АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22ц/791/2230/16 Доповідач Воронцова Л. П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_2,
суддів:ОСОБА_3,
ОСОБА_4,
секретарОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6, діючого від імені ОСОБА_7 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 14 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7, ОСОБА_9, треті особи: ОСОБА_10, Управління державної міграційної служби в Херсонської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_8 звернулася з вище зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 3472 від 01 вересня 1993 року, виданим Фондом комунального майна м. Херсона, зареєстрованим Херсонським державним бюро технічної інвентаризації 26 листопада 1993 року в книзі № 16 за № 6273.

За вказаною адресою зареєстровані відповідачі, які з часу реєстрації, тобто з 2005 року, в квартирі не проживали та не проживають, виїхали добровільно, вивезли свої особисті речі. Перешкоди у проживанні у вище зазначеній квартирі їм ніхто не чинив, до теперішнього часу в зазначене жиле приміщення вони не повертались, комунальні платежі за квартиру не сплачують, що свідчить про те, що вони втратили інтерес до зазначеного житлового приміщення. Відповідачі обіцяють їй знятися з реєстраційного обліку, але продовжують бути зареєстрованими по теперішній час.

Зазначала, що відповідачі, своїми діями ставлять її в складне матеріальне становище, так як вона змушена сплачувати за них комунальні послуги, хоча вони ними фактично не користуються та вона не має права розпорядитися належним їй житлом на власний розсуд.

Просила суд, визнати ОСОБА_9 та ОСОБА_7, такими, що втратили право користування зазначеним жилим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 14 січня 2016 року, позов ОСОБА_8 задоволено, визнано ОСОБА_9 і ОСОБА_7 такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, діючий від імені ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове, про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу представника позивача не підлягаючою задоволенню з наступних підстав .

Задовольняючи позов ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив з того, що достовірно встановлено, що відповідачі не проживають за вказаною адресою понад один рік, а їх реєстрація за цією адресою порушує права позивача, як співвласника житла.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду з наступних підстав.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва № 3472 про право власності на житло від 01 вересня 1993 року ОСОБА_8 та ОСОБА_10 належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_2 / а. с. 5/.

Згідно довідки № НОМЕР_1 «Таврійське», ОСОБА_11 та ОСОБА_7 зареєстровані за зазначеною адресою /а. с. 4/.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частиною 1 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Виходячи з приписів норм права, що регулюють правовідносини щодо здійснення права спільної сумісної власності, співвласники майна спільно здійснюють свої правомочності відносно нього.

Згідно свідоцтва про право власності на житло № 3472 від 01.09.1993 року, виданого Фондом комунального майна АДРЕСА_3, розташована у м. Херсоні по вул. Некрасова, 28, належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_10 та члену його сімї ОСОБА_8 позивачу. ЇЇ частка у власності не визначена, не встановлено, які саме приміщення належать їй, або знаходяться у її користуванні.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом ОСОБА_10 В є сином відповідачів.

Позивачка у порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надала суду доказів і матеріали справи таких не містять, що співвласник квартири ОСОБА_10 також має вимоги до відповідачів щодо їх користування квартирою та погодив з позивачкою питання щодо визнання ОСОБА_9 і ОСОБА_7 такими, що втратили право користування вказаним жилим приміщенням.

Згідно приписів ч. 2 ст. 405 ЦПК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено внаслідок неправильного тлумачення норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового, про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, діючого від імені МаловичкоВалентина Парфировича задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 14 січня 2016 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_7, ОСОБА_9, треті особи: ОСОБА_10, Управління державної міграційної служби в Херсонської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий підпис ОСОБА_2
Судді: підпис підписОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:

Копія рішення оформлена 04 листопада 2016 року

Рішення набрало законної сили 03 листопада 2016 року

Суддя Секретар судового засідання ОСОБА_3 ОСОБА_5