АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 683/2134/15-ц
Провадження № 22-ц/792/253/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Юзюка О.М.,

суддів: Ярмолюка О.І., Власенка О.В.,

при секретарі: Шевчук Ю.Г.,

з участю: сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №22-ц/792/253/16 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 4 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з означеним позовом та вказувала, що вона з ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3. У грудні 2013 року вони припинили спільне проживання й з того часу дитина проживає разом з нею. Оскільки відповідач не піклувавсь про сина та ухилявсь від його матеріального забезпечення, за рішенням суду в примусовому порядку з нього стягуються аліменти в розмірі 350 грн. щомісяця. Останній раз відповідач зустрічавсь з сином у березні 2014 року і з того часу він не виконує свої батьківські обов'язки, не проявляє турботи до сина та не займається його вихованням, навчанням, не піклується про його розвиток і здоров'я. Просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 4 грудня 2015 року позов задоволено і ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення ухваленим з порушенням

______________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Бондарчук Л.А. Категорія № 48, 52

Доповідач - Юзюк О.М.

норм матеріального та процесуального права, та таким, що суперечить інтересам дитини, нормам моралі, дійсним обставинам, стверджував про своє бажання бачитись з дитиною, надання допомоги її, про своє бажання приймати участь у її вихованні, допомагати їй в подальшому. Просив рішення скасувати.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3)невідповідність висновків суду обставинам справи;

4)порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно з ст. 164 СК України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками та наркоманами.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

За змістом ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.01.1989 року, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Встановлено, що ОСОБА_1 працює в спільному підприємстві „Петротранс" водієм міжнародних перевезень та сплачує аліменти в розмірі 350 грн. щомісячно, заборгованість по цим платежам у нього відсутня.

Належних, допустимих і достатніх доказів для застосування такого крайнього заходу до відповідача ОСОБА_1 як позбавлення батьківських прав позивач ОСОБА_2 суду не надала, не встановлено таких обставин і судом.

В силу вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, не переконливим є консультативний висновок психолога центру „Інайд", оскільки при цьому заслуховувались лише ОСОБА_2 її мати ОСОБА_6 і малолітня дитина, та викладені у ньому дані підтверджують відсутність взаєморозуміння між позивачкою та відповідачем, що не заперечується, але ніяк не свідчать про ухилення останнього від виконання своїх батьківських обов'язків.

Акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї ОСОБА_2 відображає інформацію записану із слів ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1, з березня 2014 року не цікавився дитиною.

Висновок органу опіки і піклування (а. с. 3, 4, 5), як видно з його змісту, ґрунтується на названому акті, перед ухвалення зазначеного висновку ОСОБА_1, як батько дитини, органом опіки не заслуховувавсь. Тобто цей документ носить однобічний характер відзеркалюючий інтереси тільки однієї сторони, тому до уваги як доказ прийнятий бути не може.

Довідка про хворобу малолітнього з 14.09.2015 року по 02.10.2015 року (а. с. 60) не може бути доказом негативного впливу відповідача, оскільки як стверджувала позивачка, останній раз батько з дитиною бачивсь у березні ще 2014 року.

Проти доводів ОСОБА_2, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6 які є її близькими родичами, свідка ОСОБА_8 який є її другом, інших доказів, відповідач заперечив тим, що у зв'язку з конфліктними відносинами які склались між ними, його бувшою дружиною і її батьками, він звертавсь до органу опіки і піклування рішенням якого йому надано право бачитись з дитиною по суботніх днях тижня, й цю обставину визнала позивач (ч. 1 ст. 61 ЦПК).

Судом також оглянутий закордонний паспорт ОСОБА_1 з якого видно про періодичну тривалу відсутність його на території України за характером роботи (а. с. 74).

Відповідачем до скарги додано відображення переписки стосовно бажання зустрічей з дитиною (а. с. 90).

Аналіз і оцінка доказів у їх сукупності показали необґрунтованість та не відповідність закону рішення райсуду. Тому його слід скасувати а в позові відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Старокостянтинівського районного суду від 4 грудня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.М. Юзюк