Справа № 520/9788/16-ц
Провадження № 2/520/4427/16
Рішення

іменем України

02 листопада 2016 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Прохорова П.А.,

при секретарі Цвігун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування та про визначення розміру часток співвласників,

встановив:

В серпні 2016 року діючи в інтересах ОСОБА_1 на підставі рішення суду №520/7221/14-ц про визнання особи недієздатною та призначення опікуна, як опікун вказаної особи, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, згідно уточнених позовних вимог у якому просила суд визначити розмір часток співвласників нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, визначивши їх частки по 1/2, за кожним, та захистити права ОСОБА_1 як власника 1/2 частки такого майна, набутого ним у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 04.03.2002 року, оскільки захистити такі права у позасудовому порядку можливим не вбачається.

В судове засідання сторони не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача звернулась до суду з заявою в якій просила розглядати справу за її відсутності на підставі наявних у справі доказів, уточнені позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, пояснень щодо суті позову не надала.

За викладених обставин суд ухвалив розглянути справу за відсутності вказаних осіб, на підставі наявних серед матеріалів справи доказів та пояснень.

Так, Засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом.

Звертаючись до суду за захистом свого права позивач, або його законний представник, визначає предмет та підстави позову самостійно.

Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Крім того суд вказує на те, що ОСОБА_2, яка діючи в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом, є опікуном недієздатного ОСОБА_1 за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.05.2015 року у справі №520/7221/14-ц, та таким чином вона, згідно положень ч.1 ст. 39 ЦПК України, уповноважена на вчинення дій, спрямованих на захист його прав у суді.

З такого суд, проаналізувавши надані учасниками справи письмові пояснення та докази вбачає наступне.

07 вересня 1993 року на імя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів було видано свідоцтво про право власності на житло, загальною площею 60,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_1.

04.03.2002 року ОСОБА_3 померла, про що було видано свідоцтво про смерть серії І-ЖД № 353718 та Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану зроблено актовий запис за № 2229, копія свідоцтва долучена до матеріалів справи.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, що було посвідчено в Калинівській сільській раді Іванівського району Одеської області 14 жовтня 1994 року і зареєстровано в реєстрі за №17. Згідно такого заповіту ОСОБА_3 заповіла все приналежне їй майно ОСОБА_5

Відповідно до витребуваної від нотаріуса копії матеріалів спадкової справи, яку було заведено 23.11.2002 року до майна померлої ОСОБА_3 нотаріусом Іванівської державної нотаріально контори (спадкова справа №571), вбачається, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем її майна.

При цьому суд зазначає, що спадкуванням, згідно положень ст. 1216 ЦК, є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

При цьому, згідно правової позиції, викладеної в узагальненні судової практики ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (п. 3.1) виникнення права власності, у тому числі на нерухоме майно, до 01 липня 2004 року не залежало від державної реєстрації цього права.

З чого слідує, що вказане нерухоме майно, щодо спадкування якого порушено питання, належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, що вказує на необхідність визначення часток таких осіб у праві сумісної власності для вирішення питання про обсяг спадкового майна.

При цьому, оскільки ОСОБА_3 на час вирішення питання про визначення розміру часток співвласників померла, - вирішення такого питання у позасудовому порядку вбачається неможливим, так само як неможливою є і реєстрація права власності ОСОБА_6 на таке майно, про що свідчить долучена до матеріалів справи копія відмови державного реєстратора у вчиненні реєстраційних дій.

У звязку з викладеним суд зазначає, що згідно положень ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, при цьому у разі виділення частки із майна що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, та доходить висновку про необхідність задоволення вимог позову про визначення розміру часток співвласників нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, визначивши їх частки по 1/2, за кожним.

Разом з тим суд звертає увагу, на те, що статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом;

Відповідно до ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Натомість вбачається що за наведених вище обставин право власності ОСОБА_1 на набуте ним у спадщину майно зазнає безпідставних обмежень.

Відповідно до п. 3.1 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання (ст. 392 ЦК України), а тому вимоги позову про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку квартири №108, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, буд. 52, корп. 2, та має загальну площу 60,5 кв.м.

З викладеного, керуючись положеннями ст. ст. 10, 11, 15, 16, 208-209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 321, 328, 370, 1216, 1218 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування та про визначення розміру часток співвласників, - задовольнити.

Визначити розмір часток співвласників квартири №108, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, буд. 52, корп. 2, та має загальну площу 60,5 кв.м., яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 07 вересня 1993 року, що видано Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, та зареєстровано і записано у реєстрову книгу №4-4453, - по 1/2 частці.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири №108, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, буд. 52, корп. 2, та має загальну площу 60,5 кв.м., як таке, що набуто ним у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 04.03.2002 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя П. А. Прохоров