Справа № 369/5768/16-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/5066/16 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 26 01.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

01 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Лівінського С. В.

суддів: Березовенко Р.В.,

Олійника В.І.

за участю секретаря судового засідання Спеней І.С.,

розглянувши справу за позовом Публічного акціонерного товариства "ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК" до ОСОБА_4, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "БСЛ" про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК" на рішення Києво-Святошинського районного суд Київської області від 09 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ "ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК" звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що між ВАТ «Перший Інвестиційний Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» та ТОВ «БСЛ» 01 вересня 2006 року укладено кредитний договір № 21/0611-КЮ, а також укладено 10.10.2006, 11.08.2008, 22.12.2008, 10.03.2009 і 01.09.2009 - додаткові угоди № 1, № 2, № 3, № 4 і № 5, відповідно.

Згідно з умовами кредитного договору банк встановив позичальнику кредитний ліміт в розмірі 966 089 доларів США 34 центи, а позичальник зобов'язався отримати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку на умовах та строки, визначені договором та виконати інші зобов'язання передбачені цим договором.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 28 вересня 2006 року укладено іпотечний договір.

Згідно з п. 2 іпотечного договору, у відповідності до Закону України «Про іпотеку» та іншими нормативно-правовими актами України, Іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку в якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором належний йому на праві власності об'єкт нерухомості а саме: земельну ділянку площею 1,8398 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, (кадастровий номер НОМЕР_1) та належить іпотекодержателю на праві власності.

Рішенням суду в задоволені позову відмовлено.

Позивач з рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Посилається на порушення норм процесуального та матеріального права, вважає його таким, що не відповідає, дійсним обставинам справи.

Відповідач та третя особа рішення суду не оскаржили.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи таке.

01 вересня 2006 року між ВАТ «Перший Інвестиційний Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» та ТОВ «БСЛ» укладено кредитний договір № 21/0611-КЮ.

Крім того, між ними укладено: 10 жовтня 2006 року - додаткову угоду № 1; 11 серпня 2008 року - додаткову угоду № 2; 22 грудня 2008 року - додаткову угоду № 3; 10 березня 2009 року - додаткову угоду № 4; 01 вересня 2009 року - додаткову угоду № 5.

Відповідно до умов кредитного договору банк встановив позичальнику кредитний ліміт в розмірі 966 089 доларів США 34 центи, а позичальник зобов'язався отримати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку на умовах та строки, визначені договором та виконати інші зобов'язання передбачені цим договором.

За користування кредитом встановлено плату у розмірі 14 % річних.

Граничний термін повернення кредиту - 01 жовтня 2009 року включно.

Взяті на себе зобов'язання з повернення кредитних коштів та сплаті процентів в строки, що передбачені п.п. 2.3, 2.4., 3.4. кредитного договору, позичальником виконані не були.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 28 вересня 2006 року укладено іпотечний договір.

Пункт 24 іпотечного договору передбачає застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, згідно якого у разі виникнення у іпотеко держателя права звернути стягнення на майно, він на свій розсуд обирає один із наступних способів позасудового задоволення своїх вимог: п. 24.1. одержання майна у власність рахунок виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором. У цьому випадку, цей Іпотечний договір є правовстановлюючим документом, на підставі якого право власності на майно переходить у власність іпотекодержателя, та який є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на майно, що є предметом іпотеки за цим Договором.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку", поряд з іншим, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Саме таку правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року (справа № 6-1851цс15).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позову суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість вимог позивача, оскільки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Розглядаючи спір, колегія суддів, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, в тому числі й ті, на які посилалася апелянт та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, а також дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційною скарги рішення суду не спростовують, і є наслідком розширеного тлумачення апелянтом норм Цивільного законодавства.

Тому, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 209, ст. ст. 218, 303- 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК" відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суд Київської області від 09 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: С.В. Лівінський

судді: Р.В. Березовенко

В.І. Олійник