Провадження № 2/591/23/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2016 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Прокудіної Н.Г.

при секретарі -Різниченко Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сумської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: управління обліку, розподілу і приватизації житла, відділ державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк», приватне підприємство «Спеціалізоване підприємство Юстиція», комунальне підприємство «Сумижитло», ОСОБА_5 про поновлення строку звернення до суду, визнання недійсним та скасування розпорядження, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду і свої вимоги мотивує тим, що вона є дочкою відповідачів по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та сестрою ОСОБА_4. Родина разом проживала та всі були зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 з 1991 року та лише періодично виїжджала за межі м. Суми відвідати свого чоловіка. З квартири на інше місце проживання ніколи не виїжджала, місця проживання не змінювала, місце реєстрації проживання також було за вищевказаною адресою, завжди вважала, що вона є співвласником квартири разом з батьками та братом, оскільки вона несла витрати з утримання квартири, робила в ній ремонт, мала свою кімнату в якій проживала зі своїм чоловіком та дитиною. В листопаді 2013 р. вона випадково дізналась з листа відповідача про те, що СП «Юстиція» проводить прилюдні торги по реалізації арештованого майна - трикімнатної квартири № 303 на 1-му поверсі 9-ти поверхового житлового будинку загальною площею 36,8 кв.м. Вказане місцезнаходження - АДРЕСА_1. Від відповідачів вона також дізналась, що не має права на квартиру, оскільки вона не приймала участі в приватизації зазначеної квартири, а тому не є співвласником. Просить суд поновити строк звернення до суду, так як не знала раніше про те, що квартира привазована на інших осіб, стало випадково відомо в листопаді 2013 р..

Визнати недійсним та скасувати розпорядження №978 відділу комунального майна міськвиконкому від 28.03.1997 р. про передачу у спільну сумісну власність ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 квартири за адресою АДРЕСА_1.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво від 04.04.1997 року про право власності на житло, яке зареєстроване обласним бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 162 про передачу у власність ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 квартири за адресою АДРЕСА_1. Іншого житла не має.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_3, мати позивача, з позовом згодна та пояснила, що позивачка не знала про приватизацію квартири.

Відповідач ОСОБА_2, батько позивача, до суду не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що дійсно його сестра постійно проживала у спірній квартирі і проживає на даний час, а тому мала брати участь у приватизації та їй має належати частка на рівні з іншими членами сім'ї.

Згідно письмового листа з Виконавчого комітету Сумської міської ради позов не визнають.

Представник ПАТ «Про Кредит Банк» позовні вимоги не визнав та просить відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що у них в заставі перебуває спірна квартира та на час укладання іпотечного договору відповідачем надавалась довідка про зареєстрованих осіб, серед яких позивача не було вказано.

Представник 3-ї особи - ВДВС СМУЮ покладається на розсуд суду.

Представник 3-ї особи - КП «Сумижитло» пояснив, що документів на прописку позивача за 1997 р. надати не має можливості, відсутні документи.

Інші особи не з'явились у судове засідання.

Суд, заслухав учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 (до вступу в шлюб ОСОБА_4) є дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та сестрою ОСОБА_4. Всі разом вони проживали та всі були зареєстровані за адресою АДРЕСА_1, зокрема позивач з з 1991 року.

28.03.1997 року Розпорядженням № 978 відділу комунального майна міськвиконкому передано у спільну сумісну власність ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартиру за адресою АДРЕСА_1. У відповідності до вказаного розпорядження відділом комунального майна міськвиконкому видане свідоцтво від 04.04.1997 року про право власності на житло, яке зареєстроване обласним бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 162.

Із по квартирних карток, вбачається, що в спірній квартирі позивач була зареєстрована з часу отримання житла у користування - з 09.10.1984 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 5 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 р. № 56, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність з письмової згоди всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно проживають в цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири

(будинку).

Судом встановлено, що на час приватизації квартири поданням до управління обліку, розподілу та приватизації житла міськради документів на приватизацію житла здійснювалось не наймачами житла, а спеціалізованою організацією. Так, серед поданих документів була і довідка про склад сім'ї, в якій позивач не вказана. Довідка отримувалась у паспортиста в ЖЕУ. Паспортистом також вказано в довідці, що ОСОБА_1 зареєструвалась в квартирі без відома паспортиста, що на час приватизації законом не заборонялось. За таких обставин суд вважає, що в довідці про членів сім'ї, що надавалась на приватизацію, позивач не вказана помилково.

Частиною 4 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян

квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). В даній справі встановлено, що приватизацією займалось спеціалізоване підприємство «Ніфертіті», яке і надавало документи до органу приватизації.

Згідно з пунктами 20, 21 вищезазначеного Положення, при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

Зі змісту ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднані з нормами ст.ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є житлове приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності (у випадках, передбачених ст. 71 ЖК України), а відтак і право на приватизацію житла.

В паспорті позивача зазначено місце реєстрації по вул.. Д. Коротченко 35/303 з 1991 року. Даних, що вона була зареєстрована за іншою адресою та проживає за іншою адресою суду не надано.

Згідно вимог ч.1 ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких, знаходиться державний житловий фонд.

За частиною 2 ст.8 зазначеного вище Закону, передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках), здійснюється у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті в гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутні, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири, будинку, кімнати в гуртожитку.

Відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року №56, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Із матеріалів приватизаційної справи вбачається, що позивач своєї згоди на приватизацію житла не надавала, хоча на той час проживала та була зареєстрована у квартирі.

Як зазначає позивач, вона з заявою про приватизацію квартири не зверталась, згоди на

приватизацію спірної квартири не надавала, на момент приватизації, про яку вже взнала пізніше проживала з сином у спірній квартирі.

Свідок ОСОБА_7, сусідка позивача, пояснила у судовому засіданні, що вона отримала квартиру та в 1985 р. переїхала проживати в будинок, де проживала позивачка з батьками, потім вона вийшла заміж, виїхала, а потім приїхала з сином ОСОБА_5 і стали проживати в квартирі. Пам'ятає, що коли ії донька вийшла заміж в 1992 р., то ОСОБА_1 з дитиною вже проживали. Знає, що сім'я ОСОБА_1 займалась приватизацією, мати запитувала надо приватизувати квартиру чи ні, бачила ОСОБА_1 і вранці і ввечері, знає, що вона робила ремонт в квартирі, діти їх росли разом.

Свідок ОСОБА_9, сусідка позивача, пояснила у судовому засіданні, що в 2008 році, коли вона поселилась у будинку, там вже у спірній квартирі проживала ОСОБА_1, ії син ОСОБА_5. У них з позивачкою спільний тамбур, при зустрічах спілкуються, питають як справи, здоров'я, бачить як мусор виносить.

Свідок ОСОБА_10 сусідка позивача, пояснила у судовому засіданні, що вона проживає АДРЕСА_2 з 1985 р.. В цьому ж будинку проживає позивачка, ії син,

батьки. Тетяна постійно проживає, не проживала тільки два роки. 1995-1996 р. проживала, баче ії кожен день в різний час.

Свідок ОСОБА_11, сусідка позивача, пояснила у судовому засіданні, що працювала в ЖЄУ - 2 з 1989 по 2001 р.р. паспортистом. Приходив в ЖЄУ основний квартиронаймач, списки на приватизацію готували і надавали до Ощадбанку. Довідку про склад сім'ї готує паспортист, по неуважності могли усіх не записати, чи по іншим причинам, можливо була втрачена карточка. Штам в паспорт ставить паспортист Зарічного району. Бачила, і ОСОБА_1 проживала з батьками на 1997 р. і син ії проживав.

Оскільки відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» письмова згода на приватизацію житла, в якому проживають декілька осіб, є обов'язковою, відсутність згоди на приватизацію хоча б одного з членів сім'ї наймача квартири є підставою для визнання приватизації такою, що не відбулась.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Зазначене свідчить про те, що законних підстав для видачі розпорядження та свідоцтва про право власності не було, тому приватизація ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартири за адресою АДРЕСА_3 здійснена на підставі розпорядження № 978 відділу комунального майна міськвиконкому голови від 28.03.1997 року є незаконною, у зв'язку з чим видане свідоцтво про право власності на житло, яке зареєстроване обласним бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 162 від 04.04.1997 року підлягає скасуванню.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_12 законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Строк звернення до суду позивачем не пропущено, оскільки при розгляді справи не спростовані доводи позивача про те, що про приватизацію квартири вона дізналась у листопаді 2013 року, після отримання листа з ДВС про реалізацію квартири та про порушення ії прав.

З матеріалів справи слідує, що позивачка вписана до ордеру та іншого житла у позивача не має. Згідно листа Державного ощадного банку України ПАТ Філія - Сумське обласне управління слідує, що ОСОБА_1, що зареєстрована за адресою, АДРЕСА_1, житловий чек не використала.

Тому необхідно поновити строк звернення до суду.

Визнати недійсним та скасувати розпорядження №978 відділу комунального майна міськвиконкому від 28.03.1997 р. про передачу у спільну сумісну власність ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 квартири за адресою АДРЕСА_1.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво від 04.04.1997 року про право власності на житло, яке зареєстроване обласним бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 162 про передачу у власність ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 квартири за адресою АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, Законом України 'Про власність', суд -

В И Р І Ш И В :

Поновити строк звернення до суду.

Визнати недійсним та скасувати розпорядження №978 відділу комунального майна міськвиконкому від 28.03.1997 р. про передачу у спільну сумісну власність ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 квартири за адресою АДРЕСА_1.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво від 04.04.1997 року про право власності на житло, яке зареєстроване обласним бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 162 про передачу у власність ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4 квартири за адресою АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст виготовлено та підписано 29 січня 2016 року.

Суддя Н.Г.Прокудіна