Провадження № 2-о/127/756/16
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

04 листопада 2016 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Гриневич В.С., розглянувши заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що мають юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаною заявою, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме що мати заявниці, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала з дітьми з 1 січня 1945 року по 1 січня 1955 року в селі Хижинці Вінницького району та шлюб між батьками був припинений з 01.01.1945 року в звязку із відбуванням покарання батьком заявниці, ОСОБА_4

Розглянувши дану заяву суд дійшов висновку про необхідність залишення її без руху, з огляду на таке.

У відповідності до частини 3 статті 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Статтею 119 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту позовних заяв, зокрема відповідно до ч. 5 вказаної статті до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви у справах окремого провадження, яка подається фізичною особою, сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 275,60 грн.

Як доказ сплати судового збору заявником до заяви додано копію квитанції №0.0.548411868.1 від 10.05.2016р. про сплату 555,00 грн.

Однак, вказана квитанція не може бути належними доказами сплати судового збору, враховуючи наступне.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про судовий збір» судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі виключно через установи банків чи відділення зв'язку.

Відповідно до абзацу другого пункту 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.

Однак, з вищевказаної квитанції неможливо встановити за яку саме заяву чи позовну заяву ОСОБА_5 сплачено судовий збір, оскільки в графі «призначення платежу» квитанції зазначено «Судовий збір за позовом ОСОБА_5Р.» та не міститься жодних посилань про те, що судовий збір сплачений саме з заяви ОСОБА_1, зацікавлена особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що мають юридичне значення.

В той же час, як уже зазначено вище наведена квитанція не може бути належним доказом сплати судового збору враховуюче те, що заявником у заяві є ОСОБА_1, а платником судового збору є ОСОБА_5 При цьому, слід зазначити, що до суду надійшла заява, а не позов як зазначено у квитанції №0.0.548411868.1 від 10.05.2016р.

Крім того, вищезазначена заява надійшла до суду 3 листопада 2016 року, тоді як квитанція про сплату судового збору датована 10 травня 2016 року, тобто майже за шість місяців до звернення заявника до суду з заявою про встановлення факту, що виключає можливість використання квитанції №0.0.548411868.1 від 10.05.2016р. як докази сплати судового збору саме з цієї заяви.

Поряд з тим, вказана квитанція не може бути належним доказом сплати судового збору, оскільки відповідно до абзацу другого пункту 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах » платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Проте, як зазначено вище, заявником до заяви додано ксерокопію квитанції №0.0.548411868.1 від 10.05.2016р. про сплату 555,00 грн.

Поряд з цим, відповідно п.п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 1 статті 258 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Однак, зазначаючи у заяві про необхідність встановлення факту для оформлення спадщини заявником взагалі не вказано обгрунтування такого звернення до суду для встановлення факту, оскільки чинним законодавством передбачено нотаріальний порядок оформлення спадщини. При цьому, жодних посилань на те, що заявник зверталася до нотаріуса, або ж їй відмовлено в оформленні спадщини, заява не містить та відповідних доказів не надано. Крім того, заявником не зазначено, яким чином встановлення факту припинення шлюбу між батьками впливає на спадкові права заявника.

З поданої заяви також не вбачається, яким чином встановлення факту, про який просить заявник, впливає на права чи інтереси зацікавленої особи: ОСОБА_2.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 2 статті 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пленум Верховного Суду України у пункті 3 Постанови №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розяснив судам, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту повязане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і розяснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Статтею 121 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Виходячи з наведеного вище, заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що мають юридичне значення, підлягає залишенню без руху, з наданням заявнику строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 119, 121, 235 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що мають юридичне значення, залишити без руху та надати заявнику строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, який не може перевищувати 5 (пяти) днів з дня отримання позивачем даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: