Справа № 236/2560/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бікезіної О.В.,

за участю: секретаря Плаксіної Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнського банку розвитку» ОСОБА_1 на протиправні дії та бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2 та в.о. начальника цього відділу ОСОБА_3, заінтересовані особи: відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИВ :

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВБР»ОСОБА_1, звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність головного державного виконавцявідділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2, в.о. начальника цього відділу ОСОБА_3 при виконанні виконавчого листа за № 236/2560/15-ц, виданого Краснолиманським міським судом Донецької області 16.11.2015року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВБР» боргу у загальному розмірі 3451248,33 грн, з розстрочкою виконання рішення строком на 36 місяців шляхом стягнення боргу рівними частками щомісячно.

В обґрунтування скарги зазначив, що з 15.04.2016 року у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на примусовому виконанні перебував вищезазначений виконавчий лист (ВП №50867165).

29.07.2016 року заявнику надійшла копія постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 22.07.2016 року за підписом головного державного виконавцяКосаревої І.В. у звязку з відсутністю заборгованості по сплаті простроченого платежу, яку затвердив в.о. начальника відділу ОСОБА_3

ПАТ «ВБР» вважає, що такі дії головного державного виконавця та в.о. начальника відділу є протиправними та безпідставними з огляду на наступне.

Повертаючи виконавчий документ державний виконавець послався на п.9 ч.1 ст. 47 та п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме наявну встановлену законом заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення (п.9 ч.1 ст. 47 Закону) та фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п.8 ч.1 ст. 49 Закону).

Заявник не погоджується з такими висновками, оскільки вважає, відсутня встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, у повному обсязі рішення суду не виконано, судом встановлено розстрочку виконання рішення строком на 36 місяців шляхом стягнення суми боргу рівними частками щомісячно, і повернення банку виконавчого листа позбавило останнього права на отримання коштів від боржника.

У звязку з чим просив суд визнати дії головного державного виконавця Косаревої І.В. та в.о. начальника відділу ОСОБА_3 по поверненню виконавчого документа протиправними та безпідставними; постанову головного державного виконавця Косаревої І.В. про повернення виконавчого документу стягувачу по ВП №50867165від 22.07.2016 року скасувати; зобов'язати посадові особи Відділу ПВР Управління ДВС ГТУЮ у Донецькій області поновити виконавче провадження №50867165 та винести з цього приводу відповідну постанову; провести виконавчі дії для повного, своєчасного виконання рішення Краснолиманського міськсуду Донецької області від 16.10.2015 року; визнати бездіяльність в.о. начальника відділу ОСОБА_3 по не контролюванню правильності і повноти виконання зазначеного рішення; визнати бездіяльність головного державного виконавця Косаревої І.В. та в.о. начальника цього Відділу ПВР ОСОБА_5 по невиконанню зазначеного рішення; в порядку ст. 211 ЦПК України постановити окрему ухвалу у відношенні зазначених осіб.

У судове засідання 18.10.2016 року належним чином повідомлені заявник та заінтересовані особи не прибули.

29.09.2016 року представник відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області - головний державний виконавець Косарева І.В. надала суду письмові заперечення по скарзі, в яких пояснила що на виконання до ВПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області 15.04.2016 року надійшов виконавчий лист № 236/2560/15-ц, виданий Краснолиманським міським судом Донецької області 16.11.2015 року, про стягнення солідарно з Селянського (фермерського) господарства «Елена», ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованості за кредитним договором в розмірі 3451248,33 грн. з розстрочкою виконання рішення строком на 36 місяців шляхом стягнення боргу рівними частками щомісячно (ВП №50867165).

19.04.2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах простроченого платежу який станом на момент відкриття виконавчого провадження згідно відомостей наявних у державного виконавця становив 479 340,05 грн.

02.07.2016 року ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області, скасовано вищезазначені постанови з огляду на відсутність на момент винесення означених постанов у державного виконавця відомостей щодо часткової самостійної слати боржником заборгованості в межах простроченого платежу за 1 місяць у розмірі 95868,01 грн., у зв'язку з чим було неправильно розраховано заборгованість суми простроченого платежу.

22.07.2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47, п.8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з тим, що виконання рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 16.10.2015 було розстрочене судом на 36 місяців шляхом стягнення суми боргу рівними частками щомісячно. Станом на 22.07.2016 заборгованість по сплаті простроченого платежу у боржника була відсутня, він щомісячно сплачував по 95868 грн. За таких обставин у державного виконавця не було жодних підстав проводити будь-які дії щодо примусового виконання рішення суду. Відповідно до п.3.4.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень у разі предявлення до виконання виконавчого документа, за яким надано розстрочку виконання, виконавче провадження відкривається в частині, за якою сплинув строк сплати. Вважає, що в її діях відсутні будь-які порушення, тому просила відмовити у задоволенні скарги.

Вислухавши пояснення представників, перевіривши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всієї території України. Примусове виконання рішень судів та інших юрисдикційних органів законом покладено на державну виконавчу службу.

Закон України «Про виконавче провадження» (надалі за текстом Закон) визначає загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплює їхні права та обовязки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження.

У відповідності з вимогами ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як встановлено судом, 15.04.2016 року до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від стягувача ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» надійшов виконавчий лист №236/2560/15ц, виданий Краснолиманським міським судом Донецької області про стягнення солідарно з Селянського (фермерського) господарства «Елена», ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованості за кредитним договором у розмірі 3451248,33 грн., з розстрочкою виконання рішення строком на 36 місяців шляхом стягнення суми боргу рівними частками щомісячно з відповідною заявою про відкриття виконавчого провадження та здійснення виконавчих дій (а.с. 6-7).

15.04.2016 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження ВП№50867165 (а.с.8-9).

22.07.2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47, п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», з посиланням на п. 3.4.3. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого Наказом МЮ України від 02.04.2012 року №512/5, яким визначено, що у разі предявлення виконавчого документа, за яким надано розстрочку виконання, виконавче провадження відкривається в частині, за якою сплинув строк сплати та ч. 4 ст. 36 Закону, згідно якої рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням, оскільки станом на 22.07.2016 року заборгованість по сплаті простроченого платежу відсутня (а.с.46).

Суд вважає, що вказана постанова винесена з порушенням діючого законодавства з огляду на наступне.

Статтями 47 та 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на 22.07.2016 року) передбачено вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу та закінчення виконавчого провадження.

Так, частиною 1 статті 47 Закону передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

1) є письмова заява стягувача;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення;

4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі

документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно;

9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 49 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону;

14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Суд вважає безпідставним посилання державного виконавця на п.9 ч.1 ст. 47 Закону, як на підставу повернення виконавчого документа, оскільки державним виконавцем суду не доведено яка існувала встановлена законом заборона, що виключала можливість виконання ним рішення Краснолиманського міського суду від 16.10.2015 року. Інших підстав для повернення виконавчого документу суд не вбачає.

Суд вважає безпідставним посилання державного виконавця і на п. 8 ч.1 ст. 49 Закону як на підставу закінчення виконавчого провадження №50867165, оскільки згідно рішення Краснолиманського міського суду від 16.10.2015 року стягнено солідарно з Селянського (фермерського) господарства «Елена», ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість у розмірі 3451248,33 грн., станом на 22.07.2016 року вказана заборгованість боржниками в повному обсязі не погашена. Інших підстав для закінчення виконавчого провадження судом не встановлено.

Згідно з ч. 4 ст. 36 Закону рішення про розстрочку виконується в частині та строки встановлені цим рішенням. Інших особливостей примусового виконання розстроченого виконанням рішення суду Законом не визначено. Однак, виходячи з загальних правил примусового виконання, можна зробити висновок, що компетенція державного виконавця у примусовому виконанні рішення суду, за яким надано розстрочку виконання, має обмежуватися контролем за виконанням боржником графіку погашення боргу, який визначено судом. У разі невиконання боржником певної частини цього графіку, державний виконавець повинен здійснювати примусове стягнення.

З огляду на встановлені обставини державний виконавець безпідставно повернув виконавчий документ стягувачу.

Згідно з ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Судом встановлено, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_2 неправомірно винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, за таких обставинах, суд вважає, що права стягувача порушені і підлягають судовому захисту, шляхом визнання дій державного виконавця та виконуючого обовязки начальника відділу по винесенню та оформленню постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві за ВП №50867165 неправомірними, та скасування постанови державного виконавця від 22 липня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Відповідно до ст. 51 Закону , у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання.

Відповідно до ст. 83 Закону за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Враховуючи, що в.о. начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_3 у відповідності до ст. 83 Закону не здійснив належним чином контроль за виконанням зазначеного рішення державним виконавцем, затвердив постанову про повернення виконавчого листа від 22.07.2016 року, суд визнає неправомірною його бездіяльність з приводу не контролювання правильності та повноти виконання судового рішення.

Одночасно із цим, суд зобовязує посадових осіб відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відновити виконавче провадження для подальшого проведення виконавчих дій.

Щодо визнання бездіяльності державного виконавця та в.о. начальника відділу по примусовому виконанню рішення, суд зазначає, що як вже наголошував суд рішення про розстрочку виконується в частині та строки встановлені цим рішенням. Згідно наданих державним виконавцем платіжних доручень (а.с.50-52) встановлено, що боржником своєчасно проводилися погашення чергових (щомісячних) платежів. Станом на 22.07.2016 року заборгованість була відсутня. За таких обставин, у державного виконавця були відсутні підстави здійснювати примусове стягнення. А тому суд вважає, що в цій частині скарга задоволенню не підлягає.

Не можуть бути задоволені вимоги заявника про зобовязання посадових осіб відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області провести виконавчі дії, оскільки судовий захист спрямований на поновлення вже порушених прав і не може стосуватися питання майбутніх дій сторін.

Суд відмовляє у задоволенні вимоги заявника щодо постановлення окремої ухвали у відношенні посадових осіб відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, оскільки за змістом ст. 211 ЦПК України підставою для окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Зокрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Суд має право, але не зобов'язаний постановляти окрему ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 124 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 383-388 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнського банку розвитку» ОСОБА_1 на протиправні дії та бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2 та в.о. начальника цього відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2 та в.о. начальника цього відділу ОСОБА_3 по винесенню 22.07.2016 року постанови про повернення виконавчого документу стягувачу за виконавчим провадженням № 50867165.

Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2 від 22.07.2016 року про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні № 50867165.

Зобовязати посадових осіб відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відновити виконавче провадження №50867165 для подальшого проведення виконавчих дій.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом пяти днів з дня її проголошення, а особою, без участі якої постановлено ухвалу протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -