АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5914/16 Справа № 203/1217/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2016 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами був укладений договір № б/н від 24 листопада 2006року, за умовами якого, позивачем передано відповідачу кредитну карту зі строком дії до 12/12, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 7630,00 грн. Свої зобовязання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав, у звязку з чим у нього виникла заборгованість за період з 09.03.201 3 року по 09.03.2016 року у розмірі 24233,42 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до заяви від 24.11.2006 року сторонами визначено, що строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії кредитної картки.

Відповідно до п.2 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності.

Пунктом 3.1 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що для надання банківських послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту карти, вид та строк дії яких визначений в заяві та памятці клієнта, підписанням якої банк та клієнт укладають договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Відповідно до п.п.3.1.1, 5.4 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг (Правила користування платіжною карткою) строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH).

Як вбачається з наданого до позову розрахунку, свої зобовязання щодо щомісячного сплати процентів позичальник почав порушувати з липня 2007року, а строк погашення кредиту настав в липні 2011 року, однак з позовом до суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та штрафних санкцій позивач звернувся лише в березні 2016року, тобто з пропуском строків позовної давності встановлених ст.ст.257,258 ЦК України.

При вирішенні питання щодо пропуску позивачем строку позовної давності, суд першої інстанції прийшов до висновку,що позивач мав право звернутись з позовом до відповідача з моменту порушення ним умов основного зобовязання по поверненню суми кредиту, а саме з липня 2011року, однак на протязі трьох років, які сплинули в липні 2014року зазначеного не здійснив, а отже позивач звернувся до суду після спливу загального строку позовної давності, що відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п.7 ч.13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно, тощо), положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку.

Окрім того,позивач вже звертався до суду з позовом до відповідача відносно спірної кредитної картки .

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 12 січня 2016 року по цивільній справі № 203/1311/15-ц (провадження 2/0203/81/2016) в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено повністю, у звязку з недоведеністю належними доказами факту видачі відповідачу кредитних коштів, а також в звязку зі пропуском строку позовної давності.

Оскільки вищезазначине рішення суду набрало законної сили 23 січня 2016 року, встановлені в ньому фактичні обставини є преюдиціально встановленими та не підлягають повторному доказуванню.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позовних вимог Публічному акціонерному товариству комерційний банк "ПриватБанк", суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивач звернувся з позовом із пропуском строку позовної давності.

Приведені в апеляційній скарзі доводи Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_3