РІШЕННЯ

Іменем України

28.01.2016 г. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Порощука П.П.,

при секретарі - Маліщук Н.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 16.10.2015 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з цим позовом і вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 поблизу с. Рів Жмеринського району в дорожньо-транспортній пригоді загинув її батько - ОСОБА_4. Згідно з вироком Жмеринського міськрайонного суду від 23 січня 2014 року винним у скоєні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України і, відповідно, у смерті ОСОБА_4 визнано відповідача - ОСОБА_3. При розгляді кримінального провадження цивільний позов не заявлявся. Під час досудового розслідування позивач була неповнолітньою, її мати потерпілою визнано не було. Обов'язок щодо визнання соби потерпілою покладається на особу, яка проводить досудове розслідування. Тому причини, з яких позивача не було визнано потерпілою по справі власне позивачу невідомі. Позивач зазначила, що вона, як дочка померлого має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної вищезазначеним злочином.

Завдана їй моральна шкода полягає в тяжких і непоправних душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з загибелю батька, позивач назавжди позбавлена батьківської підтримки, опіки та любові в такому молодому віці. Розмір заподіяної їй моральної шкоди позивач оцінила в 50000 грн., які вона просила стягнути з відповідача на її користь.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, і, крім заявлених позовних вимог, просили суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені витрати на правову допомогу, а на користь держави витрати по сплаті судового збору.

Відповідач в судове засідання не з'явився. 21 січня 2016 року від нього надійшлая заява про розгляд справи у його відсутність. В своїх письмових запереченннях, датованих 02 грудня 2015 року, відповідач вказав, що дійсно, вироком Жмеринського міськрайонного суду від 23 січня 2014 року його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України. Однак вчинений ним злочин є необережним, ним було вжито всі можливі заходи для відшкодування заподіяної шкоди. В позовній заяві доказів на підтвердження розміру заподіяної позивачу моральної шкоди жодних доказів не наведено. У зв'язку з викладеним, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Свідок ОСОБА_5, повідомила суду, що являється колишньою дружиною загиблого ОСОБА_4 та матір'ю позивачки. Із ОСОБА_4 вони розірвали шлюб, але підтримували нормальні стосунки, дочка постійно спілкувалася з батьком. Останній завжди допомагав дочці грошовими коштами купував цінні подарунки. Після загибелі ОСОБА_4, яке сталося на день народження позивачки, остання перенесла нервове потрясіння, стала погано себе почувати, дуже важко морально переносить загибель батька, так як позбавлена його підтримки.

Свідок ОСОБА_6, повідомила суду, що являється бабусею позивачки та колишньою тещею загиблого ОСОБА_4. З моменту розірвання шлюбу із її дочкою, покійний постійно продовжував спілкуватися та зустрічатися із онукою. Завжди допомагав онучці грошовими коштами купував цінні подарунки. Після загибелі батька, яке сталося на день народження позивачки, остання перенесла нервове потрясіння, дуже важко морально перенесла загибель батька, так як позбавлена його підтримки. Онучка часто їздить на кладовище де похований її батько і приїздить засмученою, після чого довго не спілкується із своїми близькими та друзями.

Заслухавши позивача, її представника та свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Жмеринка Вінницької області (а.с.4).

Згідно з копією вироку Жмеринскього міськрайонного суду від 23 січня 2014 року, який набрав законної сили 13 травня 2014 року винним в чиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, наслідком якого і була смерть ОСОБА_4 визнано відповідача ОСОБА_3. Останнього було засуджено до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Відповідно до ст.75 КК України, ОСОБА_3 було звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку теміном 3 роки не вчинить нового злочину (а.с.6).

Дані обставини встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, а тому не підлягають доказуванню відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до копії свідоцтва про народження позивача, остання є дочкою померлого ОСОБА_4 і дійсно, на час досудового розслідування була неповнолітньою (а.с.5).

В судовому засіданні було досліджено також кримінальне провадження №1-кп/130/14/2014 справа №130/3901/13-к по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України. Зокрема, в обвинувальному акті зазначено, що потерпілі по даному кримінальному провадженні відсутні у зв'язку з тим, що особи, яким завдано матеріальну та моральну шкоду не звернулись у встановленому порядку до органу досудового розслідування із відповідними заявами та під час допиту заперечили проти визнання їх потерпілими (кримінальне провадження №1-кп/130/14/2014 справа №130/3901/13-к, а.с.4).

Згідно з п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна

шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

В даному випадку наявність моральної шкоди, протиправність діяння відповідача та причинний зв'язок між діянням відповідача і настанням моральної шкоди позивачу підтверджені вироком Жмеринського міськрайонного суду від 23 січня 2014 року.

Що стосується заперечень відповідача в частині того, що вчинений ним злочин є необережним, то слід зауважити, що відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, навіть за відсутності умислу в діях ОСОБА_3 настає юридична відповідальність за заподіяння ним, зокрема, моральної шкоди.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Позивач не змогла представити суду докази, які б підтверджували заподіяння їй моральної шкоди саме на суму 50000 грн.. Тому суд, керуючись принципами розумності та справедливості, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме на суму 25000 грн..

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 750 грн.(а.с.32).

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Тому витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ід НОМЕР_1, мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ід. НОМЕР_2, моральну шкоду в сумі 25000 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 750 грн., а всього 25750 (дві тисячі сімсот п'ятдесят) грн..

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. судового збору.

На рішення може бути подана апеляція позивачем та її представником протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до Апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Жмеринського

міськрайонного суду

Вінницької області П.П.Порощук