Справа № 347/2226/15
Провадження № 22-ц/779/1594/2016
Головуючий у 1 інстанції Цалин Б. М.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Горблянського Я.Д., Матківського Р.Й.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю: апелянта та його представника ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Яремина О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ спільної сумісної власності подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ спільної сумісної власності подружжя, та за позовом ОСОБА_6 до Кутської селищної ради, обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та свідоцтва про право власності на житловий будинок, зобов'язання виключити з Реєстру права власності запис про реєстрацію, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Косівського районного суду від 17 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_6 про поділ спільної сумісної власності подружжя. Позов мотивувала тим, що 17 січня 1980 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був зареєстрований шлюб в Кутській селищній раді Косівського району Івано-Франківської області. В шлюбі у сторін народилось двоє дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Внаслідок важкого матеріального становища з 2001 року позивач була змушена поїхати за кордон на роботу. В 2005 році з ініціативи відповідача шлюб між сторонами було розірвано, про що позивач дізналась випадково по поверненню додому із тимчасових заробітків. За час подружнього життя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було набуто, як нерухоме, так і рухоме майно. В добровільному порядку вирішити питання про поділ спільної сумісної власності подружжя не досягнуто. Просила здійснити поділ нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою : АДРЕСА_1 який є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Визнати за нею - ОСОБА_5, право власності на ? спільної сумісної власності подружжя - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою : АДРЕСА_1

В січні 2016 ОСОБА_6 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_5 про поділ спільної сумісної власності подружжя, а в березні 2016 року - позов до Кутської селищної ради, обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та свідоцтва про право власності на житловий будинок, зобов'язання виключити з Реєстру права власності запис про реєстрацію права власності.

Рішенням Косівського районного суду від 17 червня 2016 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ спільної сумісної власності подружжя задоволено.

Визнано будинковолодіння, що в АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя.

В порядку поділу майна подружжя виділено та визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частину житлового будинку і господарських споруд, що в АДРЕСА_2

В порядку поділу майна подружжя виділено та визнано за ОСОБА_6 право власності 1/2 частину житлового будинку і господарських споруд, що в АДРЕСА_2

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 про поділ майна спільної сумісної власності подружжя та у задоволенні позову ОСОБА_6 до Кутської селищної ради, обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та свідоцтва про право власності на житловий будинок, зобов'язання виключити з Реєстру права власності запис про реєстрацію - відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою суду в цій справі від 17.11.2015 року.

На дане рішення ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків фактичним обставинам справи, та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що на підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_5 надала суду копії письмових доказів, зокрема копію виконкому Калуської селищної ради від 29.12.200 року за №49/18 на підставі якого було видано Свідоцтво про право власності від 12.02.2001 року на спірний житловий будинок. Однак судом не враховано той факт, що оригінал вказаного рішення виконкому Кутської селищної ради від 29.12.2000 року позивач ОСОБА_5 так і не надала, а копія вищевказаного рішення, на думку апелянта, не може бути належним та допустимим доказом у справі.

Також апелянт зазначає, що в судовому засіданні не доведено факт здачі в експлуатацію спірного житлового будинку, та факт проживання в ньому апелянта, не доведено також факт державної реєстрації речових прав на вказаний будинок. А відтак будинок не може бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове, яким його зустрічний позов задовольнити, а в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Апелянт та його представник вимоги, викладені в апеляційній скарзі підтримали та наполягали на її задоволенні.

Представник ОСОБА_5 та відповідача ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» доводи апеляційної скарги заперечили, рішення суду першої інстанції вважають законним та обґрунтованим.

Представник Кутської селищної ради, будучи належним чином повідомленим, у судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, представників ОСОБА_5 та ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В силу ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 про визнання будинковолодіння спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на ? частину будинку, і, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 про поділ спільного сумісного майна подружжя, а також у задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та свідоцтва про право власності на житловий будинок, зобов'язання виключити з Реєстру права власності запис про реєстрацію, суд виходив з положень ст.ст. 60, 70, 71 Сімейного кодексу України, встановивши, що будинковолодіння є об'єктом спільної сумісної власності, а ОСОБА_6 не надав доказів про наявність іншого майна, належного подружжю, яке підлягало поділу. Крім того, ОСОБА_6 не надав належних доказів про те, що не приймалося Кутською селищною радою рішення від 29.12.2000р. № 49/18 про прийняття в експлуатацію та оформлення права власності на спірне будинковолодіння за ОСОБА_6

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також нормам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з 17.01.1980 року сторони (ОСОБА_5 та ОСОБА_6.) перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 08.08.2005 року, про що у відділі РАЦС Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області зроблено відповідний запис №149 (а.с.11-12).

Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.13,18).

Судом також вірно встановлено, що за час перебування в шлюбі сторонами було розпочато будівництво житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці, виділеній ОСОБА_6 під будівництво житлового будинку згідно рішення виконавчого комітету Кутської селищної ради від 12 лютого 1980 року (а.с.101).

Відповідно до рішення Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області № 49/18 від 29.12.2000 року, будинок прийнятий в експлуатацію та визнано право власності за ОСОБА_6 (а.с.99)

На підставі зазначеного рішення виконкомом Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області видано свідоцтво про право власності 12.02.2001 року. (а.с.55, 98)

Так, згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 Постанови № 11від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, яке підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, які виникли в інтересах сім'ї. (пункт 24).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом першої інстанції правильно встановлено, що спірний житловий будинок було збудовано сторонами за час перебування в шлюбі, а отже такий є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, і підлягає поділу між ними.

Поділ майна проведено судом першої інстанції виходячи з принципу рівності часток, та з врахуванням інтересів сторін.

Що стосується доводів апелянта в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_6 про скасування державної реєстрації права власності на спірний будинок, та відповідних правовстановлюючих документів, то такі спростовуються встановленими судом обставинами, та наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Судом оглянуті матеріали інвентарної справи, наявної в ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», з якої встановлено, що зокрема, на підставі свідоцтва про право власності від 12.02.2001 року виданого Кутською селищною радою згідно рішення № 49/18 від 29.12.2000 року; рішення Кутської селищної ради № 49/18 від 29.12.2000 року, копія якого належним чином завірена підписом повноважної особи та відбитком печатки селищної ради; акту введення в експлуатацію житлового будинку, завіреного належним чином підписами та відбитками печаток відповідних державних органів, та рішення виконавчого комітету Кутської селищної ради № 18/6 від 12.02.1980 року про виділення земельної ділянки під будівництво цього будинку, Коломийським МБТІ проведено реєстрацію права власності. Крім того, із матеріалів інвентарної справи встановлено, що 12 листопада 1987 року проводилася технічна інвентаризація спірного будинку.

Посилання апелянта на відсутність оригіналу рішення виконкому Кутської селищної ради від 29.12.2000 року не може бути підставою для визнання недійсним державної реєстрації, оскільки така проведена згідно вимог чинного на момент реєстрації законодавства, а саме під час реєстрації права власності на будинок дотримані вимоги Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 121 від 09.06.1998р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 19998р. за № 399/2839 «Про затвердження Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», яка втратила чинність на підставі Наказу Держбуду N 36 від 15.02.2002р. Зокрема, реєстрація проведена на підставі право встановлювального документу встановленого Наказом зразка, копія якого додана до інвентаризаційної справи згідно п. 2.1 Наказу.

Сам по собі факт відсутності у архівному відділі протоколу сесії Кутської селищної ради від 29.12.2000 року та рішення цієї ради № 49/18 від 29.12.2000 року, на підставі якого видано свідоцтво про право власності на будинок на ім'я ОСОБА_6 не дає підстав вважати, що таке рішення Кутською селищною радою не приймалося.

Наявність копії іншого рішення Кутської селищної ради від 30 січня 2001 року про оформлення права власності за ОСОБА_6 на спірне будинковолодіння (а.с.45) не спростовує доводів ОСОБА_5 про право власності ОСОБА_6 на будинок з 12 лютого 2001 року.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в даній справі ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів по справі. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Косівського районного суду від 17 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.О. Максюта

Я.Д. Горблянський

Р.Й. Матківський