Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Максимчук З.М., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

за участі: позивача і представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 15 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Рівненський експертно-технічний центр держпраці" про стягнення одноразової матеріальної допомоги,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року в суд звернувся ОСОБА_1 з даним позовом до Державного підприємства "Рівненський експертно-технічний центр держпраці" (далі - ДП "Рівненський ЕТЦ"), мотивуючи свої вимоги наявністю права на отримання разової матеріальної допомоги, що передбачене Колективним договором між адміністрацією і профкомом відповідача на 2014-2018 роки.

Рішенням Рівненського міського суду від 15 вересня 2016 року позивачу відмовлено в задоволенні вимог до ДП "Рівненський ЕТЦ" про стягнення одноразової матеріальної допомоги.

На рішення суду ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність через неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального і матеріального права.

На її обґрунтування зазначав, що всупереч обставинам справи судом зроблено висновок, що на час укладення 3 березня 2014 року Колективного договору між адміністрацією і профкомом ДП "Рівненський ЕТЦ" на 2014-2018 роки він на підприємстві не працював. Вважав, що судом не звернуто уваги на те, що адміністрація підприємства зобов'язалася надавати одноразову матеріальну допомогу в т.ч. і непрацюючим пенсіонерам - колишнім працівникам відповідно до заяви в сумі до трьох мінімальних зарплат. Він працював на підприємстві більше 13 років та жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності, звільнений з роботи в зв'язку із скороченням штату працівників, є інвалідом ІІ групи захворювання , пов'язаного із наслідками аварії на ЧАЕС. Пункт 4 аудиторського звіту № 6 від 18.11.2015 року вказав, що аналіз показників виконання фінансового плану та фінансової звітності ДП "Рівненський ЕТЦ" за 2014 рік та 1 півріччя 2015 року свідчить про прибутковість його діяльності. Судом також не враховано свідчення ОСОБА_3 про те, що на підприємстві існують значні кошти як нерозподілений прибуток. Під час аудиторської перевірки було з'ясовано, що ці кошти можна використовувати на виплату матеріальної допомоги.

Про можливість виплатити йому допомогу та наявність фінансові можливості підприємства свідчить і факт задоволення заяви про виплату матеріальної допомоги лікарю-психофізіологу. Не згоден з актом перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове соціальне страхування № 21А/04-9 від 28.07.2016 року.

Вважав помилковим твердження суду про те, що положення Колективного договору не поширюються на пенсіонерів, що суперечить п.7.1.6. цьому договору та ст. 13 КЗпП України. Також не дано оцінки суперечливій позиції профкому, основним завданням якого є захист працівників.

З цих підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

У запереченнях на апеляційну скаргу відповідач, вважаючи оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи представника позивача, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 не перебуває у трудових відносинах з відповідачем, а фінансово-економічні показники діяльності підприємства не дозволяють здійснити виплату на його користь спірної суми, тому в задоволенні вимог позивача відмовлено.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Матеріалами справи встановлено, що з 11 лютого 2002 року по 2 січня 2013 року ОСОБА_1 працював у ДП "Рівненський ЕТЦ", що сторонами не заперечується і стверджується копією трудової книжки серії БТ-ІІ № 6654130 (а.с. 3-4, зв.). Також не оспорюється те, що позивач не є пенсіонером даного підприємства, оскільки отримує пенсію як інвалід ІІ групи (а.с. 11).

7 вересня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому одноразової матеріальної допомоги згідно з п. 7.1.6. Колективного Договору між адміністрацією і профспілковим комітетом ДП "Рівненський ЕТЦ" на 2014-2018 роки (а.с. 6).

19 листопада 2015 року йому відмовлено в задоволенні заяви з огляду на відсутність коштів для виплати йому грошової допомоги (а.с. 8).

13 січня 2016 року позивачу у відповідь на його звернення головою профспілкового комітету ДП "Рівненський ЕТЦ" роз'яснено, що в зв'язку із економічною нестабільністю підприємства та відсутністю коштів на виплату позивачу одноразової матеріальної допомоги, на засіданні членів профкому прийнято рішення про збір коштів на лікування ОСОБА_1 за рахунок працівників підприємства. Таким чином зібрано 1 370 гривень (а.с. 9). Позивач відмовився від отримання зазначеної суми.

Згідно з висновком Аудиторського звіту № 6 від 18.11.2015 року за результатами проведення аудиту відповідності та фінансового аудиту діяльності ДП "Рівненський ЕТЦ" аналіз показників виконання фінансового плану та фінансової звітності підприємства за 2014 року та 1 півріччя 2015 року свідчить про прибутковість його діяльності. У досліджуваному періоді намітилися негативні тенденції до скорочення загального обсягу балансу підприємства та погіршення його фінансового стану. Адміністрації та профспілковому комітету рекомендовано переглянути розділ "Соціально-побутові умови підприємства" Колективного договору в частині надання грошових коштів особам, які не мають трудових відносин з ДП "Рівненський ЕТЦ" з урахуванням інтересів підприємства щодо використання співробітниками державного майна для власних потреб (а.с. 23-31).

З довідки в.о. головного бухгалтера ДП "Рівненський ЕТЦ" від 01.10.2015 року видно, що чистий прибуток підприємства за січень-вересень 2015 року склав 596 906,04 гривень; прибуток, який використано за січень-вересень 2015 року - 640 952,14 гривень; станом на 1 жовтня 2015 року перевикористання чистого прибутку становить 44 046,10 гривень(а.с. 32).

Тобто є очевидним, що підприємство в 2015 році отримувало прибутки.

Відповідно до ст.ст. 18, 19 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Контроль за виконанням колективного договору проводиться безпосередньо сторонами, які його уклали, у порядку, визначеному цим колективним договором.

Відповідно до 7.1.6 Колективного договору між адміністрацією і професійним комітетом ДП "Рівненський ЕТЦ" на 2014-2018 роки адміністрація підприємства зобов'язалася надавати одноразову матеріальну допомогу (за рахунок прибутку підприємства) зокрема непрацюючим пенсіонерам (колишнім працівникам ДП "Рівненський ЕТЦ") за їхньою заявою в розмірі до 3 мінімальних зарплат (а.с. 14).

З урахуванням прибутковості підприємства у 2015 році відмова виплатити ОСОБА_1 одноразову матеріальну допомогу у розмірі 3 мінімальних заробітних плат, що чітко встановлено умовами Колективного договору, є незаконною. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 4 134 гривні матеріальної допомоги, що вираховується шляхом множення 1 378 гривень (розмір однієї мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік") на 3.

Оскільки спростовуються вимогами закону і умовами Колективного договору, тому не заслуговують на увагу заперечення відповідача про право підприємства надавати матеріальну допомогу, що прямо пов'язано з фінансовими можливостями ДП "Рівненський ЕТЦ".

Не можна погодитися і з Актом перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 21А/04-9, складеного головним державним інспектором Управління Держпраці у Рівненській області. Так, ним встановлено, що відповідно до довідкової інформації підприємства та письмових пояснень головного економіста підприємства на момент звернення ОСОБА_1 за матеріальною допомогою кошти з прибутку, які є основою для проведення відповідних виплат матеріальної допомоги, були використані повністю. Однак змістом даного акта не може спростовуватися обов'язок підприємства виплатити ОСОБА_1 одноразову матеріальну допомогу, що визначено Колективним договором.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи ДП "Рівненський ЕТЦ" на необхідність та вимушеність захисту його прав, порушуючи тим самим права пенсіонера, є неприйнятними для апеляційного суду.

Спонуканнями для ухвалення нового рішення - про задоволення позову відповідно до п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що потягло неправильне застосування норм матеріального права.

В силу ст. 88 ЦПК України 1 157, 52 гривні понесеного судового збору (551, 20 гривень за пред'явлення позову і 606, 32 гривні за подання апеляційної скарги) підлягають стягненню на користь позивача з ДП "Рівненський ЕТЦ".

На підставі ст.ст. 18, 19 КЗпП України, керуючись ст.ст. 3, 303, 307, 309, 313-314, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 15 вересня 2016 року скасувати.

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Рівненський експертно-технічний центр держпраці" на користь ОСОБА_1 4 134 (чотири тисячі сто тридцять чотири) гривні матеріальної допомоги і 1 157 (одна тисяча сто п'ятдесят сім) гривень 52 копійки судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: