УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 08 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до відділу реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, третя особа - ОСОБА_3, про визнання частково недійсною приватизації квартири, -

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом довідділу реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, третя особа - ОСОБА_3, про визнання частково недійсною приватизації квартири, який мотивувала тим, що згідно з розпорядження № 78-ор від 16 червня 1994 року органом приватизації Луцької міської ради їй та онуці ОСОБА_3 було видане свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, згідно з яким вони є співвласниками даної квартири. Зазначала, що на час здійснення приватизації вона єдина проживала в даній квартирі, особисто подавала заяву на приватизацію, а отже є єдиним власником спірного майна. ОСОБА_3, 1992 року народження, на час приватизації квартири була малолітньою та не відносилась до членів її сім'ї, як сім'ї наймача житлової квартири, яка підлягала приватизації, у зв'язку з чим вона не могла і не вправі набувати спільного сумісного права в цій квартирі. З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просила приватизацію житлової квартири АДРЕСА_1, яка вчинена згідно розпорядження № 78-р від 16 червня 1994 року відділом реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради визнати частково недійсною, в частині включення в список осіб до його додатку № 1 під № 18 ОСОБА_3

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 08 вересня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_2 звернулася із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судами встановлено, що розпорядженням відділу реєстру житлового фонду Департаменту ЖКГ Луцької міської ради від 16 червня 1994 року № 78-р «Про приватизацію державного житлового фонду» передано у спільну сумісну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 та видано на його підставі свідоцтво про право власності на житло. Розпорядження прийнято по заяві ОСОБА_2 від 24 липня 2013 року про передачу їм у приватну власність квартири, у якій вони проживають.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 07 травня 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 28 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло відмовлено за безпідставністю.

Так, рішенням Луцького міськрайонного суду від 07 травня 2015 року та ухвалою апеляційного суду Волинської області від 28 липня 2015 року (справа №161/2219/15-ц) було встановлено, що ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, з 15 липня 1992 року по 30 вересня 1994 року. Із довідки № 850 ЖКП № 1 від 21 травня 1994 року про склад сім'ї наймача ізольованої квартири та займані приміщення встановлено, що у спірній квартирі мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, на підставі ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 (діяв на момент виникнення спірних правовідносин), дійшов до обґрунтованого висновку про те, що оскільки рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 28 липня 2015 року, було встановлено та доведено, що відповідач ОСОБА_3 була зареєстрована та входила до складу сім'ї позивача на момент приватизації вказаної квартири, а тому відсутні підстави для визнання частково недійсною приватизацію спірного житла.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 08 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до відділу реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, третя особа - ОСОБА_3, про визнання частково недійсною приватизації квартири.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Т.Л.Ізмайлова