Справа № 341/480/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1869/2016
Головуючий у 1 інстанції Мельник І. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Вакарук В.М., Бойчука І.В.

секретаря Драганчук У.М.

з участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду від 22 липня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з вищенаведеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 09.08.2013 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки під час вагітності відповідач не надавав їй ніякої допомоги, то вона змушена була звернутися в суд з позовом про стягнення аліментів на своє утримання. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 17.11.2014 року її позов задоволено, вирішено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання вагітної дружини в розмірі по 1000 грн. щомісячно, починаючи з 23.10.2014 року до народження дитини. Однак відповідач вказане рішення суду не виконував, у звязку з чим станом на 01.01.2016 року за ним утворилася заборгованість по аліментах в розмірі 6483,75 грн. Через несплату відповідачем аліментів її матеріальне становище значно погіршилось, самостійно вона не має можливості забезпечувати належний матеріальний стан сімї, крім соціальної допомоги в розмірі 860 грн. інших доходів не отримує, у звязку з чим просила позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 24488,60 грн.

Рішенням Галицького районного суду від 22 липня 2016 року задоволено частково позов ОСОБА_2. Вирішено стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5000 грн. неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів та в дохід держави 551,20 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції вказано про те, що позивач брала участь в судовому засіданні, а також про те, що представник відповідача просила застосувати строк позовної давності. Однак такі твердження суду не відповідають дійсності, що підтверджується звукозаписом судового засідання.

Також апелянт зазначає, що ухваливши рішення про стягнення з нього на користь позивача пені за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 5000 грн., суд не обґрунтував яким чином був визначений саме такий її розмір та не врахував порядок нарахування пені, зазначений в правових позиціях Верховного Суду України, а саме, що неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). При такому розрахунку розмір пені за наявності його вини міг би становити 1903,48 грн., а не 5000 грн. як визначено судом.

Крім того, суд не взяв до уваги його пояснення про те, що його вини у виникненні вказаної заборгованості по сплаті аліментів на утримання дружини немає, оскільки про її наявність він дізнався лише 24.12.2015 року, коли ознайомився з виконавчим провадженням. Також в запереченні на позовну заяву він зазначав, що всю суму заборгованості не має можливості погасити, оскільки згідно іншого рішення суду з нього стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі по 800 грн. щомісячно, а його дохід становить 544 грн. допомоги по безробіттю. У звязку з цим він змушений підробляти по найму і таким чином сплачувати аліменти на утримання дитини, а також частково погашати заборгованість по аліментах на утримання дружини. Наведені обставини свідчать про відсутність його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів на утримання дружини, а тому позов до задоволення не підлягає.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до нього відмовити.

У засіданні апеляційного суду позивач доводи апеляційної скарги заперечила, просила її відхилити. Рішення суду першої інстанції вважала законним та обґрунтованим.

Апелянт та його представник в судове засідання не з'явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 09.08.2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 2).

Згідно копії свідоцтва про зміну імені (а.с. 3) позивач 20.03.2015 року змінила прізвище ОСОБА_3 на прізвище ОСОБА_2.

Відповідно до свідоцтва про народження 07.05.2015 року у сторін народився син ОСОБА_5 (а.с. 4), який проживає з позивачем ОСОБА_2 та знаходиться на її утриманні.

Також судом встановлено, що ще до народження дитини сторони припинили спільне проживання і відповідач допомоги на утримання вагітної дружини не надавав. У звязку з цим остання звернулася в суд з позовом про стягнення аліментів на її утримання під час вагітності.

З копії виконавчого листа, виданого Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області 17.11.2014 року (справа №345/4349/14-ц) вбачається, що з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_6 аліменти на її утримання під час вагітності в розмірі по 1000 грн. щомісячно, починаючи з 23.10.2014 року до народження дитини (а.с. 6).

Відповідно до розрахунку заборгованості, виконаного старшим державним виконавцем відділу ДВС Галицького районного управління юстиції за №116 від 28.01.2016 року, в період з жовтня 2014 року по травень 2015 року за ОСОБА_3 утворилася заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 6483,75 грн.

Згідно довідки Галицького районного центру зайнятості №433 від 26.05.2016 року ОСОБА_3 з грудня 2015 року по травень 2016 року перебував на обліку в Галицькому районному центрі зайнятості як безробітний та отримував допомогу по безробіттю (а.с. 64).

Крім зобовязань по сплаті аліментів на утримання дружини, відповідач також сплачує аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі по 800 грн. щомісячно, починаючи з 18.09.2015 року і до досягнення сином повноліття.

Відповідно до розрахунків заборгованості, виконаних головним державним виконавцем відділу ДВС Галицького районного управління юстиції за №№491 та 492 від 07.07.2016 року (а.с. 78, 79), станом на 01.07.2016 року заборгованість відповідача по аліментах на утримання сина становить 380 грн., заборгованість по аліментах на утримання дружини під час вагітності становить 4893,75 грн. З цих же розрахунків вбачається, що в січні липні 2016 року відповідач погашав заборгованість, як на сина, так і на утримання дружини, зокрема, на утримання дружини в січні ним сплачено 140 грн., в лютому 250 грн., в березні 200 грн., у липні 1000 грн. Крім того, представником відповідача представлено дві копії квитанцій ПАТ КБ «ПриватБанку» від 18.07.2016 року (а.с. 82), які свідчать про те, що заборгованість по аліментах на сина станом на теперішній час відповідачем погашена повністю, на погашення заборгованості по аліментах на дружину сплачено 500 грн.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено переконливих доказів злісного ухилення відповідача від сплати аліментів, відповідач погасив заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини сторін та частково погасив заборгованість по сплаті аліментів на утримання дружини, розмір пені, яку вимагає позивач, значно перевищує розмір самої заборгованості, у звязку з чим розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дружини слід зменшити до 5000 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Вказана стаття міститься у главі 15 Сімейного кодексу України «Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання», а відтак регулює відносини з приводу сплати неустойки у випадку прострочення виплати аліментів саме на утримання дитини.

Тобто вказана правова норма не може слугувати підставою для стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дружини та не регулює спірні правовідносини сторін у даній справі, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Оскільки обставини справи судом першої інстанції встановлені повно і правильно, однак судове рішення у справі ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права, то колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду від 22 липня 2016 року скасувати, ухваливши нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Вакарук В.М.

ОСОБА_8