АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ШаховоїО.В.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» про визнання кредитного договору недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року, -

у с т а н о в и в :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Експобанк» про визнання кредитного договору № 82А від 29 травня 2008 року з додатком № 1 та додатковими угодами до нього, недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Представник позивача, зокрема, посилається на ті обставини, що суд дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову, оскільки не надав оцінки порушенням банком при укладенні кредитного договору положень Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ від 10 травня 2007 року № 168 та в порушення п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України не навів відповідних мотивів, за якими вважав встановленою відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позивача.

Особа, яка подала скаргу, ОСОБА_2 та його представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, представник подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із

_____________________________________________________

Справа № 761/33884/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/10978/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

перебуванням у іншому судовому засіданні у Вишгородському районному суді Київської області, однак повідомлені ним причини неявки неповажні, позивач ОСОБА_2 про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Представник АТ «КБ «Експобанк», належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, надіслав заперечення на апеляційну скаргу, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у його відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 29 травня 2008 року між позивачем та ВАТ «Експобанк» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Експобанк»), було укладено кредитний договір № 82А (а. с. 8-9), відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у сумі 25 973 долари США на умовах забезпеченості кредиту, його цільового використання, строковості, повернення та платності на строк до 29 травня 2015 року, зі сплатою 15 % річних, цільове використання - для купівлі автомобіля згідно рахунку-фактури № А0805-2068/р від 08/05/08 (п. п. 1.1.-1.5. кредитного договору).

Кредитний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Цей договір діє до закінчення строку користування кредитом та належного виконання сторонами цього договору (п. 7.1. кредитного договору).

29 грудня 2008 року між сторонами було укладено угоду № 1 до кредитного договору від 29 травня 2008 року № 82А (а. с. 10), відповідно до умов якої сторони дійшли згоди, що погашення частини кредиту в сумі 198,28 доларів США, процентів за користування кредитом в сумі 309,57 доларів США, згідно кредитного договору, Позичальник сплачує на рахунки банку не 29 грудня 2008 року, а не пізніше 13 січня 2009 року.

У подальшому між сторонами було укладено угоду № 02 від 23 лютого 2008 року, угоду № 03 від 2 листопада 2009 року, угоду № 04 від 28 січня 2010 року, угоду № 05 від 5 березня 2010 року, угоду № 06 від 5 березня 2010 року, угоду № 07 від 1 лютого 2011 року, угоду № 08 від 2 серпня 2011 року, угоду № 09 від 5 березня 2012 року, угоду № 10 від 9 липня 2012 року (а. с. 11-14), якими визначались умови щодо не нарахування пені за період прострочки по сплаті кредиту, процентів та комісії, угодою № 03 було викладено п. 3.3., 3.5., пп. 4.5.2. в новій редакції, угодою № 06 встановлено черговість виконання позичальником грошових зобов'язань, починаючи з 5 березня 2010 за кредитним договором.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що відсутні передбачені законом підстави для визнання вказаного договору недійсним.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Укладений договір кредиту № 82А від 29 травня 2008 року є двостороннім правочином і він укладений на загальних умовах, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що відповідає ч. ч. 1- 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У частині третій названої статті визначений невичерпний перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

У ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як убачається з матеріалів справи, а саме договору кредиту № 82А від 29 травня 2008 року та додатку № 01 до договору кредиту № 82А від 29 травня 2008 року «Графік прогнозних погашень по кредиту (ануїтет на схема погашень)», додаткових угод до нього, банк на виконанняЗакону України «Про захист прав споживачів» надав ОСОБА_2 всю необхідну інформацію: а саме: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови (а. с. 36).

Згідно п. 2.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

Також позивач власноручним підписом на інформаційному бюлетені щодо вартості кредитів, виданих фізичним особам, підтвердив, що банк надав йому цю інформацію (а. с. 36).

Відповідно до п. 7.8. розділу 7 кредитного договору позивач, підписуючи кредитний договір підтвердив, що підписанням цього договору свідчить, що він не знаходиться під впливом тяжких обставин і умови цього договору є придатні для позичальника та не є невигідні для нього. Позичальник цим також підтверджує, що він до укладення цього договору отримав від банку повну інформацію про банк та кредитні умови (а. с. 9, зворот).

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив зібрані у справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, належним чином встановив фактичні обставини справи, а тому дійшов законного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним.

Оспорюваний позивачем договір не суперечить вимогам законодавства, встановленим для договорів даного виду, позивачем не надано доказів недійсності договору, не встановлено таких і судом апеляційної інстанції.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про те, що банк не попередив ОСОБА_2 під час укладення кредитного договору про валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором, колегія суддів зазначає, що ризик валютних коливань на час укладення кредитного договору мають обидві сторони договору (кредитор і позичальник). Зміни валютного ринку під час виконання кредитного договору не можуть бути визнані підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення позову, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

З огляду на викладене та у зв'язку з тим, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В. Шахова