04.11.2016 227/4211/16-ц
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2016 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Хоменко Д.Є.
при секретарі Харьковій Л.М.
за участю заявника ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи: Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану, Добропільське об'єднане управління пенсійного фонду України, про встановлення факту смерті, -
Заявник звернувся до суду з даною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Сніжне Донецької області помер її чоловік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження. Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті від 28.10.2016 року № 1670/3.2-25, оскільки заявником для підтвердження факту смерті пред'явлено документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Встановлення факту смерті заявнику необхідно для реєстрації смерті у відділі РАЦС на території України та прийняття спадщини.
Просить встановити факт смерті ОСОБА_3, 1967 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року в місті Сніжне Донецької області.
Заявник ОСОБА_2 в судовому засіданні свої вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Представник заінтересованої особи, Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Представник заінтересованої особи, Добропільського об'єднаного управління пенсійного фонду України в судове засідання також не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Допитана у судовому засіданні, в якості свідка гр.ОСОБА_2 пояснила, що заявниця є її свекрухою, а її померлий чоловік - ОСОБА_3 свекром. В останні дні свого життя гр. ОСОБА_3 проживав в АДРЕСА_2, як тимчасово переміщена особа, але на початку 2016 року він поїхав провідати свою квартиру за адресою: АДРЕСА_1 і у нього ІНФОРМАЦІЯ_1 року стався серцевий напад, внаслідок чого він помер о 06 годині ранку. Заявниця повідомила її про смерть свекра і на наступний день 15 січня 2016 року вона зі своїм чоловіком поїхала до м.Сніжне на поховання гр.ОСОБА_3 Поховання відбулося в м.Сніжне на центральному цвинтарі. Свідок підтвердив ідентичність фотознімків міста поховання гр.ОСОБА_3 які наявні у матеріалах справи.
Суд, розглянувши справу у межах заявлених вимог, дослідивши письмові документальні докази, представлені в обґрунтування заяви, беручи до уваги показання свідка вважає, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як передбачено ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.
Як вбачається із довідки від 31.10.2016 року № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, громадянка ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою, місце проживання/перебування якої: АДРЕСА_2
Заявниця є дружиною померлого ОСОБА_3., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецької області від 27.03.2015 року, актовий запис № 67, серія НОМЕР_2
Заявниця зверталась до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації смерті ОСОБА_3., але 28.10.2016 року їй було відмовлено, оскільки заявником для підтвердження факту смерті пред'явлено документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.
З копії свідоцтва про смерть виданого 19.01.2016 року Сніжнянським міським відділом запису актів цивільного стану державної реєстраційної палати міністерства юстиції ДНР, вбачається, що ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м.Сніжне Донецької області, ДНР. Також, з наданої копії лікарського свідоцтва про смерть №18, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, форма якого затверджено наказом МЗ ДНР, вбачається фіксування смерті гр.ОСОБА_3.,ІНФОРМАЦІЯ_2.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року в ДНР. Вказані копії свідоцтва про смерть та лікарського свідоцтва про смерть видано закладами, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території.
Встановлення факту смерті заявнику необхідно для реєстрації смерті у відділі РАЦС на території України та прийняття спадщини.
У відповідності до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
В судовому порядку можуть також бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398-VI від 01.07.2010 р. державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою або рішенням суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
За ч.2 ст.259 ЦПК України, рішення суду про встановлення фактів, які підлягають реєстрації в органах реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.
Згідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Відповідно до ч.ч.2,3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Надане заявником свідоцтво про смерть ОСОБА_3. та лікарське свідоцтво про смерть, які видані установами на тимчасово окупованій території України, суд керуючись ст.19 Конституції України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вважає, що дані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків.
Між тим, суд приймає до уваги роз'яснення ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ про застосування положень ст.257-1 ЦПК України викладені у листі від 15.04.2016 року №9-1130/0/4-16, та практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справах проти Туреччини("Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також справах проти Молдови та Росії("Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilasku and Others v. Moldova and Russia), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, із врахуванням «намібійського винятку», приходить до висновку, що рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог ст.213 ЦПК України, щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.
При цьому, суд звертає увагу заявника на позицію Верховного суду України, викладену в п.18 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», згідно якої, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.
Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті.
Підсумовуючи викладене, приймаючи до уваги викладені заявником обставини, показання свідка, фотознімків місця поховання гр.ОСОБА_3., з огляду на сукупність досліджених доказів, відсутність заперечень з боку заінтересованих осіб, з метою захисту прав особи, суд вважає, що заявлені вимоги про встановлення факту смерті підлягають задоволенню.
Керуючись ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст.ст. 10, 60, 212-216, 223, 234, 235, 256-259 ЦПК України, суд, -
Заяву ОСОБА_2, заінтересовані особи: Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану, Добропільське об'єднане управління пенсійного фонду України, про встановлення факту смерті - задовольнити.
Встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, уродженця міста Сніжне Донецької області, громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року у місті Сніжне, Донецької області, Україна.
У порядку ст.257-1 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Суддя Д.Є. Хоменко