Провадження №22-ц/784/2271/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 470/230/16-ц Головуючий І інстанції - Орлова С.Ф.
Провадження № 22-ц/784/2271/16 Доповідач - Темнікова В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Прокопчук Л.М.,

при секретарі - Шагай О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 29 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Березнегуватської районної державної адміністрації Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Березнегуватська державна нотаріальна контора Миколаївської області про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та скасування розпорядження Березнегуватської районної державної адміністрації № 319 від 29 травня 2003 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з даним позовом, в якому посилались на те, що в серпні 2015 року вони дізналися, що їх рідна сестра ОСОБА_3 отримує орендну плату за земельні паї, які належали їхньому батькові ОСОБА_4,який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Після смерті батьків вони та їх сестра ОСОБА_3 вступили в управління та володіння спадковим майном, але документів на земельні паї безпосередньо вони, позивачі, не бачили, на той час це був земельний сертифікат. В вересні 2015 року вони звернулися з заявою до Першої державної нотаріальної контори щодо питання чи заводилися спадкові справи після смерті батьків. З відповідей наданих Державним нотаріальним архівом Миколаївської області вбачається, що після смерті мами спадкова справа не заводилася, а після смерті батька у ІНФОРМАЦІЯ_2 була заведена спадкова справа № 179/99 за заявою ОСОБА_3, але відмітка про видачу свідоцтва про право на спадщину відсутня. Після цього, в архівному секторі Березнегуватської райдержадміністрації вони отримали архівну копію розпорядження за № 319 від 29.05.2003 року, відповідно до якого було затверджено технічну документацію зі складанням державного акту на право власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Озерівської сільської ради у розмірі 19,761 га ріллі - ОСОБА_3, зі слів якої, підставою для отримання розпорядження стали свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.05.2002 року після смерті батьків: ОСОБА_4 і ОСОБА_5, виданих державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори за заведеними спадковими справами після смерті ОСОБА_4 - 95/2002 та ОСОБА_5 - 96/2002. Зазначені свідоцтва викликають у позивачів сумніви в законності їх видання та взагалі їх справжності і достовірності. Так, відповідно до відповідей з державного нотаріального архіву Миколаївської області за 1999-2000 роки, після смерті ОСОБА_4 вже була заведена спадкова справа за 179/99, але правовстановлюючий документ не був отриманий, а після смерті ОСОБА_5 спадкова справа не заводилась. Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, повторне заведення спадкової справи не допускається, тобто в свідоцтві про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 повинна була бути зазначена справа № 179/99, а не справа № 95/2002. Згідно даних електронного Спадкового реєстру з 2000 року спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не заводились та відповідно не видавалися. Інформація безпосередньо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 - відсутня. Таким чином, позивачі зазначили, що є всі підстави вважати, що видача відповідачем розпорядження № 319 від 29.05.2003 року в частині затвердження технічної документації зі складанням державного акту є незаконною. Крім того, позивачі зазначили, що строків звернення до суду за захистом своїх порушених прав вони не порушили, так як про існування розпорядження Березнегуватської РДА вони дізналися лише в вересні 2015 року, а про існування спірних свідоцтв про право на спадщину лише у січні 2016 року. На підставі викладеного, позивачі просили суд визнати недійсними та скасувати свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 23.05.2002 року державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5, - ОСОБА_3 Скасувати розпорядження № 319 від 29.05.2003 року Березнегуватської РДА Миколаївської області в частині затвердження технічної документації зі складанням державного акту на право власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Озерівської сільської ради у розмірі 19,761 га ріллі - ОСОБА_3

Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 29 серпня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи були створені такі умови. Судом були досліджені і оцінені в їх сукупності всі докази, надані сторонами, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України. Виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог позивача.

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого 12 листопада 1996 року Березнегуватською районною державною адміністрацією, та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку ( пай) за № НОМЕР_2 ОСОБА_4, був власником права на земельну частку пай площею 10,72 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Борець» села Озерівка Березнегуватського району Миколаївської області. ОСОБА_5 також була власником права на земельну частку пай площею 10,72 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Борець» села Озерівка Березнегуватського району Миколаївської області, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, виданого 12 листопада 1996 року Березнегуватською районною державною адміністрацією, та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку ( пай) за № НОМЕР_4. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть. Спадкоємцями після його смерті була дружина та діти ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5, про що свідчить копія свідоцтва про смерть, спадкоємцями після її смерті є її діти - позивачі та відповідач ОСОБА_3 Згідно довідки Озерівської сільської ради № 107/04-09 від 16.05.2016 року ОСОБА_5 за життя склала заповіт на ім'я відповідачки, посвідчений 16 березня 1999 року, згідно запису у реєстрі № 32 від 16.03.1999 року.

Також судом з пояснень позивачів, а також довідки Озерівської сільської ради від 16.05.2016 року № 107/04-09 було встановлено, що після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в управління їх спадковим майном, а саме житловим будинком та земельними ділянками, вступила лише відповідачка, крім цього, за її заявою державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_4 Зазначене на думку суду свідчить про те, що відповідачка прийняла спадщину після смерті батьків. В судовому засіданні позивачі пояснили, що дій по прийняттю спадщини вони не вчиняли, оскільки на той час вважали, що відсутнє майно щодо якого вони бажали б прийняти спадщину. 23 травня 2002 року на підставі статті 549 ЦК УРСР відповідачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку пай площею 10,72 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Борець» після смерті ОСОБА_4, та свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку пай площею 10,72 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Борець» після смерті ОСОБА_5, які 24 травня 2002 року були зареєстровані у Березнегуватській районній державній адміністрації, про що свідчать записи на зворотній стороні сертифікатів на право на земельну частку (пай).

Крім того, приймаючи рішення по справі суд виходив з того, що з технічної документації зі складання державних актів на право власності на землю ОСОБА_3 та іншим громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колективної власності КСП «Борець» в межах території Озерівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області убачається, що розпорядженням Березнегуватської районної державної адміністрації від 14 червня 2002 року №268 «Про дозвіл на складання проектів організації земельних часток (паїв)» ОСОБА_3 на підставі її заяви та свідоцтв про право на спадщину за законом, було надано дозвіл на складання проекту організації земельних часток(паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Озерівської сільської ради. 29 травня 2003 року розпорядженням Березнегуватської райдержадміністрації № 319 відповідачці ОСОБА_3 було затверджено технічну документацію зі складання державних актів на право власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Озерівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області та передано у приватну власність земельну ділянку. 14 жовтня 2003 року відповідачка на підставі вказаного вище розпорядження Березнегуватської райдержадміністрації отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 19,522 га в межах території Озерівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області (а.с.14).

Приймаючи рішення по справі, суд виходив із положень ст.1301 ЦПК України, яка передбачає, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. За абз. 3 п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути зокрема порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. Однак, оскільки позивачі спадщину після смерті батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не прийняли, відповідно їх права на спадщину видачею відповідачу свідоцтва про право на спадщину порушенні не були, а тому суд дійшов висновку, що їх позовні вимоги є безпідставними.

Також суд дійшов висновку, що посилання позивачів на невнесення державним нотаріусом під час видачі свідоцтв про право на спадщину за законом даних про заведення спадкових справ та виданих свідоцтв до Спадкового реєстру та невідповідність дат витрачання бланків свідоцтв з даними, що містяться в Єдиному реєстрі спеціальних бланків нотаріальних документів, не є підставою для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину.

Проаналізувавши зазначені вище обставини по справі, суд дійшов висновку і про відсутність підстав для скасування розпорядження Березнегуватської районної державної адміністрації № 319 від 29 травня 2003 року в частині затвердження технічної документації зі складання державного акту на право власності на землю відповідачці.

Висновки суду підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті рішення.

Доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що позивачка у встановлений законом спосіб прийняла спадщину, а позивачі її не прийняли, взявши до уваги тільки довідку Озерівської сільської ради № 107/04-09 від 16.05.2016р., не заслуговують на увагу як на підставу для скасування рішення суду, так як відомості, які містяться в ній не спростовані позивачами по справі. Як убачається з матеріалів справи, позивачі не надавали суду доказів того, що вони прийняли спадщину після смерті їх батьків протягом 6 місяців після смерті кожного, а також про те, що відповідачка не прийняла спадщину та не вступила в управління будинком та земельною ділянкою. В суді апеляційної інстанції представник апелянта пояснив, що позивачки не зверталися до нотконтори з заявами про прийняття спадщини як після смерті батька, так і після смерті матері, що вони не жили з ними на день їх смерті, хоча про те, що у батьків були сертифікати на землю, вони знали. Не зверталися вони також до суду з заявою про встановлення факту фактичного прийняття ними спадщини.

У зв'язку з викладеним не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно застосував положення ст.1301 ЦПК України та п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування».

Згідно ст.15 ЦК України особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Оскільки матеріалами справи не встановлено право позивачів на спадщину після смерті їх батьків, то суд правомірно дійшов висновку про відсутність підстав для захисту неіснуючого права шляхом аналізу правомірності прийняття спадщини відповідачкою та оформлення нею права на спадкування в межах заявлених позовних вимог по даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги направлені на переоцінку обставин по справі та наданих сторонами доказів, яким суд дав належну правову оцінку в їх сукупності в межах наданих йому законом повноважень та містять суб'єктивне тлумачення апелянтом як матеріалів справи, так і діючого законодавства, яке не відповідає дійсності.

Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни рішення відсутні.

Керуючись ст. 303,307,308,314,315 ЦПК Україги, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 29 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили в касаційному порядку.

Головуючий

Судді