Справа № 344/7653/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2070/2016
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

секретаря Шемрай Н.Б.

з участю відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося в суд з вищенаведеним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, в обґрунтування якого зіслалося на те, що 16.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (в подальшому назву змінено на ПАТ «УкрСиббанк») та відповідачем ОСОБА_3 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в іноземній валюті у розмірі 36 000 доларів США на строк до 16.10.2028 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 10,5% річних. З метою забезпечення належного виконання умов вказаного кредитного договору 16.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №0/1-П, відповідно до якого поручитель ОСОБА_2 зобовязався перед кредитором відповідати у повному обсязі за невиконання позичальником ОСОБА_3 усіх зобовязань, які виникли з Договору про надання споживчого кредиту №0 від 16.10.2007 року. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобовязання, відповідач ОСОБА_3 належно їх не виконував, внаслідок чого станом на 25.05.2015 року за ним наявна заборгованість по сплаті кредитних коштів та процентів за користування кредитом в розмірі 34 450,20 доларів США та заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 13 143,45 грн. У звязку з наведеним позивач просив стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості та витрати по оплаті судового збору.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2016 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк». Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 16.10.2007 року в сумі 34 450,20 доларів США та 13 143,45 грн.; стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» по 1 827 грн. судових витрат по оплаті судового збору.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт вказує, що розглядаючи справу та ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не зясував ряд обставин, які мають значення для справи, а саме: скільки коштів оплатив ОСОБА_3 на погашення кредитної заборгованості, якими сумами і коли, які суми основного боргу та процентів залишилися несплаченими і як банк розраховував проценти відповідно до основного боргу враховуючи щомісячні сплати, а також якими доказами в розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України банк обґрунтовує вищенаведене. Ні позивачем в позовній заяві, ні судом в рішенні суду не зазначені істотні умови виникнення боргу.

Також при ухваленні оскаржуваного рішення суд не врахував і той факт, що останній платіж по кредиту був здійснений позичальником ОСОБА_3 16.06.2014 року. Таким чином 16.07.2014 року банк вже знав про порушення свого права, у звязку з чим вправі був протягом шести місяців із вказаної дати, тобто до 16.01.2015 року, звернутися до нього, як до поручителя, з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, з даною позовною заявою позивач звернувся в суд лише 26.05.2015 року, пропустивши таким чином встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк на предявлення вимоги до нього, як до поручителя згідно договору поруки від 16.10.2007 року. Така правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі №6-190цс14.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовити.

В засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги визнав, вважав, що рішення суду підлягає скасуванню в повному обсязі, оскільки позивачем не доведено суму заборгованості за кредитним договором та щодо поручителя позов предявлено після припинення поруки.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Надіслав суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника у звязку з неможливістю забезпечення явки представника в суд, а також заперечення на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи апелянта, мотивуючи тим, що строк виконання основного зобовязання настав 25.05.2015 року, позов предявлений до відповідачів 26.05.2015 року, тобто в межах дії договору поруки.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Наведеним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає не повністю.

Задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив з того, що не зважаючи на взяті на себе за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 16.10.2007 року зобовязання, відповідач ОСОБА_3 належним чином їх не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з нього в солідарному порядку з відповідачем ОСОБА_2, як поручителем відповідно до договору поруки №0/1-П від 16.10.2007 року.

Колегія суддів з таким висновком суду в частині задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту не погоджується з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що 16.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (в подальшому назву змінено на ПАТ «УкрСиббанк») та відповідачем ОСОБА_3 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в іноземній валюті у розмірі 36 000 доларів США, а відповідач зобовязався повернути кредит не пізніше 16 жовтня 2028 року згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 10,5% річних (а.с. 5-12).

З метою забезпечення належного виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором 16.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №0/1-П, відповідно до якого поручитель ОСОБА_2 зобовязався перед кредитором відповідати у повному обсязі за невиконання позичальником ОСОБА_3 усіх зобовязань, які виникли з Договору про надання споживчого кредиту №0 від 16.10.2007 року. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (а.с. 13-14).

Судом першої інстанції також встановлено, що незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобовязання, відповідач ОСОБА_3 належним чином їх не виконував, внаслідок чого станом на 25.05.2015 року утворилася заборгованість відповідача перед банком в розмірі 34 450,20 доларів США, з яких: 30 466,20 доларів США строкова заборгованість по кредиту, 923,43 долари США прострочена заборгованість по кредиту, 281,96 доларів США строкова заборгованість по процентах, 2 778,61 доларів США прострочена заборгованість по процентах, а також пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 13 143,45 грн., яких: 3 019,46 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності та 10 123,99 грн. пеня за несвоєчасну сплату процентів. Наведене підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 16.10.2007 року (а.с. 15-23).

Відповідачі не надали суду належних доказів на спростування суми заборгованості за вказаним кредитним договором.

З урахуванням встановленого та положень норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а саме ст.ст. 526, 527 ч. 1, 530, 611, 612 ЦК України, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вказаним договором про надання споживчого кредиту та задовольнив позов в наведеній частині відповідно до представленого ним розрахунку.

Разом з тим, суд неправильно вважав обґрунтованою позовну вимогу ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 16.10.2007 року з поручителя ОСОБА_2, як з солідарного боржника згідно договору поруки №0/1-П від 16.10.2007 року.

Так, згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Судом установлено, що за умовами п. 3.1 договору поруки №0/1-П від 16.10.2007 року сторони встановили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором.

Однак, сама по собі така умова договору про дію поруки не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Верховний Суд України в постанові від 20.04.2016 року (справа №6-2662цс15) зробив правовий висновок, відповідно до якого строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

В силу ч. 1 абз. 2 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України не повно з'ясував обставини справи.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 16.10.2007 року (а.с. 15-23), ОСОБА_3 останній платіж на погашення заборгованості за наданим кредитом та відсотками здійснив 16.06.2014 року. Оскільки датою чергового платежу на погашення ОСОБА_3 заборгованості за наданим кредитом та відсотками є 16.07.2014 року, то строк дії поруки закінчився 16.01.2015 року.

Згідно відмітки Івано-Франківського міського суду на позовній заяві ПАТ «УкрСиббанк» (а.с. 2), позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів 29.05.2015 року, тобто після закінчення строку дії поруки.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 16.10.2007 року в сумі 34 450,20 доларів США та 13 143,45 грн., а також судових витрат по оплаті судового збору в розмірі 1 827 грн., ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, що в силу дії п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення. Тому рішення Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2016 року в наведеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту .

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 16.10.2007 року в сумі 34 450,20 доларів США та 13 143,45 грн., а також судових витрат по оплаті судового збору в розмірі 1 827 грн. скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та судових витрат відмовити.

В решті рішення Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

ОСОБА_4