АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1264/16 Справа № 205/1087/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Міхеєва В.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої В.Ю.

суддів Свистунової О.В., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційу скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Друкарня «50-копійок» Цезаревої Марини Ігорівни

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Друкарня «50-копійок» про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року до суду звернулась ОСОБА_3 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Друкарня «50-копійок» (далі - ТОВ «Друкарня «50-копійок») про захист прав споживачів та розірвання договору купівлі-продажу, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 23 грудня 2014 року вона уклала із відповідачем договір купівлі-продажу календарів з перекидними листками, оформлений рахунком на оплату №Т105527 від 23 грудня 2014 року, із визначеним остаточним терміном виконання до 09 січня 2015 року.

Позивачка здійснила 100% передоплату в сумі 1035,00 грн., що було також погоджено умовами договору.

Відповідач не виконав умови договору, у зв'язку з чим, позивачка з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з ТОВ «Друкарня «50-копійок» на свою користь суму передоплати у розмірі 1035,00 грн., пеню за прострочення виконання зобов'язання у сумі 9035,55 грн., моральну шкоду у розмірі 500 грн., витрати на правову допомогу в сумі 800 грн. та інші судові витрати, пов'язані із розглядом справи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ТОВ «Друкарня «50-копійок» в частині розірвання договору залишено без розгляду (а.с.134).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2015 року уточнені позовні вимоги були задоволені частково, стягнуто з відповідача на користь позивачки суму передоплати у розмірі 1035,00 грн., пеню за прострочення виконання зобов'язання у сумі 9035,55 грн. та судові витрати у сумі 518,48 грн, в іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Стягнуто з відповідача та позивачки, на користь держави судовий збір в сумі по 487,2 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Друкарня «50-копійок» Цезарева М.І., посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2015 року та ухвалити нове, відмовивши в задоволенні позовних вимог повністю.

Від позивачки ОСОБА_3 апеляційна скарга на рішення суду не надходила.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до пунктів 3, 18 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу відповідно до положень ч.1 ст.656 ЦК України може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Ст. 663 ЦК України визначено обов'язок продавця передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на піставі рахунку на оплату № Т105527 від 23 грудня 2014 року позивачкою зі свого карткового рахунку, відкритого у ПАТ КБ «ПриватБанк» на рахунок ТОВ «Друкарня «50-копійок» було перераховано 1035,00 грн. за товар - календар-домік з перекидними листками у кількості 40 штук (а.с.4, 109,110).

Зазначений товар позивачка не отримала та 23 січня 2015 року звернулася до відповідача із заявою про повернення сплаченої суми, яку відповідач згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримав 26 січня 2015 року, але кошти не повернув (а.с.8-12).

Задовольняючи позов в частині стягнення суми попередньої оплати, перерахованої за договором про придбання товару, укладеному між сторонами на відстані через засоби дистанційного зв'язку, а саме - через інформаційні мережі, Інтернет, суд першої інстанції виходив із того, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» та Цивільним кодексом України.

Відповідальність продавця за порушення зобов'язання передати товар у встановлений строк у вигляді повернення суми попередньої оплати встановлена ч.2 ст. 693 ЦК України, тому висновок суду першої інстанції щодо задоволення вимог в частині стягнення суми попередньої оплати є правильним.

Укладення договору про придбання товару через засоби дистанційного зв'язку не суперечить вимогам пунктів 8, 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII.

На підтвердження укладення такого договору позивачкою надано рахунок на оплату № Т105527 від 23 грудня 2014 року, платіжне доручення від 23 грудня 2013 року про перерахування коштів за товар, витяг з карткового рахунку, відкритого у ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо перерахування 23 грудня 2014 року 1035,00 грн. на рахунок відповідача.

Прізвище платника Псарьова, зазначене у платіжному дорученні є дівочим прізвищем позивачки, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.170).

Доводи апеляційної скарги, щодо недоведеності факту укладання договору купівлі-продажу календарів з перекидними листками між ТОВ «Друкарня «50-копійок» та ОСОБА_3 колегія судді вважає неспроможними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Водночас посилання заявника апеляційної скарги на відсутність правових підстав для застосування положень ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та стягнення пені заслуговують на увагу з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Встановивши, що між сторонами склалися правовідносини, що витікають з договору купівлі-продажу, суд першої інстанції помилково застосував положення ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо стягнення з відповідача неустойки в розмірі трьох відсотків вартості роботи, оскільки зазначеною статтею Закону № 1023-XII встановлені права споживачів у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг).

Право споживачів за договорами купівлі-продажу на отримання процентів на суму попередньої оплати за користування чужими грошовими коштами встановлено нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.3 с. 693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що сторони погодили ціну договору, відбулася попередня оплата товару, однак обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати та розмір таких процентів сторонами узгоджено не було, а тому правові підстави для стягнення процентів згідно статті 536 ЦК України відсутні.

Оскільки судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, згідно з п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Друкарня «50-копійок» на користь ОСОБА_3 пені за прострочення виконання зобов'язання у сумі 9035,55 грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до положень ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу.

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року, який набрав чинності з 01 січня 2012 року (далі - Закон), розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VIІІ розмір мінімальної заробітної плати складав з 1 січня - 1218 грн.

Тому, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права, тобто 487,2 грн. за одну годину роботи.

Як убачається з матеріалів справи між позивачкою та адвокатом Чіп Я.М., який має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, 11 лютого 2015 року було укладено договір про надання правової допомоги № 11/02/15-1 (далі - договір) (а.с.89,90,91).

За умовами п.2.1 цього договору правова допомога надається клієнту шляхом усного та письмового консультування з юридичних питань, складання процесуальних документів, скарг, претензій, позовних заяв тощо, подання та надсилання процесуальних документів (скарг, претензій, позовних заяв тощо) до відповідних органів, підприємств та установ, особистої участі адвоката у судових засіданнях.

Згідно п.5.1 договору за надання правової допомоги, передбаченої умовами цього договору, клієнт сплачує адвокату авансовий гонорар в розмірі 500 грн. на протязі трьох днів з дня укладання договору.

Згідно розрахунків вартості адвокатського гонорару (правової допомоги) від 11 лютого 2015 року адвокатом на надання правової допомоги ОСОБА_3 (ознайомлення із суттю правових питань, надання консультації, підготовка позовної заяви та комплекту документів для пред'явлення цивільного позову) витрачено 4 години, вартість яких за домовленістю сторін складає 500 грн. (а.с.92).

Відповідно до копії квитанції від 12 лютого 2015 року за договором ОСОБА_3 сплатила 500 грн. (а.с.93).

З доводами заявника апеляційної скарги, що суд, задовольняючи вимоги позивачки про відшкодування витрат на правову допомогу, діяв поза законом, колегія суддів погодитися не може, як і з наведеним відповідачем розрахунком розміру витрат на правову допомогу, оскільки вони суперечать положенням Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

У той же час, колегія суддів зауважує, що висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивачки 18,48 грн. як судових витрат є помилковим, оскільки надана позивачкою копія квитанції від 26 жовтня 2015 року про оплату 18,48 грн. за направлення на адресу відповідача цінного листа, у якому згідно опису вкладення направлялася заява позивачки від 26 жовтня 2015 року з додатками (а.с.88) не може бути взята до уваги як підтвердження витрат, пов'язаних із розглядом судової справи у розумінні положень ч.3 ст. 79 ЦПК України.

Як убачається з матеріалів справи, уточнена позовна заява від 26 жовтня 2015 року була досліджена судом та прийнята до розгляду у судовому засіданні 03 листопада 2015 року, що підтверджується журналом судового засідання (а.с.105).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності з ч.5 ст.88 ЦПК України та з урахуванням вимог Закону України «Про судовий збір» рішення суду в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Друкарня «50-копійок» судових витрат підлягає зміні шляхом зменшення стягнутих з відповідача на користь позивачки судових витрат з 518,48 грн. до 500 грн. та стягнутого на користь держави судового збору з 487,2 грн. до 48,72 грн. (пропорційно до задоволеної частини вимог).

Враховуючи, що позивачка відповідно до положень ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільняється від сплати судового збору, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судового збору в розмірі 487,2 грн. підлягає скасуванню.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2015 року ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права та підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Друкарня «50-копійок» Цезаревої Марини Ігорівни задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2015 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Друкарня «50-копійок» на користь ОСОБА_3 пені за прострочення виконання зобов'язання у сумі 9035,55 грн. скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2015 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Друкарня «50-копійок» судових витрат змінити.

Зменшити розмір стягнутих з Товариства з обмеженою відповідальністю «Друкарня «50-копійок» на користь ОСОБА_3 судових витрат з 518,48 грн. до 500,00 грн. (п'ятсот грн. 00 коп.).

Зменшити розмір стягнутого з Товариства з обмеженою відповідальністю «Друкарня «50-копійок» на користь держави судового збору з 487,2 грн. до 48,72 грн. (сорок вісім грн. 72 коп.).

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судового збору в розмірі 487,2 грн. скасувати.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді