АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/4774/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22ц/774/264/К/16 інстанції ОСОБА_1
Категорія № 34 (1) Доповідач Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

із секретарем Петренко К.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі (далі - УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, в обґрунтування якого посилалось на те, що внаслідок службової недбалості відовідача незаконно призначено пенсію ОСОБА_4, що призвело до завданння матеріальної шкоди у розмірі 66881,04 грн. У зв'язку з цим порушено кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367КК України. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 12 травня 2015 року, що набула чинності 11 червня 2015 року, ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності та кримінальне провадження закрито. Однак, відповідачем ОСОБА_3 добровільно шкоду не відшкодовано, у зв'язку з цим позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь збитки у розмірі 66881,04 грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2015 року позовні вимоги УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі задоволено, з ОСОБА_3 на його користь стягнуто 66881,04 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, а також на користь держави - судовий збір в розмірі 668,81 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про скасування вказаного рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, посилається на те, що її вина у скоєнні вказаного злочину не доведена, оскільки відносно неї відсутній вирок суду, і вона надавала свою згоду тільки на закриття кримінального провадження. Крім того, вважає, що судом проігнорована її заява про перенесення розгляду справи, призначеного на 08 жовтня 2015 року, у звязку із зайнятістю її представника в іншому судовому засіданні. Також, судом необґрунтовано відмовлено у задоволенні її клопотання про відкладення розгляду справи до прийняття рішення за внесеними за її заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостями щодо вчинення службовими особами УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі злочинів, передбачених ст. 364, 365КК України.

У запереченнях на апеляційну скаргу УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення суду без змін як законне і обґрунтоване.

У судовому засіданні в апеляційному суді 23 грудня 2015 року відповідач ОСОБА_3 свою апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі та заявила клопотання про відкладення розгляду справи через неявку її представника, яке було задоволено та оголошено перерву до 27 січня 2016 року, проте в наступне судове засідання відповідач та її представник не зявились. Особа, яка назвалась ОСОБА_3, але не мала при собі особистих документів, надала незавірену копію довіреності від 13 січня 2016 року від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_3, якою уповноважено ОСОБА_6 представляти їх інтереси та вести від їх нього імені справи в судах, а також заяву останнього про розгляд справи без його участі.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналогічні положення закріплено й в статтях 1 11 ЦПК України.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

На думку колегії суддів, поведінка відповідача ОСОБА_3, належним чином повідомленої про час та місце судового розгляду справи, незалежно від причин її неявки у друге судове засідання апеляційного суду,свідчить про зловживання стороною своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які зявляються до суду, призводить до порушення розумних строків розгляду справи та являється волевиявленням відповідача, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як встановлено судом та убачається із матеріалів справи, внаслідок службової недбалості відповідача ОСОБА_3 під час її перебування на посаді заступника начальника відділу з пенсійного забезпечення УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі незаконно призначено пенсію ОСОБА_4, що призвело до завдання УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі суд матеріальної шкоди у вигляді переплати пенсії у розмірі 66881,04 грн.

На підставі цього факту порушено кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України - службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обовязків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2015 року, що набула чинності 11 червня 2015 року, ОСОБА_3, підозрювану у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та кримінальне провадження № 0003480 за її обвинуваченням - закрито (а.с. 5-8).

Збитки, завдані УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі діями ОСОБА_3, останньою в добровільному порядку не відшкодовано.

Задовольняючи позовні вимоги УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі та стягуючи з ОСОБА_3 на користь останнього матеріальну шкоду в розмірі 66881,04 грн., суд першої інстанції виходив із доведеності заподіяння шкоди позивачу діями відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

У відповідності до ч. 3 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність в повному розмірі завданої шкоди, у разі якщо таку шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Із роз'яснень, викладених у п.п. 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" вбачається, що вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі. Матеріальна відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну злочином підприємству, установі, організації, з якими вони перебували у трудових відносинах, визначається згідно зі ст.ст. 130-138 КЗпП України. При цьому суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Згідно зі ст.. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 р. N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" (зі змінами, внесеними постановою Пленуму від 28 березня 1997 р. N 3), до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п. 3 ст. 134 КЗпП), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства. Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом (пункти 3, 4, 8 статті 6, 7, 7-1,7-2, 8, 9, 10 КПК) .

Встановивши, що матеріальну шкоду у вигляді переплати пенсії у розмірі 66881,04 грн. позивачу - УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі завдано діями його працівника - відповідача ОСОБА_3, ці дії мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, а кримінальна справа відносно відповідача закрита у звязку зі звільненням ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та відшкодування такої шкоди в повному обсязі за рахунок відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності вини ОСОБА_3 у скоєнні вказаного злочину через відсутність відносно неї обвинувального вироку не можуть бути взятими до уваги колегією суддів, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою підставою та не звільняє особу, яка спричинила шкоду, від цивільно-правової відповідальності.

Крім того, відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Між тим, як убачається із матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження відсутності її вини у скоєнні злочинних дій, які призвели до завдання збитків УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі в сумі 66881,04 грн.

Також не можуть бути взятими до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом проігнорована заява відповідача про перенесення розгляду справи, призначеного на 08 жовтня 2015 року, у звязку із зайнятістю її представника в іншому судовому засіданні, адже із матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції двічі (23 вересня 2015 року та 28 вересня 2015 року) задовольняв клопотання ОСОБА_3 та відкладав розгляд справи через те, відповідач потребувала допомоги адвоката, та надавав можливість відповідачу укласти відповідний договір (а.с. 21, 22 24, 26, 28 29), тому, отримавши 08 жовтня 2015 року третє клопотання ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи через зайнятість її представника в іншому судовому процесі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_3, яка сама не зявилась до суду з невідомих причин, та не надала доказів укладення договору на правову допомогу і доказів поважності причин своєї неявки та неявки її представника.

До того ж, відповідно до ч. 2, 4 ст. 169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи, а у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Безпідставними є й посилання апелянта на відмову суду в задоволенні її клопотання про відкладення розгляду справи до прийняття рішення за внесеними за її заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостями щодо вчинення службовими особами УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі злочинів, передбачених ст. 364, 365КК України, оскільки відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, проте доказів того, що за заявою відповідача розглядається відповідна кримінальна справа, ОСОБА_3 не надала, що унеможливлює зупинення провадження у даній цивільній справі.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І. Є. Ляховська

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_7