АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Рубан С.М., Кравець В.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Торгового представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації у м. Києві, Уряду Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації, Департаменту міжнародних та зовнішніх економічних зв'язків Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації , третя особа: Державне підприємство «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул, стягнення коштів за невикористану відпустку, та відшкодування моральної шкоди, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся в суд з позовом про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, моральної шкоди, посилаючись, що працював в Торговому представництві Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) з 01.09.2011р. Наказом № 11-к від 27.11.2014р. його було звільнено з посади експерта 1 категорії з 1 грудня 2014р. у зв'язку з скороченням штату працівників, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає дане звільнення незаконним, оскільки не попереджався про скорочення штату та в день звільнення перебував на лікарняному. В судовому засіданні позивач та його представник уточнили позовні вимоги (а.с.190-196), просили поновити позивача на посаді експерта 1 категорії з 1 грудня 2014р. , стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. Скасувати наказ Торгового представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) № 11-к від 27.11.2014р. та наказ Державного підприємства «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» щодо звільнення ОСОБА_1 з 16.12.2014 року. Визнати записи про звільнення ОСОБА_1 в трудовій книжці від 01.12.2014 року та 16.12.2014 року недійсними та зобов'язати відповідача видати відповідні накази та забезпечити внесення змін до трудової книжки. Стягнути з відповідачів компенсацію за невикористану відпустку у відповідності до п. 22 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. та моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням , позивач подав апеляційну скаргу в якій просив, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В скарзі посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Недоведеність відповідачем факту попередження його про майбутнє скорочення в порядку та строки передбачені законом, проведення його звільнення під час перебування на лікарняному, що є підставою для поновлення його на роботі, а не зміни дати звільнення. Крім того зазначав, що наказ про зміну дати звільнення був виданий не уповноваженим на те органом. Суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про допит свідків з приводу обставин його попередження про майбутнє скорочення.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник доводи скарги підтримали.

Представники відповідача та третьої особи до апеляційного суду не з'являлись неодноразово. Третя особа просила розглянути справу за відсутності їх представника.

Розглянувши справу в межах доводів поданої скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п.1ч.1 ст. 40 КЗпП в Україні трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни в організації виробництва і праці. В тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи , організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.2, 3 цієї статті звільнення за цією нормою допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці.

Відмовляючи в задоволенні позову суд вважав встановленими такі обставини.

Позивач працював у Торговому представництві Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) з 01.09.2011р. Наказом № 11-к від 27.11.2015р. його було звільнено з посади експерта 1 категорії з 1 грудня 2014р. в зв'язку з скороченням штату, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України .

Згідно Постанови Губернатора Ямало-Ненецького автономного округу від 17 вересня 2014 року за№ 128-ПГ «Про внесення змін до граничної штатної чисельності представництв Ямало - Ненецького автономного округу» внесені зміни до граничної штатної чисельності працівників представництв Ямало-Ненецького автономного округу.

Відповідно до пункту 3 розпорядження Губернатора Ямало - Ненецького автономного округу за № 188 - Р від 17 вересня 2014 року «Про оптимізацію штатної чисельності» з метою забезпечення ефективної діяльності департаменту міжнародних та зовнішньоекономічних зв'язків Ямало-Ненецького автономного округу прийнято рішення скоротити з 01.12.2014р. штатну численність торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу м. Києві(Україна) на три одиниці посад, які не відносяться до посад державної цивільної служби Ямало-Ненецького округу (одна одиниця-експерт 1- категорії, дві одиниці-спеціаліст 1 категорії).

Наказом № 11-е від 19 вересня 2014 року, виданого відповідно до розпорядження Губернатора Ямало-Ненецького автономного округу від 17 вересня 2014 року за№ 188-Р «Про оптимізацію штатної чисельності» та постанови Губернатора Ямало-Ненецького автономного округу від 17 вересня 2014 року « Про внесення змін до граничній штатної чисельності представництв Ямало-Ненецького автономного округу», постанови Уряду Ямало-Ненецького автономного округу від 18 вересня 2014 року № 742-П «Про внесення змін в структуру торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу в м. Києві (Україна)» затверджено штатний розклад Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) та структуру Торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації в м. Києві (Україна) станом на 01 грудня 2014 року.

Згідно копії штатного розкладу, як додатку до вищезазначеного наказу, по Представництву був затверджений штат у кількості 2 штатних одиниці. Новим штатним розписом, введеним в дію з 01.12.2014 року, не передбачена посада - експерта 1 категорії.

Наказом № 12-с від 19 вересня 2014року, відповідальним за проведення процедури скорочення по Представництву призначено бухгалтера 1 категорії ОСОБА_2

19 вересня 2014 року, відповідно до вимог статті 49-2 КЗпП України, направлено повідомлення ОСОБА_2. про наступне вивільнення у зв'язку з скороченням штату - 01 грудня 2014року на адресу реєстрації (адресу (фактичного проживання (а.с.129,130 )

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку з скороченням штату, Представництво повідомило ОСОБА_1 про відсутність вакансії, яка б відповідала його кваліфікації.

Оскільки за родом своєї діяльності, позивач, практично не з'являвся в офісі Представництва, що не заперечувалось в судовому засіданні позивачем, у відповідача не було можливості попередити його під розпис.

29.09.2014р. ОСОБА_2 було попереджено позивача про скорочення його посади та звільнення у зв'язку з скороченням, яке відбудеться 01.12.2014.

Про що було складено акт та 28.10.2014р. повідомлено доповідною запискою керівника Представництва. (а.с.125,126)

27 листопада 2014 року наказом Відповідача за № 11-к від 27 листопада 2014 р. ОСОБА_1, експерта 1 категорії було звільнення на підставі п.І.ч.1 статті 40 Кодексу Законів про працю України ( скорочення штату), ознайомлюватися з наказом, Позивач відмовився. Наступного дня, 28.11.2014р. повідомив Представництво, що він перебуває з 27 листопада 2014 р. на лікарняному.

На момент попередження ОСОБА_1 про звільнення за скороченням штату і на момент його звільнення в Представництві вільні вакансії ( професії) були відсутні, про що Позивача будо повідомлено, тому інша робота йому не пропонувалася.

Як вказував в судовому засіданні позивач, в зв'язку з подіями в Україні в 2014р. Торгове представництво майже не працювало. Він працював при КМУ, про те що в представництві можливе скорочення йому було відомо.

Відповідно до чинного законодавства України, зокрема, п.2.4. «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», запис про звільнення працівника вноситься після видачі наказу (розпорядження) у день звільнення і повинен точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до п.2.21. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, ствердженої наказом Мінпраці, Мінюсту і Мінсоцзахисту від 29.07.1993 № 58 із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства юстиції України від 24.09.2003 № 266/118/5 трудові книжки громадян, які працюють за трудовими договорами в іноземних представництвах зберігаються в м. Києві - в Генеральній дирекції Київської міської ради з обслуговування іноземних представництв, яка зокрема проставляє у трудових книжках відмітки про звільнення з роботи відповідно до трудових договорів і довідок наймачів.

Згідно договору, укладеного між державним підприємством «ГДІП» та іноземною юридичною особою про співпрацю в галузі ведення кадрової роботи обов'язок з оформлення та ведення трудових книжок працівників іноземних представництв, їх зберігання та видача покладений саме на Генеральну дирекцію.

Відповідач направив 25 листопада 2014 року повідомлення третій особі про оформлення звільнення ОСОБА_1 з роботи в представництві з 01 грудня 2014 року на підставі п.1. ч. 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Третя особа - ДП «ГДІП» виконала свій обов'язок, передбачений умовами Договору, оформили звільнення ОСОБА_1 наказом № 229-і від 01.12.2014, направило лист від 01.12.2014 року про необхідність отримання трудової книжки в Дирекції.

Відповідно до п. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників: «Днем звільнення (при затримці трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу) вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Відповідач вніс зміни до наказу № 11-к від 27 листопада 2014 року «Про скорочення штатної чисельності», яким змінив дату звільнення з 01 грудня на 16 грудня 2014 року. Підставою такої зміни стало перебування позивача на лікарняному.

Відповідач 16.12.2014 року направив письмове повідомлення про зміну дати звільнення ОСОБА_3 з 01.12.2014 на 16.12.2014, у зв'язку з тим, що позивач перебував з 27.11.2014 по 15.12.2014 (включно) на лікарняному.

Відповідач нарахував та виплатив позивачу належну йому суму заробітної плати за листопад 2014 року, компенсацію за невикористані 18календарних днів чергової відпустки, вихідну допомогу в розмірі місячної заробітної плати, шляхом зарахування коштів на рахунок .

Також Позивачу була виплачена вихідна допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, (а.с. 150-153).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що обставини, що мають значення для вирішення спору, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду, щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про не попередження позивача про скорочення, спростовуються наведеними в рішенні та дослідженими районним судом доказами, з яких чітко вбачається, що позивач, який фактично не працював в офісі представництва, був повідомлений про майбутнє скорочення поштою за місцем його постійного проживання, яке він повідомив роботодавцю при прийомі його на роботу.

Факт відправлення повідомлення в передбачені трудовим законодавством строки підтверджується, наявним в справі конвертом, який повернувся без вручення, через не отримання позивачем поштової кореспонденції за його місцем проживання.

З урахуванням пояснень позивача, який визнавав, що йому було відомо про Постанову Уряду Ямало-Ненецького автономного округу від 18 вересня 2014 року № 742-П «Про внесення змін в структуру торговельного представництва Ямало-Ненецького автономного округу в м. Києві (Україна)» , а також доказів наданих відповідачем з приводу повідомлення позивача про скорочення його посади по телефону , а також визнання позивачем, що він в період коли проводилось скорочення за характером своєї роботи не знаходився в офісі представництва, та направлення на адресу проживання позивача листа-попередження про майбутнє звільнення, колегія прийшла до висновку, що відповідач не порушив трудове законодавство в частині попередження працівника про майбутнє звільнення за 2 місяці.

Не отримання позивачем листа, з урахуванням вищенаведених обставин, та специфіки роботи позивача (відсутність його в офісному приміщенні представництва), не може свідчити про порушення відповідачем своїх обов'язків, передбачених КЗпП України.

Посилання позивача в скарзі на те, що він був звільнений в період перебування його на лікарняному, колегія також не приймає з урахуванням того, що наказ, яким позивача було звільнено в період лікарняного був скасований відповідачем і до трудової книжки останнього, були внесені зміни, щодо дати звільнення. Позивач звільнений з роботи з 16.12.2014 року, тобто в день, коли вже не перебував на лікарняному.

Посилання позивача, що зміни з приводу дати його звільнення були внесені не уповноваженою особою є безпідставні, так як суд першої інстанції вірно встановив, що згідно договору, укладеного між державним підприємством «ГДІП» та іноземною юридичною особою про співпрацю в галузі ведення кадрової роботи обов'язок з оформлення та ведення трудових книжок працівників іноземних представництв, їх зберігання та видача покладений саме на Генеральну дирекцію.

Апеляційна скарга не містить жодних доводів в частині розгляду позовних вимог, щодо стягнення коштів за невикористані дні відпустки у відповідності до п. 22 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому законність рішення в цій частині у відповідності з вимогами ст. 303 ЦПК України апеляційним судом не перевірялась.

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, дав належну правову оцінку наданим сторонами доказам, та ухвалив рішення без порушення норм процесуального та матеріального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307,308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді :