Категорія 69 Доповідач Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі: головуючого - судді Панасюка О.С., суддів Рибчинського В.П., Берегового О.Ю., з участю секретаря Мельникової А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2015 року, -

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з цією заявою, вказуючи, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Калінінець Нора-Фомінського району Московської області РФСР. Її батько ОСОБА_3 з листопада 1979 по 1982 рік був зареєстрований (прописаний), а в подальшому до 24 серпня 1991 проживав без реєстрації (прописки) в с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької області, відтак для набуття громадянства України просила встановити факт, що її батько ОСОБА_3 проживав на території України до 24 серпня 1991 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2015 року заяву задоволено. Встановлено, що ОСОБА_3 постійно проживав на території України, а саме, у с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької області до 24 серпня 1991 року.

В апеляційній скарзі Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, посилаючись на порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, судова колегія розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення не відповідає з огляду на таке.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту проживання ОСОБА_3 в с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької області станом на 24 серпня 1991 року, посилаючись на довідку Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 30 червня 2015 року (а. с. 5), в якій зазначено, що ОСОБА_3 відповідно до записів по господарської книги був зареєстрований у с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької області з листопада 1979 року по березень 1982 року та довідку від 30 жовтня 2015 року № 1273, яка складена за свідченнями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі акту від 28 жовтня 2015 року (а. с. 10) та показання свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Ч. ч. 1 - 3 ст. 235 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

З метою з'ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 67 ЦПК України)

Ч. 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, як видно з матеріалів справи документально підтверджено проживання ОСОБА_3 на території України лише з листопада 1979 року по березень 1982 року тобто всього два роки (довідка Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 30 червня 2015 року (а. с. 5)).

Довідка Луко-Мелешківської сільської ради від 30 жовтня 2015 року складена на підставі акту, за яким жителі с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стверджують, що ОСОБА_3 проживав в с. Лука-Мелешківська до 1 вересня 1991 року (а. с. 11), при цьому, як і при оцінці показань свідка ОСОБА_5, наданих в судовому засіданні, суд не звернув уваги, що станом на 1 вересня 1991 року свідку виповнилося лише 7 років.

При цьому ОСОБА_4, не дивлячись на відповідне клопотання представника заявниці, в судовому засіданні не допитувалась, відтак акт від 28 жовтня 2015 року, який є фактично письмовим її та ОСОБА_5 поясненням, як такий, що отриманий з порушенням встановленого ст. 180 ЦК України порядку, а відтак і довідка Луко-Мелешківської сільської ради від 30 жовтня 2015 року не могли бути покладені судом в основу рішення.

Не можна вважати й достовірним доказом проживання ОСОБА_3 на території України станом на 24 серпня 1991 року і показання свідка ОСОБА_6, оскільки проживала і проживає вона в м. Вінниці, не с. Лука-Мелешківська, пояснювала, що бачила ОСОБА_3 лише інколи, коли приїжджала в с. Лука-Мелешківська до ОСОБА_5.

Натомість з довідки Луко-Мелешківської сільської ради від 30 червня 2015 року видно, що ОСОБА_3 проживав на її території лише з листопада 1979 по березень 1982 року, відповідно до свідоцтва про народження самої ОСОБА_2 вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Калінінець Нора-Фомінського району Московської області РФСР, її батько ОСОБА_3 та мати ОСОБА_8 зазначені росіянами (а. с. 7).

Відтак, ці докази в сукупності з поясненнями свідка ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_3 ще у 1980 році продав будинок в с. Лука-Мелешківська та цього ж року виїхав з території України навпаки спростовують факт його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Більше того, судом взагалі не з'ясовано чи живий ОСОБА_3 на теперішній час, якщо так, то чи підтверджує він особисто факт свого проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, громадянином (підданим) якої країни є, чи отримував громадянство України тощо.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313 - 314,3 16, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2015 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на території України її батька ОСОБА_3 до 24 серпня 1991 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 535грн 92 к.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ О.С. Панасюк

Судді: /підпис/ В.П. Рибчинський

/підпис/ О.Ю. Береговий

Згідно з оригіналом: О.С. Панасюк