04.2010 року про звернення стягнення на заставлене майно (автомобіль марки «Renault Magnum 440» д.р.н. НОМЕР_1, 2001 року випуску, білого кольору, а також автомобіль марки «Renault Magnum» д.р.н. НОМЕР_2, 2002 року випуску, сірого кольору) у рахунок заборгованості за кредитним договором № 0021/08/26-КЕ від 13.06.2008 року в сумі 758 416 грн.

На підставі цього виконавчого напису державним виконавцем РВ ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.11.2011 року.

При цьому до вказаного моменту, а саме 27.08.2009 року ОСОБА_2 видав дві довіреності на право користування та розпорядження цими автомобілями начальнику відділу економічної безпеки Ужгородської філії АКБ «Форум» - ОСОБА_5, який згідно розписки від 24.11.2010 року забрав дані автомобілі.

Попри те, згідно інформації із Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, 27.06.2013 року головним державним виконавцем РВ ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції було винесено постанову про повернення вищевказаного виконавчого документа (виконавчого напису № 919 виданого 20.04.2010 року) стягувачеві з тих підстав, що законом встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно.

Таким чином наявність виконавчого напису, який не виконано позичальником, не призвела до належного виконання його зобов'язань.

Вчинення виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет застави не віднесено ст. ст. 263, 264 ЦК України до обставин, які зупиняють або переривають перебіг строку позовної давності.

Стосовно застосування норм закону щодо позовної давності, про застосування якої заявив боржник, необхідно вказати наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В суді першої інстанції відповідач заявляв про застосування позовної давності (а.с. 130).

Встановлено, що ОСОБА_2 здійснив останній платіж 27.03.2009 року (а.с. 112) і з цього моменту в Банку виникло право на позов.

З позовом до суду Банк звернувся у червні 2014 року. Отже, позовна давність по щомісячних платежах, які включають до себе тіло кредиту та відсотки, обмежується трирічним строком перед зверненням Банку до суду та їх сума (згідно графіка повернення кредиту) за період із червня 2011 року по 16.06.2012 року (кінцевий строк повернення кредиту), становить 26 221,41 доларів США (що за курсом НБУ складає 307 046, 68 грн.), з яких заборгованість за кредитом 24 178,58 доларів США та заборгованість за відсотками 2042,83 доларів США.

Отже вимога Банку про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками, які входять до щомісячних платежів позичальника, підлягає частковому задоволенню у сумі 26 221,41 доларів США.

Відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Сума пені Банком нарахована поза межами річного строку перед зверненням до суду, зокрема, за несвоєчасне повернення кредитних коштів пеня обчислена із 15.01.2009 року по 13.06.2012 року та за несвоєчасне повернення відсотків - з 15.04.2009 року по 25.05.2010 року, а тому вимога Банку про стягнення пені до задоволення не підлягає у зв'язку зі спливом позовної давності (а.с. 113).

Твердження Банку про порушення позичальником п. 3.3.7 кредитного договору, за яким начебто ОСОБА_2 зобов'язався застрахувати заставне майно, а також посилання на те, що останній не виконав цього обов'язку, у зв'язку з чим з нього слід стягнути 5000 грн. - є необґрунтованим. Так, ні п. 3.3.7 кредитного договору (котрим насправді передбачено обов'язок позичальника відкрити розрахунковий рахунок), ні іншими пунктами цього договору не передбачено обов'язку позичальника застрахувати заставне майно та відповідальності за його невиконання цього обов'язку у виді штрафу в розмірі 5000 грн.

Відтак вимога про стягнення штрафу за порушення позичальником п. 3.3.7 кредитного договору - задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає, що вищенаведена невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду від 30 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором № 0021/08/26-КЕ від 13 червня 2008 року в розмірі 26 221,41 доларів США (що за курсом НБУ складає 307 046, 68 грн.), з яких заборгованість за кредитом - 24 178,58 доларів США та заборгованість за відсотками - 2042,83 доларів США.

У задоволенні решти позовних вимог публічного акціонерного товариства «Банк Форум» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 3654 гривні судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: