Справа № 471/1636/15-ц
Провадження №2/471/108/16
Номер рядка звіту 19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2016 року

Братський районний суд Миколаївської області

у складі: головуючої - судді Губанової В.М.

при секретарі Тягнирядно І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Братське справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати за нею право власності на майно.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21 жовтня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали угоду на підставі якої позивачка, купила у останнього житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Відповідач згідно свідоцтва про право власності від 18.02.1997 року, видане виконкомом Миролюбівської сільської ради Братського району Миколаївської області має право власності на житловий будинок.

Зобов'язання по цьому договору сторонами було виконано, позивачка повністю здійснила з відповідачем розрахунок за купівлю вказаного майна, а останній віддав їй документи.

Однак, позивачка нещодавно дізналася, що відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Нотаріус відмовив у реєстрації права власності через те, що ОСОБА_3 не приходить до нотаріальної контори, тобто через відсутність відповідача при реєстрації угоди.

До початку судового засідання позивачка звернулася до суду з заявою, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила справу розглянути в її відсутність.

Відповідач до початку судового засідання надав суду заяву, в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, також просив суд розглянути справу в його відсутність.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

21 жовтня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали угоду на підставі якої позивачка, купила у останнього житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Відповідач згідно свідоцтва про право власності від 18.02.1997 року, видане виконкомом Миролюбівської сільської ради Братського району Миколаївської області має право власності на житловий будинок.

Зобов'язання по цьому договору сторонами було виконано, позивачка повністю здійснила з відповідачем розрахунок за купівлю вказаного майна, а останній віддав їй документи.

Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди за усіма важливими умовами договору.

Важливими умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як важливі або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, відносно яких за заявою хоч би однієї із сторін може бути досягнута угода.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги стосовно форми договору не встановлені законом..

Однак, позивачка нещодавно дізналася, що відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Нотаріус відмовив у реєстрації права власності через те, що ОСОБА_3 не приходить до нотаріальної контори, тобто через відсутність відповідача при реєстрації угоди.

Згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

В силу ст. 392 ЦК України, власник майна може пред"явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

В силу ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом.

В аспекті незаконної відмови відповідача у реєстрації права власності, а також цитованих норм цивільного законодавства, питання визнання права власності в даному випадку може бути, виключно, предметом судового розгляду.

Інше в процесі судового розгляду не встановлено.

Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на нерухоме майно.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 60, 209, 213, 215, 218, 256 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно- задовольнити.

Визнати дійсною угоду купівлі-продажу нерухомого майна від 21 жовтня 2014 року, за якою ОСОБА_1 купила у ОСОБА_3 житловий будинок по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на:

- житловий будинок з усіма господарськими будівлями, спорудами, огорожами біля нього, розташований по АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення Братського районного суду Миколаївської області може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Губанова В. М.,