Провадження № 4-с/331/26/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Антоненко М.В., при секретарі Андрієнко С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжя справу за скаргою директора КП «ЗОЦОП» ЗОР ОСОБА_1, на дії виконавчої служби про визнання дій неправомірними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, -

ВСТАНОВИВ:

Директор КП «ЗОЦОП» ЗОР ОСОБА_1 звернулася до суду з скаргою, в якій вона просить визнати неправомірним дії Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції щодо стягнення з Комунального підприємства «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради на користь Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції виконавчого збору у розмірі 10% від примусово-стягнутої суми в ході виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2015 року по справі №331/7787/14-ц та зобовязати Жовтневий відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції повернути Комунальному підприємству «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради незаконно-утриману суму штрафної санкції в розмірі 4 987,13 грн.

При цьому скаржник посилається на те, що державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції не повідомив її у строк, встановлений ч. 5 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження», про відкриття виконавчого провадження № 50684870 та не надіслав їм копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.04.2016 року. Внаслідок вказаного скаржник була позбавлена можливості вчасно добровільно виконати рішення суду про стягнення з КП «ЗОЦОП» ЗОР коштів на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 49 871.25 гри. та виконавчий збір у розмірі 10% на користь ВДВС за несвоєчасне виконання рішення суду.

11.05.2016 року КП «ЗОЦОП» ЗОР отримало по пошті постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.04.2016 року по справі ВП№50684870, де було зазначено строк для добровільного виконання постанови до 12.04.2016 року.

Враховуючи несвоєчасне отримання постанови про виконавче провадження 12.05.2016 року КП «ЗОЦОП» ЗОР була подана до ВДВС заява про відкладення провадження виконавчих дій, з метою добровільного виконання рішення суду, однак постанова про відкладення виконавчих дій не була винесена, або в крайньому випадку не була їм надіслана.

Скаржник директор КП «ЗОЦОП» ЗОР ОСОБА_1, представник Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, в судове засідання не зявились, про дату, час та місце судового розгляду повідомленні належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Представник КП «ЗОЦОП» ЗОР у судове засідання зявилася, просила скаргу задовольнити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2015 року по справі №331/7787/14-ц задоволено позов ОСОБА_2 предявлений до КП «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради, стягнуто з боржника на користь стягувача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 24.10.2013 року по 24.06.2014 року в сумі 49 871, 25 грн. та судовий збір в розмірі 498, 71 грн.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 23.07.2015 р. апеляційну скаргу КП «ЗОЦОП» ЗОР було задоволено частково; рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2015 року у цій справі змінено в частині розміру стягнутого середнього заробітку та судового збору; стягнуто з КП «ЗОЦОП» ЗОР на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 23 травня 2014р. по 24 червня 2014р. в сумі 6 347 гривен 50 копійок.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.01.2016р. касаційну скаргу КП «ЗОЦОП» ЗОР відхилено, касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення апеляційного суду Запорізької області від 23.07.2015р. скасовано, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2015 р. залишено без змін.

05.04.2016 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50684870.

12.05.2016 року директор КП «ЗОЦОП» ЗОР ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції із заявою про відкладення провадження виконавчих дій, згідно якої повідомили, що у звязку з тим, що КП «ЗОЦОП» ЗОР отримало дві постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.04.2016 ВП №50684870 та від 28.03.2016 року ВП №50252087 лише 11.05.2016 року, тому просять відкласти виконавчі дії на строк до десяти робочих днів, з метою добровільного погашення заборгованості перед ОСОБА_2 та державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Запоріжжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент винесення оскаржуваної постанови регулювалися ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року.

Відповідно до ст. 2 Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені ЗУ «Про державну виконавчу службу».

У відповідності до ст. 63 Закону державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною другою ст. 25 Закону встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до пятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

За наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам (ч. 1 ст. 35 Закону).

Частиною 1 ст. 27 Закону передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

На виконання Закону наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5 затверджено Інструкцію про проведення виконавчих дій, п. 4.1. якої передбачено, що постанова про відкриття виконавчого провадження вважається врученою боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі, за умов, передбачених для вручення судових повісток. У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, установленому статтею 32 Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

З аналізу вищевикладених правових норм вбачається, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору має виноситися лише після закінчення строку, встановленого для добровільного виконання рішення суду, при встановленні обставин, що рішення боржником у добровільному порядку не виконано, та за умови направлення боржникові копії постанови про відкриття виконавчого провадження у порядку, передбаченому законодавством.

Разом з тим, ч. 3 ст. 27 Закону встановлено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

При цьому, заходами примусового виконання рішень, відповідно до ст. 32 Закону є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду України від 06 липня 2015р. у справі №6-785цс15, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника; виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем запропоновано виконати виконавчий лист №2/331/997/15 від 25.03.2016 р. в добровільному порядку в семиденний строк з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. При цьому з матеріалів справи не вбачається надіслання вказаної постанови боржнику у встановлений законом строк, крім цього, державний виконавець не надав будь-яких доказів, які б підтвердили ухилення КП «ЗОЦОП» ЗОР від добровільного виконання рішення суду та доказів про прийняття виконавцем усіх можливих заходів для забезпечення його виконання.

Частиною 2 ст. 82 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

У звязку з вищевикладеним, суд вважає, що скарга директора КП «ЗОЦОП» ЗОР ОСОБА_1 на дії виконавчої служби про визнання дій неправомірними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1, 6, 8, 19, 25, 31 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 385-387 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу директора КП «ЗОЦОП» ЗОР ОСОБА_1 на дії виконавчої служби про визнання дій неправомірними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору - задовольнити.

Визнати неправомірним дії Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції щодо стягнення з Комунального підприємства «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради на користь Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції виконавчого збору у розмірі 10% від примусово-стягнутої суми в ході виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2015 по справі №331/7787/14-ц.

Зобовязати Жовтневий відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції повернути Комунальному підприємству «Запорізький обласний центр охорони праці» Запорізької обласної ради незаконно отриману суму штрафної санкції в розмірі 4 987,13 грн.

Ухвалу суду може бути оскаржено, про що протягом пяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя М.В. Антоненко