РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

10.11.2016 року року Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого- судді Мартьянової С.М.

при секретарі Турчак М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом. ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про припинення права власності на частку у спільній власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільній власності. Позовну заяву мотивує тим, що їй разом із відповідачем, ОСОБА_2, та третіми особами: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на праві спільної власності належить квартира АДРЕСА_1. Також позивачці разом із відповідачем та третіми особами на праві спільної власності належить земельна ділянка площею 0,0640 га, розташована на території м. Львова по вул. Кульпарківська, 50, призначена для обслуговування житлового будинку. 09.03.2016 року помер її батько та співвласник зазначених квартири й земельної ділянки ОСОБА_6. Належні йому на праві приватної власності частину житлового будинку (квартири) з відповідною частиною господарських будівель та споруд та належну до нього частину земельної ділянки ОСОБА_6 заповів їй, ОСОБА_1 Спадщину, що відкрилася після смерті батька, вона прийняла, подала до П'ятої Львівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом. Зазначає, що неодноразово намагалася домовитися із відповідачем щодо укладення договору про поділ спільного майна, а також мала намір відкупити його незначну частку в зазначеному майні. Проте останній у категоричній формі відмовився. Окрім того, позивач звернулася до суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «ОСОБА_7 Груп» з метою визначення ринкової вартості частки в нерухомому майні, яким є квартира АДРЕСА_2, а також до ТзОВ «ОСОБА_8 Плюс» щодо складання експертної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,0640 га, розташованої на території м. Львова по вул. Кульпарківська, 50, призначеної для обслуговування житлового будинку. ОСОБА_9 проведеної оцінки вартість квартири становить 409410 грн., відтак, вартість 1/6 квартири становить 68235 грн.; вартість земельної ділянки становить 132184 грн. 00 коп., відтак, вартість 1/6 земельної ділянки становить 22030 грн. 67 коп. Загальна сума вартості майна становить 90265 грн. 67 коп. Відповідач не є членом її сім'ї, забезпечений іншим житлом і припинення права власності на частку у спірному майні не завдасть йому істотної шкоди, оскільки він у спірній квартирі ніколи не проживав та має інше місце постійного проживання. На її думку, реальний розподіл у натурі квартири є неможливим, оскільки кожній із сторін не може бути виділено відокремлену частину квартири/будинку із самостійним виходом. Таким чином, виникла конфліктна ситуація, що унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, при якій, єдиним варіантом поділу спірних квартири та земельної ділянки є грошова компенсація однієї сторони на користь іншої, що усуне невизначеність у взаємовідносинах суб'єктів та створить необхідні умови для реалізації права й запобігання діям з боку осіб, котрі перешкоджають його здійсненню. У зв'язку з наведеним вона вимушена звернутися до суду із даним позовом. Тому на підставі вищевикладеного, просить суд: визначити й виділити за відповідачем, ОСОБА_2, 1/6 ідеальну частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1; визначити й виділити за відповідачем, ОСОБА_2, 1/6 ідеальну частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,0640 га, розташовану на території м. Львова по вул. Кульпарківська, 50, призначену для обслуговування житлового будинку; припинити право власності відповідача, ОСОБА_2, на 1/6 частку квартири АДРЕСА_3 з виплатою грошової компенсації (вартості цієї частки) ОСОБА_2; припинити право власності відповідача, ОСОБА_2, на 1/6 частку земельної ділянки площею 0,0640 га, розташованої на території м. Львова по вул. Кульпарківська, 50, призначеної для обслуговування житлового будинку, з виплатою грошової компенсації (вартості цієї частки) ОСОБА_2; визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_3; визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на 1/6 частку земельної ділянки площею 0^0640 га, розташованої на території м. Львова по вул. Кульпарківська, 50, призначеної для обслуговування житлового будинку.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, подали на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Просять суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та треті особи в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду, заперечень на позовну заяву відповідачем суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їхньої участі, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів з ухваленням заочного рішення у справі на підставі ст.ст.169, 224-226 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільній власності слід задоволити із наступних підстав.

Судом установлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) №203044 від 19.10.1995 року, виданого Виконкомом Львівської ОСОБА_10 Народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) від 19.10.1995 р. №741, та зареєстрованого ЛМБТІ, районним Відділом приватизації житла і записаного у реєстрову книгу за №14558, квартира АДРЕСА_3 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5. ОСОБА_9 Технічного паспорта на приватизовану квартиру (будинок) /інвентарний номер 90/, складеного Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 04.10.1995 р., зазначена квартира, загальною площею 79,40 кв.м. та житловою площею 42,10 кв.м., розташована на першому поверсі одноповерхового будинку та складається із трьох житлових кімнат площами 15,20 кв.м., 12,90 кв.м. і 14,0 кв.м., кухні площею 13,70 кв.м., вбиральні площею 0,90 кв.м., коридору площею 7,10+8,40 кв.м., веранди площею 7,20 кв.м.

На підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №012949, виданого на підставі ухвали 4-ї сесії 3-го скликання Львівської міської ОСОБА_10 народних депутатів №148 від 18.02.1999 р. (наказ №23 від 10.02.1999 р., №331 від 14.12.1999 р.) департаментом землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ОСОБА_10 народних депутатів 31.01.2001 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 3-2 №350, земельна ділянка площею 0,0640 га, розташована на території м. Львова по вул. Кульпарківська, 50, призначена для обслуговування житлового будинку, - на праві приватної власності належить ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2.

09.03.2016 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується засвідченою копією запису про смерть №140, виданою реєстратором реєстраційного округу Хаунслоу адміністративного району Лондона Сполученого Королівства Великобританії і Північної ОСОБА_11 Вітмор (дата реєстрації 11.03.2016 p.).

ОСОБА_9 заповіту від 25.10.2004 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 та зареєстрованого в реєстрі за №3-1456, спадкодавець ОСОБА_6 належну йому на праві приватної власності частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд №50 по вул. Кульпарківській у м. Львові та належну до нього частину земельної ділянки заповів ОСОБА_1.

Спадкоємцем згідно ст. 1241 ЦК України, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, є дружина спадкодавця ОСОБА_3.

Після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно, а саме: - 1/6 частка квартири АДРЕСА_3; - 1/6 частка земельної ділянки, площею 0,0640 га, призначеної для обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 50.

Спадщину, що відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_6, ОСОБА_1 прийняла, подала до П'ятої Львівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом від 11.07.2016 року №1290 (С/с №458/2016).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання охоронюваних законом її прав, свобод чи інтересів. Конституційним Судом України у Рішенні від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

ОСОБА_9 із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права власності.

У відповідності до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

ОСОБА_9 зі ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відтак, здійснення власником свого права власності передусім полягає в безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном. При цьому, володіння - це фактичне панування особи над об'єктом права власності, перебування об'єкта права власності у сфері управління певної особи, можливість вирішувати фактичну долю речі. Правомочність користування забезпечує власнику можливість безпосередньо використовувати властивості об'єкта права власності для задоволення будь-яких потреб. Розпорядження як складова комплексу правомочностей надає власнику право визначати юридичну долю об'єкта права власності.

Як про те зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом (п. 1). Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК) /п. З/. Розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини (п. 17).

ОСОБА_9 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 Головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні (п. 3.4).

ЦК України встановлює порядок виділу та поділу майна, що належить особам на праві спільної сумісної власності. Так, частини перша та друга статті 370 цього Кодексу встановлює, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. При цьому, частиною третьою статті 370 цього Кодексу передбачено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 Кодексу. Тобто, в порядку, передбаченому для виділу частки із майна, що є у спільній часткові власності.

ОСОБА_9 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 №55 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 р. за №774/14041), встановлено, що право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлювальних документах розміри часток співвласників на об'єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю (п. 3.2). За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку (п. 3.3).

ОСОБА_9 із правовою позицією Верховного Суду України, рішення та висновки котрого в силу норм ст. 360-7 ЦПК України у подібних правовідносинах є обов'язковими для всіх судів України (ОСОБА_13 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2012 Головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Автономної Республіки Крим), висловленою у постанові від 17 лютого 2016 року у справі №6- 1500цс15 (реєстраційний номер судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень- 56128573), «первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно».

Із наведеного вбачається, що частка кожного із співвласників складає 1/6 частину відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) та державного акту на право приватної власності на землю.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, що є обов'язковими для судів усіх рівнів, із змісту вказаної норми випливає, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої однієї з обставин, передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї (ухвала Верховного Суду України від 23 червня 2010 р. у справі №6-22505св09; постанова від 16 січня 2012 р. у справі №6-81 цс 11).

Зі слів позивачки, відповідач не є членом її сім'ї, забезпечений іншим житлом і припинення права власності на частку у спірному майні не завдасть йому істотної шкоди, оскільки він у спірній квартирі ніколи не проживав та має інше місце постійного проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

ОСОБА_9 Додатку 10 «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 (зі змінами та доповненнями), квартира - сукупність житлових та допоміжних приміщень, які мають окремий вихід на сходову клітку, коридор або в двір; житлова кімната - частина квартири, відокремлена від інших приміщень (кімнат) перегородками (внутрішніми стінами), призначена для проживання, відпочинку тощо. Відповідно Додатку Б (обов'язковому) до Державних будівельних норм України ДБН В.2.2-15- 2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», квартира - комплекс взаємопов'язаних приміщень, використовуваних для проживання однієї сім'ї різного чисельного складу або однієї людини, який включає (як мінімум): житлову (житлові) кімнату, кухню, ванну кімнату (душову), вбиральню (або суміщений санвузол), передпокій, комору чи вбудовану шафу. В силу п. 2.22 зазначених ДБН В.2.2-15-2005, у квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні (допоміжні) приміщення - кухня, передпокій, санвузли, внутрішньоквартирні коридори, вбудовані комори, антресолі, літні приміщення тощо.

Реальний виділ частки відповідача у спірній квартирі і земельній ділянці та спільне володіння й користування ними співвласниками є неможливими, оскільки неможливим є розподіл в натурі квартири без порушення вимог нормативних документів; кожній із сторін не може бути виділено відокремлену частину квартири/будинку із самостійним виходом (ізольовану квартиру); єдиним варіантом поділу спірних квартири та земельної ділянки є грошова компенсація однієї сторони на користь іншої.

Частка відповідача у спільній власності складає 1/6 частину, є незначною, не може бути виділена у натурі, а спільне володіння і користування таким майном є неможливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд ухвалює рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Припинення права особи на частку у спільному майні як одна із підстав припинення права власності, узгоджується також із положеннями ч. 1 ст. 346 ЦК України, яка встановлює перелік підстав припинення права власності, що не є вичерпним, а частиною 2 вказаної статті передбачено можливість припинення права власності і в інших випадках, встановлених законом (наприклад у випадку, передбаченому ст. 365 ЦК України).

Як роз'яснюється у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», оскільки суд за чинним законодавством вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно у натурі чи спільно користуватись ним.

Суд приймає до уваги правові позиції, висловлені в Рішенні Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2010 року (набуло статусу остаточного 21 березня 2011 року) у справі №35041/05, згідно якого було встановлено наявність порушення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположна свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, а саме: незаконного позбавлення особи майна у зв'язку з порушенням правил щодо попереднього депонування суми відшкодування, що може призвести до негативних економічних наслідків для особи, оскільки вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а основною вимогою, на якій повинно ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди.

Відповідно до Звіту про оцінку майна, яким є квартира за адресою: АДРЕСА_4, опрацьованого ТОВ «ОСОБА_7 Груп» (Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності виданий ФДМУ №107/16 від 09.02.2016), ринкова вартість квартири, загальною площею 79,4м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_5, складає 409410 грн. 00 коп., відтак, вартість 1/6 квартири становить 68235 грн. Відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,0640 га, яка розташована за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Кульпарківська, 50, опрацьованого ТзОВ «ОСОБА_8 Плюс» (Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №95/16 від 05.02.2016 року; Ліцензія Держкомзему України АЕ №191317 від 17.10.2014 року), ринкова вартість об'єкту оцінки - земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 50, загальною площею 0,0640 га, становить 132184 грн. 00 коп., відтак, вартість 1/6 земельної ділянки становить 22030 грн. 67 коп.

На депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області (номер рахунку 0789) внесено 90265 грн. 67 коп. як судовий депозит за позовом ОСОБА_1, що стверджується квитанцією №21 від 10.11.2016 року.

Отже, беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Визначена у висновках експерта вартість 1/6 частки квартири та 1/6 частки земельної ділянки підлягає виплаті ОСОБА_2, а тому суд приходить до висновку, що право відповідача на частини належних йому часток слід припинити, стягнувши в його користь компенсацію вартості, що внесена позивачем на депозитний рахунок, та визнати за позивачем право власності на частини належних відповідачу часток у власності на майно. Таке припинення права власності відповідачу, на думку суду, не завдасть істотної шкоди.

Таким чином, з'ясувавши характер, суть та підстави заявлених позивачем норми права, якими вони регулюються, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд приходить до переконання про обгрунтованість та підставовість позову, відтак, такий підлягає до задоволення.

На підставі ст.ст. 8, 41, 55 Конституції України; ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 346, 355, 356, 357, 365 Цивільного кодексу України; та керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 57, 58, 60, 88, 169, 209, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити й виділити за ОСОБА_2 1/6 ідеальну частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_3.

Визначити й виділити за ОСОБА_2 1/6 ідеальну частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,0640 га, розташовану на території м. Львова по вул.Кульпарківська, 50, призначену для обслуговування житлового будинку.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/6 частку квартири АДРЕСА_3 з виплатою грошової компенсації (вартості цієї частки) ОСОБА_2 в розмірі 68235 грн.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/6 частку земельної ділянки площею 0,0640 га, розташованої на території м. Львова по вул.Кульпарківська, 50, призначеної для обслуговування житлового будинку, з виплатою грошової компенсації (вартості цієї частки) ОСОБА_2 в розмірі 22030 грн. 67 коп.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку земельної ділянки площею 0,0640 га, розташованої на території м. Львова по вул. Кульпарківська, 50, призначеної для обслуговування житлового будинку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, у відсутності якої таке було постановлено, - протягом того ж строку з дня отримання його копії.

Заяву про перегляд цього заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до Франківського районного суду м. Львова.

Суддя: Мартьянова С.М.