Провадження № 2/161/621/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

23.12.2015 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Позов мотивував тим, що 21.03.2014 року між ним та відповідачем укладено договір безпроцентної позики, відповідно до умов якого позивач передає у власність відповідачу грошові кошти в розмірі 155 600 грн., а відповідач зобовязується повернути позивачу зазначену суму готівкою в строк до 25.12.2014 року. Факт отримання коштів відповідачем, підтверджується розпискою від 21.03.2014 року. В порушення зобовязань за договором позики, ОСОБА_3 суму боргу не повернув та прострочив виконання грошового зобовязання.

А тому, позивач просив суд стягнути з відповідача в свою користь суму боргу за договором позики 155 600 грн., 3% річних за користування коштами 4 629,63 грн. та інфляційні втрати 65 844,90 грн., а також понесені судові витрати у справі.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позову підтримав повністю.

Відповідач ОСОБА_3 наявності боргового зобовязання перед позивачем не заперечував, покладався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 21.03.2014 року між ОСОБА_2, як позикодавцем та позичальником ОСОБА_3 укладено договір безпроцентної позики, відповідно до умов якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти в розмірі 155 600 (сто пятдесят пять тисяч шістсот) грн., а позичальник зобовязується повернути позикодавцю зазначену вище суму грошей готівкою в строк до 25.12.2014 року (а.с. 3).

На підтвердження передачі позикодавцем грошових коштів, позичальник видає розписку, яка й посвідчує передання йому визначеної грошової суми (а.с. 4).

Статтями 11, 509 ЦК України установлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають в тому числі і з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Отримання відповідачем коштів за договором позики підтверджується особистою розпискою відповідача від 21.03.2014 року (а.с. 4), в якій зазначено, що ОСОБА_3, на умовах договору позики від 21.03.2014 року, отримав позику в розмірі 155 600 грн. Факт передачі суми позики стверджує своїм підписом.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Оскільки розписка підписана особисто відповідачем ОСОБА_3, суд дійшов висновку, що в даному випадку є дотриманою письмова форма договору.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 6.1 Договору встановлено, що договір набирає чинності з моменту надання суми позики і діє до повного виконання позичальником своїх зобовязань.

В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення до суду відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув.

Виходячи з умови договору позики (розписки), сума боргу відповідача перед позивачем складає 155 600 грн. А тому, вимога про стягнення суми боргу підлягає до задоволення.

Що стосується вимог про стягнення інфляційних витрат, то вони підлягають до задоволення, оскільки індекс інфляції це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, ціни в Україні встановлені в національній валюті гривні, норма ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначено договором у гривні.

А тому, індексації підлягає борг за розпискою від 21.03.2014 року в сумі 155 600 грн. за період з 26.12.2014 року по 22.12.2015 року. Загальний відсоток інфляції за вказаний період становить 1,423. Інфляційні втрати складають (155 600х1,423-155600) = 65 818,80 грн.

При визначенні розміру інфляційних втрат, суд бере до уваги те, що поданий позивачем розрахунок не відповідає дійсному розміру вирахуваних інфляційних втрат, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають до часткового задоволення.

Що стосується вимоги про стягнення трьох процентів річних, то вони підлягають до задоволення, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що боржником прострочено виконання грошового зобовязання, то на ньому лежить обовязок сплатити 3% річних від простроченої суми в розмірі 4 629,63 грн., відповідно до розрахунку (155 600 грн./100х3/365х362(днів прострочення))

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача суму боргу за договором позики в розмірі 155 600 грн., інфляційні втрати в розмірі 65 818,8 грн., а також 3 % річних від простроченої суми заборгованості за договором позики в розмірі 4 629,63 грн., що в загальній сумі становить 226 048,43 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати у справі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 61, 88, 154, 197, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 509, 526, 533, 625 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 155 600 (сто пятдесят пять тисяч шістсот) гривень боргу за договором позики, 65 818 (шістдесят пять тисяч вісімсот вісімнадцять) гривень 80 копійок інфляційних втрат, 4 629 (чотири тисячі шістсот двадцять девять) гривень 63 копійки 3% річних, а всього 226 048 (двісті двадцять шість тисяч сорок вісім) гривень 43 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 2 260 (дві тисячі двісті шістдесят) гривень 48 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій