Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/915/12-ц Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 43 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Зарицької Г.В., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Житомирської міської ради, Комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 11» Житомирської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням на умовах житлового найму та зобов'язання вчинити дії

за апеляційною скаргою виконавчого комітету Житомирської міської ради на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 15 вересня 2014 року, -

встановила:

У серпні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом на обґрунтування якого зазначила, що вона з дозволу відповідача з 1999 року по даний час користується кімнатною АДРЕСА_1 сплачує квартирну плату, несе витрати по оплаті комунальних послуг. Тому вважає, що між нею та відповідачами фактично укладений договір найму жилого приміщення державного житлового фонду і вона має право на постійне проживання та користування вказаним житлом, а також на його приватизацію у встановленому законом порядку.

За наведених обставин позивач просила визнати за нею право постійного користування зазначеною кімнатою та зобов'язати КП «ВЖРЕП №11» Житомирської міської ради видати довідку про склад сім'ї встановленої форми для приватизації житла.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 15 вересня 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право постійного користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 Зобов'язано КВЖРЕП № 11 видати довідку встановленої форми на приватизацію житла і про склад сім'ї за адресою: АДРЕСА_1 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції виконавчий комітет Житомирської міської ради подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2

Зокрема зазначає, що позивач була тимчасово заселена в спірне житло до отримання постійного житла. Ордер на вказану квартиру позивачу не видавався, виконавчий комітет Житомирської міської ради не приймав рішення про надання або про відмову у наданні житла позивачу. Крім того, визнання права постійного проживання та користування житлом не передбачено Житловим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Так, задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач проживає у спірному житлі тривалий період часу і це житло є єдиним постійним місцем її проживання, сплачує комунальні послуги, а тому вона набула право постійного користування вказаною кімнатою та має право на її приватизацію.

Проте повністю з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Зазначене положення також закріплено в ст. 9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

У відповідності до положень Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Судом встановлено, що на підставі листа виконавчого комітету Житомирської міської ради від 14.12.1998р. в кімнату АДРЕСА_1, тимчасово, до отримання жилої площі, заселено сім'єю ОСОБА_2 (а.с.13). Відповідач на даний час зареєстрована та проживає у спірному помешканні, сплачуючи за житлово-комунальні послуги (а.с.57-68).

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 23.07.2008 р. № 537 кімната АДРЕСА_1 включена до фонду житла для тимчасового проживання громадян (а.с.6).

Як було встановлено під час розгляду справи, постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 19 листопада 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Житомирського Апеляційного адміністративного суду від 28.02.2013р., позов ОСОБА_2 до виконавчого комітету Житомирської міської ради задоволено та визнано недійсним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 23.07.2008 року № 537 «Про створення фонду житла для тимчасового проживання» в частині включення кімнати АДРЕСА_1 до фонду житла для тимчасового проживання (а.с.91-93).

За таких обставин, оскільки рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 23.07.2008р. № 537 на даний час скасовано, позивач з 1998 року постійно проживає та з 2006 року зареєстрована у спірному помешканні з дозволу відповідача, сплачуючи за житлово-комунальні послуги, питання щодо її виселення зі спірного житлового приміщення з 1999 року відповідачем не ставилось, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про набуття позивачем права на постійне користування вказаним житлом.

Посилання апелянта на те, що відповідач вселилася в житлове приміщення не на підставі рішення та ордеру, є безпідставним, оскільки позивач, дозволяючи відповідачу разом з сім'єю вселитися, сам порушив вимоги ст.58 ЖК України.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_2 про зобов'язання КВЖРЕП № 11 видати довідку встановленої форми на приватизацію житла і про склад сім'ї за адресою: АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають.

Відносини, пов'язані з виникненням, оформленням, та набуттям права приватної власності на квартиру, як об'єкт державного житлового фонду, регулюється Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Таким чином, оскільки з письмовою завою до КВЖРЕП № 11 позивач не зверталась і рішення про відмову у видачі даної довідки відповідачем не приймалось, а тому дані вимоги є передчасними.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в даній частині підлягає скасуванню, з ухвалення нового - про відмову в задоволенні вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Житомирської міської ради задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 15 вересня 2014 року в частині зобов'язання КП «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 11» Житомирської міської ради видати довідку встановленої форми для приватизації житла і про склад сім'ї скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні даного позову.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Судді