Справа № 303/5673/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 січня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі - Дашковській С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою приватного підприємства «Спільне виробниче підприємство «Арсенал» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 3 грудня 2015 року по справі за позовом приватного підприємства «Спільне виробниче підприємство «Арсенал» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

ПП «Спільне виробниче підприємство «Арсенал» звернулось до суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивовано тим, між ОСОБА_2 та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено кредитний договір № 26 МКК від 26.11.2007 року, за яким банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 98000 доларів США. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «ВТБ Банк» та ПП «Спільне виробниче підприємство «Арсенал», було укладено договір поруки № 26МКК-Р1 від 26.11.2007 року, за яким позивач зобов'язався солідарно відповідати перед ПАТ «ВТБ Банк» за виконання зобов'язань відповідача. Також зобов'язання перед банком забезпечувалось порукою ОСОБА_3 відповідно до договору поруки № 26МКК-Р від 26.11.2007 року. В цей же день між ПАТ «ВТБ Банк» та ПП «Спільне виробниче підприємство «Арсенал» було укладено договір застави, по якому в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 по вказаному кредитному договору останнє передало в заставу банку транспортні засоби - сідлові тягачі. У зв'язку із невиконанням умов кредитного договору позичальником, банком було направлено претензію позичальнику та поручителю з вимогами погасити заборгованість. З метою досудового вирішення спору, враховуючи солідарний обов'язок поручителя ПП «СВП «Арсенал», продав належний йому однин з транспортних засібів - сідловий тягач марки DAF д.н.з. НОМЕР_1 -ОСОБА_4 Продаж здійснювався за згодою заставодержателя (ПАТ «ВТБ Банк»). Відповідно до погодження банку, між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір про порядок розрахунків за придбане майно, за яким кошти у розмірі 75 000 грн. були направлені на погашення заборгованості по кредитному договору № 26 МКК від 26.11.2007 року. Доказом цього є банківські квитанції та лист банку про часткове погашення кредиту за рахунок коштів, отриманих від продажу майна поручителя. Тому позивач як поручитель, який виконав солідарний обов'язок, просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 75000 грн.

Рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, поставивши питання про його скасування та ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновкам суду обставинам справи.

В судовому засіданні представник апелянта скаргу з наведених підстав підтримав.

Представник відповідача вважав, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

ОСОБА_3 в судове засідання не явилась, про причину неявки не повідомила. Враховуючи зазначене та те, що про час та місце розгляду справи вона повідомлена вчасно, суд вважав за можливе розглянути справу у її відсутності відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши осіб, які приймали участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що договір поруки між «СВП «Арсенал» та банком припинено рішенням суду і тому солідарна відповідальність позивача виключається; сідловий тягач не міг бути проданий, оскільки на нього накладено арешт; квитанціями про перерахування на рахунок банку 75 тис. не підтверджено, що це гроші виручені від продажі саме сідлового тягача.

Доводи апеляційної скарги: право регресної вимоги позивача до відповідачів встановлено ч.3 ст.528 ЦК України, п/п 3 ч.1 ст.512 ЦК України; заставлене реалізоване майно не було арештовано; висновок суду про те, що в липні не могла відбутись оплата за автомобіль зареєстрований у вересні надумані і не обґрунтовані; судом першої інстанції не дано оцінку всім доказам по справі.

Вказані доводи є підставними.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 26 МКК від 26.11.2007 року ПАТ «ВТБ Банк» надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 98000 доларів США на строк до 26.11.2014 року зі сплатою за користування кредитом 14,4 % річних (а.с.5-10).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 26 МКК від 26.11.2007 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ПП «Спільне виробниче підприємство «Арсенал» було укладено договір поруки № 26 МКК-Р1 від 26.11.2007 року строком до 26.11.2014 року. Зі змісту рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25.09.2015 р. вбачається, що цей договір поруки є припиненим. Тому цей аргумент рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, але не має значення для вирішення даної справи: вимоги позивача ґрунтуються на виконанні договору застави транспортного засобу, а не вказаного договору поруки.

Відповідно до договору застави № 26 МКК-1, ПП «Спільне виробниче підприємство «Арсенал» передало в заставу ПАТ «ВТБ Банк» транспортні засоби - два сідлові тягачі для забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язання по кредитному договору № 26 МКК від 26.11.2007 року (а.с.25-28).

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави); застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду; заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель) - стаття 572, 574, 583 ЦК України.

Матеріалами справи встановлено, що позивач не є боржником за забезпеченим заставою зобов'язанням, а виступив майновим поручителем та частково виконав забезпечене заставою зобов'язання в межах вартості одного з предметів застави.

Із змісту правових норм, які регулюють правовідносини майнової поруки, а саме ст.583 ЦК України, ст.11 Закону України «Про заставу», ст.11 Закону України «Про іпотеку» вбачається , що заставодавцем може бути не лише боржник за забезпеченим заставою зобов'язанням, а й третя особа (майновий поручитель). Відповідно, до майнового поручителя, який виконав забезпечене заставою зобов'язання, переходять усі права кредитора за цим зобов'язанням.

Згідно ст.11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.

Відповідно до вимог ст. 42 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель, який виконав основне зобов'язання повністю або в частині, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми.

В аналізі ВСУ судової практики застосування судами законодавства, яке регулює заставу нерухомого майна від 01.02.2015 р. вказано, що у разі задоволення вимог іпотекодержателя майновим поручителем за рахунок предмета іпотеки відносини між іпотекодержателем, який є кредитором, та іпотекодавцем припиняються, а в майнового поручителя при цьому виникає право регресу до боржника, отже, права кредитора за основним зобов'язанням набуває майновий поручитель. Ця норма узгоджується із п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 26 МКК від 26.11.2007 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 26 МКК-Р від 26.11.2007 року (а.с.24).

Відповідно до ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч 1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Тому на підставі зазначених норм матеріального права позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо висновку суду про неможливість продажу майна 17 липня 2013 року, тому що останнє перебувало під арештом спростовується наступним.

Згідно п.7.2 Договору про заставу № 26МКК-1 заставодавець (позивач) має право розпоряджатися предметом застави (в т.ч., але не виключно відчужувати, заставляти, здавати в оренду /лізинг іншим особам ( в т.ч. управління), видавати довіреності на розпоряджання Предметом застави, знімати з обліку ) тільки з письмової згоди заставодержателя (Банку).

Згідно матеріалів справи, позивач та ОСОБА_4 уклали договір на користь третіх осіб про порядок розрахунку за придбане майно 10 липня 2013 року, згідно якого розрахунок за придбане ОСОБА_4 майно, а саме автомобіль сідловий тягач. Ціну договору (75 000 грн.) покупець зобов'язується внести на рахунок ПАТ «ВТБ Банк» на протязі 10 днів з дня підписання цього договору. Вказані кошти вносяться як погашення заборгованості по кредиту ОСОБА_2 перед ПАТ «ВТБ Банк» відповідно до укладеного між ними кредитного договору № 26 МКК від 26 листопада 2007 року (а.с. 36).

17 липня 2013 року відділення «Закарпатської регіональної дирекції» ПАТ «ВТБ Банк» розглянуло звернення ОСОБА_4 щодо пропозиції придбати належний позивачу тягач за ціною 75 000грн. та не заперечувало на реалізацію ПП «СВП «Арсенал» ОСОБА_4 сідлового тягача, який перебуває у заставі з направленням цих коштів на погашення заборгованості по кредитному договору № 26 МКК від 26 листопада 2007 року.

В цьому ж листі Банку вказано, що після надходження коштів на погашення заборгованості по вказаному кредитному договору банком будуть здійснені дії направлені на припинення застави вищевказаного ТЗ. (а.с.35)

17.07.13р. ОСОБА_4 вніс кошти на погашення кредиту № 26 МКК від 26.11.07р. ОСОБА_2 у зв'язку з реалізацією майна двома платежами на суму 35000 грн. і 40000 грн., загальна сума 75 00 грн.(а.с. 33) Отже внесена сума ОСОБА_4 тотожна ціні та строку на протязі якого повинна була бути здійснена проплата за Договором на користь третіх осіб про порядок розрахунку за придбане майно 10 липня 2013 р., відповідає строку встановленому та тотожна сумі, на яку дав згоду банк щодо реалізації позивачем вищевказаного майна, що відповідає вимогам договору про заставу № 26МКК-1 від 26.11.07р. Це підтверджується листом банку від 27.08.2013 року.

Те, що ОСОБА_4 тільки 6 вересня 2013 року отримав вказане майно, що підтверджується: накладною №5 (а.с.31), актом приймання - передачі транспортного засобу від 06.09.2013 року (а.с.32), довідкою - рахунку серії ААВ № 324453 від 06.09.2013 року (а.с.29) не спростовує факту його оплати раніше.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Спільне виробниче підприємство «Арсенал» задоволити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 3 грудня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (89636, АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) та ОСОБА_3 / 89636, АДРЕСА_1, код НОМЕР_3/ на користь приватного підприємства «Спільне виробниче підприємство «Арсенал» 75 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 порівну в користь ПП «Спільне виробниче підприємство «Арсенал» судові витрати в сумі 2089.8 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :