Справа № 439/671/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 листопада 2016 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області в складі головуючої судді Бородійчук О.І., з участю секретаря судового засідання Скорик І.Б., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Підкамінської селищної ради Бродівського району Львівської області, третьої особи на стороні відповідача відділу Держземагенства у Бродівському районі про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою, в якій, після уточнення позовних вимог, просить визнати неправомірною відмову ОСОБА_4 у підписанні акту про погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки та прийняття-передачі межових знаків та зберігання площею 0, 1500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд; визнати неправомірною відмову ОСОБА_4 у підписанні акту про погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки та прийняття-передачі межових знаків та зберігання площею 0,1800 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; визнати за нею право на виділення у власність земельних ділянок площею 0,1500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та 0,1800 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1 у існуючих межах; зобов'язати Підкамінську селищну раду підписати акт про погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки та прийняття-передачі межових знаків та зберігання площею 0,1500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та акт про погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки та прийняття-передачі межових знаків та зберігання площею 0,1800 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; судові витрати покласти на відповідачів.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять суд їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилася. Її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов заперечив, просить суд відмовити в його задоволенні.

Представник Підкамінської селищної ради ОСОБА_5, який є головою селищної ради, в судовому засіданні 25.10.2016 року вимоги позивача не визнав.

Представник Підкамінської селищної ради ОСОБА_10., яка є землевпорядником селищної ради, в судовому засіданні 01.11.2016 року вимоги позивача визнала.

Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Бродівському районі Львівської області Попович М.Я. не з»явилася в судове засідання та представила суду лист від 25.10.2016 року № 1912/15-16 про визнання позовних вимог та розгляд справи у відсутності їх представника.

Суд, взявши до уваги пояснення сторін, свідка, з'ясувавши обставини у справі, перевіривши їх доказами, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши усі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України захисту в судовому порядку підлягає порушене право особи. Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено право особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Із змісту ст. 10, 60 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони ті інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що у 2004 році позивачка ОСОБА_1 отримала в спадок домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 Бродівського району Львівської області. Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України 2015 році ОСОБА_1 звернулася до Підкамінської селищної ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо виділення у власність земельної ділянки для обслуговування цього домоволодіння. Підкамінська селищна рада рішенням № 366 від 10.07.2015 року надала

відповідний дозвіл. У відповідності до зазначеного рішення вона звернулась в Бродівський районний відділ регіональної філії Державного підприємства "Центр ДЗК" для виготовлення проекту землеустрою щодо виділення у власність земельної ділянки для обслуговування домоволодіння за адресою АДРЕСА_1. Виконавцем робіт (Бродівський районний відділ регіональної філії Державного підприємства "Центр ДЗК") виготовлено акт про погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки та прийняття-передачі межових знаків та зберігання (надалі по тексту Акт погодження меж). У зв'язку із цим вона звернулася до сусідів - власників суміжних ділянок для підписання відповідного акту. ОСОБА_4, яка є власником суміжної земельної ділянки, відмовилась підписувати вказаний вище акт погодження меж.

З пояснень представника позивача ОСОБА_2 вбачається, що у зв'язку з відмовою ОСОБА_4 підписати Акт погодження меж, позивачка звернулась до Комісії з питань будівництва, житлово-комунального, побутового, торгівельного обслуговування та регулювання земельних спорів Підкамінської селищної ради, яка вирішує такого роду земельні спори. Комісія в складі селищного голови ОСОБА_5, спеціаліста землевпорядника ОСОБА_10., депутатів селищної ради ОСОБА_8 та ОСОБА_9 здійснила вихід на місцевості в присутності позивачки і відповідачки вирішила погодити межі земельних ділянок гр. ОСОБА_1 згідно планом земельних ділянок, складеним за результатом обмірів, проведених відділом регіональної філії Державного підприємства "Центр ДЗК"). Рішення комісії з питань будівництва, житлово-комунального, побутового, торгівельного обслуговування та регулювання земельних спорів Підкамінської селищної ради та відповідна заява передані на розгляд сесії Підкамінської ради. 20 квітня 2016 року сесія розглянула висновки комісії та не прийняла рішення щодо погодження меж земельної ділянки.

Згідно ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної місцевої ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Частиною 6 названої норми закону передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Предметний аналіз статей 126,198 ЗК України свідчить про те, що у зміст терміну погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами покладений принцип добровільності вчинення зазначених дій суб'єктами земельних відносин, і чинним земельним законодавством не передбачено обов'язку щодо надання згоди у примусовому порядку на погодження меж земельної ділянки, у тому числі і за рішенням суду.

Орім того, ст. 198 ЗК України вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки. Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу - акту погодження меж, слід вважати, що погодження меж не відбулося, і процедура приватизації земельної ділянки має зупинитися.

Оскільки погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача зі сторони відповідача не відбулося, то це має бути прийняте і враховане органом місцевого самоврядування при підготовці технічної документації із землеустрою щодо складання документа, який засвідчує право на земельну ділянку позивача, та при розгляді питання щодо передачі земельної ділянки у приватну власність.

Відмова органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Більше того, що відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

При цьому, приватизація позивачем земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем не позбавляє останнього права звернутися до суду за захистом своїх прав у випадку, якщо він вважає, що приватизація земельної ділянки у таких межах порушує його права.

Наведене вище дає право суду дійти висновку про те, що в ході розгляду справи не здобуто доказів щодо порушеного права позивача на набуття права власності на земельну ділянку, а відповідно до вимог ст. 3, 15 ЦПК України захисту в судовому порядку підлягає виключно порушене право особи.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Бродівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Суддя: О. І. Бородійчук