Справа № 732/1645/15-ц Провадження № 22-ц/795/854/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Литвиненко І. В. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіГубар В.С.,
суддів:Позігуна М.І., Шевченка В.М.,
при секретарі:Халимон Т.Ю.,
за участю:представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - Перша Чернігівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

в с т а н о в и в:

В листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, в якому просила встановити факт родинних відносин між нею та померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7, зазначивши, що померлий є її батьком; визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7 у три місяця після набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_5 стверджує, що суд першої інстанції необгрунтовано прийшов до висновку, що померлий ОСОБА_7 не є її батьком, оскільки відповідно до свідоцтва про народження її батьком записаний «ОСОБА_7». На думку апелянта, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що прізвище та ім'я батька повністю співпадає, є тільки розбіжність в по-батькові.

Апелянт не погоджується з висновком суду про відсутність підстав для визначення додаткового строку на прийняття спадщини. Наголошує, що суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність у неї належних документів на підтвердження родинного зв'язку між нею та померлим ОСОБА_7 Без наявності таких документів, зокрема рішення суду про встановлення факту родинних відносин, нотаріус не прийме заяву про прийняття спадщини і вона не може отримати свідоцтва про право на спадщину за законом.

ОСОБА_5 наголошує, що встановлення факту родинних відносин їй потрібно для стягнення із спадкоємців померлого ОСОБА_7 частини вартості спадкового майна.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

За життя ОСОБА_7 був власником ? частини квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 02 лютого 1995 року.

Після смерті ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину квартири успадкувала його дружина ОСОБА_8, у зв'язку з чим їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом 17 грудня 2014 року.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 просила встановити факт родинних відносин та надати додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що пропустила строк на прийняття спадщини, оскільки перебувала на амбулаторному лікуванні, що підтверджується відповідною довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» та не мала необхідних документів на підтвердження того, що померлий ОСОБА_7 є її батьком. Просила встановити факт родинних відносин з померлим ОСОБА_7, оскільки у свідоцтві про смерть ОСОБА_7 та у свідоцтві про її народження не тотожно вказано прізвище та по-батькові померлого, а тому зазначені помилки є перешкодою в отриманні документів про право на спадщину.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що перебування на амбулаторному лікуванні у період з 03.12.2014 року по 15.12.2014 року та відмова відділу державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві у внесенні змін до актового запису цивільного стану не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, а інших доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини та того факту, що позивач є донькою померлого ОСОБА_7 - суду не надано.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, з огляду на таке.

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом з копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 встановлено, що її батьками записані ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Згідно з копією свідоцтва про шлюб від 10.06.1982 року «ОСОБА_7» змінила прізвище на ОСОБА_5 (вказані записи виконано російською мовою).

Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_5 зверталась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві з приводу виправлення прізвища померлого з «ОСОБА_7» на «ОСОБА_7», та просила по-батькові померлого виправити з «ОСОБА_7» на «ОСОБА_7» в актовому записі про смерть № 1683 від 10.06.2014 року, складеному відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, але їй було відмовлено у зв'язку з тим, що актового запису про народження батька заявниці, на підставі якого можуть бути внесені зміни, проведеною перевіркою не виявлено.

Будь-яких інших доказів, які б достовірно і безспірно підтверджували батьківство померлого ОСОБА_7, апеляційному суду позивач не представила. В апеляційній скарзі ОСОБА_5 не заявляла вимоги про сприяння їй у витребуванні будь-яких доказів на підтвердження того, що померлий ОСОБА_7 і ОСОБА_9 є однією особою і батьком ОСОБА_5 Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини до Першої Чернігівської державної нотаріальної контори звернулась дружина померлого ОСОБА_8, якій було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, та яка склала заповіт на користь ОСОБА_6

Після смерті ОСОБА_8 із заявою про прийняття спадщини до Першої Чернігівської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_6 і їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1.

За загальними положеннями ч. 3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відтак, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а у разі неподання у встановлений строк такої заяви - довести поважні причини пропуску для прийняття спадщини перед судом з моменту її відкриття до моменту звернення до нотаріуса з відповідною заявою.

Як роз'яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи спір про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

З матеріалів справи вбачається, що з ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина після померлого ОСОБА_7 та шестимісячний строк для прийняття спадщини сплинув 07 грудня 2014 року.

На підтвердження поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини ОСОБА_5 надала суду довідку комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Святошинського району м. Києва від 08.09.2015 року, з якої вбачається, що позивач зверталася до лікаря та знаходилася на амбулаторному лікуванні з 03.12.2014 року по 15.12.2014 року.

Доводи апеляційної скарги про поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а саме перебування на амбулаторному лікуванні апеляційний суд відхиляє.

Перебування позивача на амбулаторному лікуванні в комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Святошинського району м. Києва з 03.12.2014 року про 15.12.204 року, не свідчить про неможливість звернення спадкоємця з відповідною заявою до нотаріальної контори та не є причиною, пов'язаною з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що надана ОСОБА_5 довідка про перебування її на лікуванні містить явні виправлення в періоді лікування, а відтак в силу приписів ст.ст. 58, 59 ЦПК України, такий документ не може вважатись належним і допустимим доказом у цій справі.

Твердження апелянта про те, що вона не могла вчасно звернутися до нотаріальної контори для прийняття спадщини, оскільки на час смерті свого батька вона мешкала у м. Києві, а місцем відкриття спадщини є м. Чернігів, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки позивач не була позбавлена можливості направити заяву про прийняття спадщини поштою, як це передбачено у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р. з наступними змінами і доповненнями. Твердження позивача про те, що вона не знала про смерть ОСОБА_7, апеляційний суд не може визнати поважною причиною, оскільки позивачем не доведено, що вона не мала можливості спілкуватись з померлим або цікавитись його життям та станом здоров»я.

За таких обставин твердження апелянта відносно того, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в задоволенні позову, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і об»єктивно встановив і дослідив обставини справи, правильно застосував до правовідносин між сторонами норми матеріального права. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять передбачених процесуальним законом підстав для його скасування . Отже, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: