АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2410/15-ц Номер провадження 22-ц/786/540/16Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді: Дряниці Ю.В.,

суддів: Карнауха П.М., Чумак О.В.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2015 року по справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2015 року позов ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» основний борг у сумі 7 492, 46 грн., індекс інфляції 2 556,41 грн., 3% річних 246,47 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судовий збір по 121, 80 грн. з кожного.

З зазначеним рішенням місцевого суду не погодилась відповідачка, оскарживши його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповноту зясованих обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким стягнути заборгованість з постачання тепла, яка утворилась до 29 липня 2015 року, з власника квартири ОСОБА_3, а заборгованість, яка утворилась з 29 липня 2015 року по час ухвалення рішення суду стягнути з неї та ОСОБА_3 у дольовому порядку по ? частини. Вважає, що, оскільки до 29 липня 2015 року квартира перебувала у приватній власності ОСОБА_3, то він був єдиним власником житла, а тому заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання повинна бути стягнута саме з нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає відхиленню з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 22 вересня 2006 року, посвідченого Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 продав ОСОБА_3 квартиру № 58, що розташована у м. Полтава по проспекту Миру, 24 /а.с.5/.

На момент придбання квартири № 58 у м. Полтава по проспекту Миру, 24, відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбу, при цьому придбання даної квартири проводилось за згоди ОСОБА_4, про що вказано у договорі купівлі продажу /а.с.5/.

Відповідачка ОСОБА_4 зареєстрована у квартирі № 58 у м. Полтава по проспекту Миру,24, з 21 грудня 2007 року /а.с.21/.

Згідно договору про надання послуг теплопостачання від 04 грудня 2007 року, укладеного між позивачем ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_3, п.1.3 даного договору визначено, що субєктами користування послугами є мешканці в кількості 3 чоловік /а.с.12/.

Ухвалюючи рішення місцевий суд виходив з того, що на момент укладення договору про надання послуг з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», відповідачка ОСОБА_4 була зареєстрована і проживала у квартирі № 58 у м. Полтава по проспекту Миру, 24, виступала субєктом користування послуг, а тому з відповідачів заборгованість за послуги теплопостачання має бути стягнута в рівних частинах.

Колегія суду в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг із зобов'язанням оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом, а виконавець зобов'язується забезпечувати вчасно та відповідної якості надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з п. 17, 18, 20, 30 Правил надання населенню послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги. Оплата за надані послуги вноситься щомісячно, згідно норм і тарифів встановлених обласними державними адміністраціями.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі зобовязання за договором про надання послуг теплопостачання від 04 грудня 2007 року, належним чином не виконали, однак, приймали надані ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» послуги теплопостачання, і претензій щодо їх якості не заявляли. В результаті неналежного виконання умов договору з боку відповідачів, відповідно до розрахунку ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», станом на 31 жовтня 2015 року, виникла заборгованість у розмірі 7 492 грн., індекс інфляції 2 546, 41 грн., 3 % річних 246, 47 грн. В ході судового розгляду відповідачі вказану позивачем суму заборгованості ніяким чином не оскаржили і не спростували.

Таким чином, з урахуванням наведених положень закону, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості є обґрунтованим і таким, що відповідає обставинам справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що до 29 липня 2015 року квартира перебувала у приватній власності ОСОБА_3, а тому заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання повинна бути стягнута саме з нього, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції і підтверджується сторонами на момент придбання квартири № 58 у м. Полтава по проспекту Миру, 24, відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

З копії договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 22 вересня 2006 року вбачається, що квартира придбавалась зі згоди дружини покупця, ОСОБА_7, з якою він перебуває у шлюбі і яка надає згоду на сплату за квартиру обговорену суму грошей /а.с. 72/.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22 червня 2015 року, визнано обєктом спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1; визнано за відповідачами по ? частині права власності на зазначену квартиру, в цій частині рішення місцевого суду залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 29 липня 2015 року.

Отже, з моменту укладення договору про надання послуг теплопостачання від 04 грудня 2007 року, сторони були співвласниками квартири, на адресу якої здійснювалось надання послуг.

Частиною 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов'язує.

Згідно з до ч. 1ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За статтею 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов'язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що посилання апелянта на те, що до 29 липня 2015 року єдиним власником квартири, на адресу якої здійснювалось надання послуг, був ОСОБА_3 не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до положень ст. 60 СК України, квартира АДРЕСА_1 до 29 липня 2015 року перебувала у спільній сумісній власності ОСОБА_3 і ОСОБА_4, а тому обоє відповідачів несуть рівні обовязки по оплаті комунальних послуг за весь період їх отримання.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, тому колегія суддів вражає, що висновки місцевого суду в повній мірі ґрунтуються на законі та місцевим судом було правильно встановлено характер правовідносин сторін у справі та застосовано норми процесуального права, які регулюють ці правовідносини.

Доводи апеляційної скарги зводяться до власного вибіркового тлумачення норм процесуального права без повного і системного їх аналізу, не спростовують висновків місцевого суду, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню.

За таких обставин, враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення місцевого суду, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_8 (підпис) ОСОБА_9

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1