У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Леванчука А.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Саламатової Марини Володимирівни про захист прав споживачів, визнання кредитного договору та договору застави недійсними,за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 30 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 26 квітня 2013 року між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») було укладено кредитний договір № 50008751, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 114 870 грн 82 коп., що еквівалентно 14 101,50 доларів США, строком на п'ять років зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,9 % річних на придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, 2013 року випуску.

29 квітня 2013 року між ними було також укладено договір застави № 50008751 зазначеного транспортного засобу.

Посилаючись на порушення відповідачем при укладенні кредитного договору Закону України «Про захист прав споживачів», позивач ОСОБА_6 просила визнати недійсними кредитний договір від 26 квітня 2013 року та договір застави від 29 квітня 2013 року, укладені між нею та ТОВ «Порше Мобіліті», зобов'язати приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Саламатову М.В. вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна реєстраційний запис про обтяження зазначеного автомобіля.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30 вересня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення її позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди правильно виходили із встановлених у справі обставин, які свідчать про те, що 26 квітня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 50008751, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 114 870 грн 82 коп., що еквівалентно 14 101,50 доларів США, строком на п'ять років зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,9 % річних на придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, 2013 року випуску. 29 квітня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_6 було укладено договір застави зазначеного транспортного засобу.

Відповідно до пп. 9.5, 9.6 кредитного договору від 26 квітня 2013 року, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та позичальником ОСОБА_6, підписанням загальних умов кредитування позичальник підтвердив, що компанія належним чином ознайомила його із інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів», а також що він ознайомлений з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією, умовами надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

Згідно з пп. 1.1 договору застави від 29 квітня 2013 року заставодавець з метою забезпечення виконання кредитного договору від 26 квітня 2013 року,передає в заставу автомобіль марки VW моделі Polo Sedan, номерний знак НОМЕР_1, 2013 року випуску.

Предмет застави є власністю заставодавця на підставі контракту № 378226 купівлі-продажу автомобіля у кредит від 27 квітня 2013 року, укладеного заставодавцем з ТОВ «Автомобільний Дім Соллі Плюс», та на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2, виданого Запорізьким ВРЕР № 1 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області 27 квітня 2013 року.

Згідно з ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з чч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно із ч. 2 цієї статті перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У частині третій цієї статті наведений перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Вирішуючи даний спір, суди правильно встановили обставини у справі та дійшли обґрунтованого висновку про те, що укладений сторонами кредитний договір відповідає вимогам ЦК України, ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а доводи позивача щодо їх невідповідності даним вимогам не підтверджені належними і допустимими доказами у справі.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність висновків судів не спростовують. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко А.О. Леванчук Г.І. Мостова Головуючий Судді: