Справа № 301/1616/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Кондора Р.Ю., Собослой Г.Г.

з участю секретаря : Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Іршавського районного суду від 09 вересня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

Так, 16.08.16р. ПАТ КБ ПриватБанк звернувся із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_1 Мотивувало свої вимоги тим, що згідно із Кредитним договором № MKIWSE00000414 від 29 березня 2006 року ОСОБА_1 отримала на строк до 27.03.2009 року включно, строкові кредитні кошти у розмірі 15000,00 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 2% на місяць. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2013 року вже було стягнуто заборгованість по кредитному договору, яка утворилась станом на 19.06.2013 року в розмірі 137913,87 гривень. Не виконуючи вимоги Кредитного договору і надалі, станом на 29.07.2016 року в ОСОБА_1 виникла заборгованість по платежам на загальну суму 130121,33 грн., яку Банк і просив стягнути.

Рішенням Іршавського районного суду від 09.09.2016 року, відмовлено ПАТ КБ ПриватБанк у задоволені позову до ОСОБА_1. Такого висновку суд першої інстанції дійшов у звязку із тим, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог про існування боргу за кредитним договором та його розміру.

Не погодившись із доводами та висновками суду першої інстанції, ПАТ КБ ПриватБанк подав апеляційну скаргу в якій просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Мотивує свої вимоги тим, що рішення суду є незаконним, ухвалене в порушення норм матеріального та процесуального права. Відповідачкою не спростований Розрахунок заборгованості та не надано доказів у підтвердження виконання Заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2013 року або відсутності заборгованості за кредитним договором.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, представник апелянта в особі ОСОБА_2 підтримала, доводи апеляційної скарги та просила задовольнити таку з підстав наведених у ній.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не зявились, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, але заяв про відкладення розгляду справи не подала суду. А звідси, виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу в її відсутності.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення представника позивача та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є, рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є, рішення, ухвалене на основі повно й всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених, тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, таким вимогам, рішення суду не відповідає у цілому, та через це підлягає скасуванню.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що згідно кредитного договору № MKIWSE00000414 від 29.03.2006 року, ОСОБА_1 отримала на строк до 27.03.2009 року включно, строкові кредитні кошти у розмірі 15000,00 гривень, (а.с.7).

Також встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2013 року вже було стягнуто заборгованість по кредитному договору, яка утворилась станом на 19.06.2013 року в розмірі 137913,87 гривень, з якої: 9212,46 грн., становить заборгованість за кредитом; 47791,14 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4725,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, та 76184,67 грн. пені за несвоєчасне виконання умов договору, (а.с.4).

На виконання заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2013 року було видано виконавчий лист № 202/29915/13ц від 04.02.2014 року, який предявлено до примусового виконання, і 04.04.2014 року відкрито виконавче провадження. Проте, постановою державного виконавця відділу ДВС Іршавського РУЮ від 23.10.2014 року повернуто виконавчий лист № 202/29915/13ц від 04.02.2014 року без виконання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ Про виконавче провадження, так-як не виявлено майно на яке можна звернути стягнення.

За правилами ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

А звідси, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на повторне звернення до суду.

Звернувшись у суд за захистом порушеного права ПАТ КБ ПриваБанк, зазначив, що борг за кредитом, який існував станом на 19.06.2013 року, який стягнуто заочним рішенням суду, відповідачкою не погашено, а тому, позивачем проведено подальше нарахування боргу за період з 20.06.2013 року по 29.07.2016 року.

Згідно вимог підпункту 2.2.2. Кредитного договору MKIWSE00000414 від 29.03.2006 року, ОСОБА_1 зобовязалась сплачувати відсотки за користування Кредитом відповідно до пунктів 1.1., 3.1. і 3.2. даного Кредитного договору, (а.с.7).

Таким чином, позивачем було за період з 20.06.2013 року по 29.07.2016 року нараховано ОСОБА_1 відсотки за користування Кредитом у розмірі 15752,06 гривні.

Відповідно до умов пункту 4.1. Кредитного договору MKIWSE00000414 від 29.03.2006 року при порушенні Позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених підпунктами 2.2.2., 2.2.3. даного Договору, Банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожний день, прострочки платежу, (а.с.8).

За змістом ч. 3 ст. 509 і ст. 627 ЦК України, зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а договір повинен укладатися сторонами з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається з Розрахунку заборгованості по Кредитному договору № MKIWSE00000414 від 29.03.2006 року, станом на 29.07.2016 року, заборгованість ОСОБА_1 по пені накопичилась в розмірі 114819,87 гривень, які нараховані за період з 20.06.2013 року по 29.07.2016 року.

За правилами ст. 257 та п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Скориставшись приписами зазначених норм Закону, ОСОБА_1 подала суду заяву про застосування строку позовної давності, (а.с.32).

Представник ПАТ КБ ПриватБанк надала, колегії суддів Довідку розрахунок заборгованості по Кредитному договору № MKIWSE00000414 від 29.03.2006 року за період з 29.07.2013р. по 29.07.2016р. у частині нарахованих відсотків, які становлять суму в розмірі 14757,43 гривень, та за період з 29.07.2015р. по 29.07.2016р. у частині нарахованої пені, яка становить суму в розмірі 42289,85 гривень, а всього на загальну суму 57047,26 гривень.

Згідно вимог ч. 3 ст. 549 ЦК України - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Також, положенням ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як розяснено в абзаці 2 пункту 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання).

Виходячи з матеріалів справи, колегія суддів вважає, що істотними обставинами у розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати те, що нарахована пеня значно у декілька разів перевищує розмір збитків, якими є нараховані відсотки; майновий стан відповідачки є таким, що не дає можливості стягнення пені у зазначеному розмірі, і це доводиться також неможливістю примусового виконання рішення суду через відсутність майна в останньої; заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська вже було стягнуто значну суму пені у розмірі 76184,67 гривні; інтереси позивача у даних правовідносинах уже є захищеними, виходячи з розміру кредиту, який отримала відповідачка, та тих задоволених сум, які вже стягнуто на користь позивача з урахуванням заборгованості заявленої у даному судовому розгляді. Таким чином, колегія суддів зазначає про необхідність зменшення розміру нарахованої пені із суми 42289,85 гривень до суми 14757,43 гривень, яка буде достатньою, і співмірною по відношенню до розміру непогашених відсотків за користування кредитом.

Зменшення пені до зазначеної суми не призведе до негативних наслідків для Банку. Оскільки, неплатоспроможність відповідача перешкоджають їй виконати свої зобовязання належним чином.

Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим, а це у відповідності до вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування, та ухвалення в звязку із цим нового рішення про часткове задоволення як позовних вимог, так, і апеляційної скарги.

Як зазначено в п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 17.10.2014, № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах - у разі якщо суд на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Таким чином, на підставі вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь ПАТ КБ ПриваБанк з ОСОБА_1, слід стягнути судовий збір у розмірі 2893,80 гривні (1378 + 1515,80 (1378 х 110%)), що відповідатиме пропорційно до задоволеної частини вимог, а.с. 1, 53.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк, задоволити частково.

Рішення Іршавського районного суду від 09 вересня 2016 року скасувати та ухвалити в справі нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № MKIWSE00000414 від 29 березня 2006 року в розмірі на загальну суму 29514,86 гривень, з якої 14757,43 гривень заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 14757,43 гривень заборгованості по пені за несвоєчасне виконання умов договору, та 2893,80 гривні судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ___________________ Судді : ______________________

______________________