АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1547/15-ц Головуючий в І інстанції
Категорія № 54 (1) ОСОБА_1
№22-ц/774/302/к/16 Доповідач Соколан Н.О.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді: Соколан Н.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю: секретаря Маслової К. В.

представника позивача ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_6» про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2015 року позивач ОСОБА_7 звернулась до суду із позовом до ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_6» про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_6» про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення відмовлено.

В апеляційній скарзі представника позивача ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що суд при ухваленні рішення порушив норми матеріального та процесуального права, ухвалив не обґрунтоване рішення; не взято до уваги, що записи в трудовій книжці не відповідають тексту наказів та не зазначено норми трудового права; на думку представника позивача заяви про прийняття на роботу, переведення не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки містять дописки, закреслення; підстави для укладення строкового договору з позивачем відповідно до положень ст.. 23 ч.2 та ст.. 39-1 КЗпП України у відповідача були відсутні; суд стягнув з позивача судовий збір, від якого вона звільнена; не встановив обставини справи, які мають значення для вирішення справи; доводи і заперечення сторін не перевірив; не надав юридичної оцінки правовідносинам між сторонами з посиланням на закон, на підставі якого вирішено справу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні спору, судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_7 починаючи з 1981 року працювала на різних посадах ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_6».

22.09.2014 року звільнена за власним бажанням по виходу на пенсію за віком по ст. 38 КЗпП України за наказом № 177-ОС.

Наказом №178-ОС по ПАТ "ЄВРАС ОСОБА_6" від 23.09.2014, ОСОБА_7 прийнято в групу монтажу, обслуговування та ремонту зв'язку учнем телефоніста місцевого телефонного зв'язку 1 розряду ПАТ "ЄВРАЗ ОСОБА_6". Характер праці: тимчасова, основна по 21.12.2014.

Згідно наказу № 201-ОС по ПАТ "ЄВРАЗ ОСОБА_6 від 24.10.2014, ОСОБА_7 переведено телефоністом місцевого телефонного зв'язку групи монтажу, обслуговування та ремонту зв'язку. Характер праці: тимчасова, основна по 21.12.2014. Причина переведення: переведення згідно заяви працівника.

Згідно наказу № 242-ОС по ПАТ "ЄВРАЗ ОСОБА_6 від 18.12.2014, ОСОБА_7 переведено телефоністом місцевого телефонного зв'язку групи монтажу, обслуговування та ремонту зв'язку. Характер праці: тимчасова, основна по 14.01.2015. Причина переведення: переведення згідно заяви працівника, на час відпустки по догляду за дитиною до 3-х років ОСОБА_8

Згідно наказу № 7-ОС по ПАТ "ЄВРАЗ ОСОБА_6 від 14.01.2015, ОСОБА_7 звільнено в зв'язку з закінченням строку дії трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Суд вірно встановив обставини справи, в повному обсязі дослідив обставини звільнення позивачки, порушення закону при цьому відповідачем не встановлено, та обґрунтовано дійшов висновку, що діями відповідача не було порушено законних прав та інтересів позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути:

1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;

2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;

3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Після звільнення за власним бажанням 22.09.2014 року, позивач звернулася до відповідача з заявою про укладення строкового договору, з урахуванням її інтересів, для того, щоб мати підстави для збільшення розміру пенсії (а.с. 49).

Ця обставина підтверджується поясненнями в суді першої інстанції свідка ОСОБА_9., яка працює на підприємстві ПАТ "Євраз ОСОБА_6" начальником відділу кадрів. Яка дала пояснення, що 22.09.20014 року ОСОБА_7 звільнилася з роботи у зв?язку виходом на пенсію, а потім просилася ще попрацювати для того, щоб збільшити пенсію. Директор пішов їй на зустріч та прийняв на посаду учнем телефоніста. Позивач просила дати їй можливість попрацювати до 21.12.2014 року, а потім просила подовжити строк роботи до 14.01.2015 року. Директор погодився. Вона пропрацювала до цієї дати і була звільнена

Колегією суддів береться до уваги те, що позивач в заяві про прийняття на роботу зазначала,що працювати вона має намір до 21 грудня 2014 року з урахуванням її інтересів, та була прийнята на тимчасово вільне робоче місце працівника, яка перебувала у відпустці у зв?язку з вагітністю та пологами до 2015 року.

За таких обставин відповідач мав право укладати строковий договір з позивачем, тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для укладення строкового договору з позивачем, колегією суддів не можуть бути взяті до уваги.

Повертаючись до змісту вищезазначеної заяви, колегія суддів, вважає, що позивач, на час написання заяви, не мала наміру працювати на період відпустки по вагітності та пологам працівника ОСОБА_8, та на час її після пологової відпустки до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки в своїх заявах (а.с. 49, 53) конкретно зазначала строк, до якого просить її працевлаштувати, тому доводи апеляційної скарги, що при звільнені позивачі було порушено її права ї інтереси є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги зводять до переоцінки доказів

ОСОБА_6 не допущено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Отже, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, в достатньо повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 310, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого ОСОБА_6 України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: