Провадження №2/686/4589/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 рік м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Конопко А.П.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася ОСОБА_1 з вказаним позовом в якому вказала, що вона народилася 02 січня 1994 року та її батьки є ОСОБА_2 та ОСОБА_3. 05 грудня 1995 року її батьки розлучилися та з того часу вона проживає та перебуває на утримання у своєї матері. У 2002 році за рішенням суду на користь матері на її утримання з ОСОБА_2 були стягнуті аліменти. Разом з цим з часу прийняття судом вказаного рішення і до досягнення нею повноліття (2012 року) ОСОБА_2 жодного разу аліменти не сплатив. У 2012 році, коли вона стала повнолітньою її мати звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та рішенням суду цей позов був задоволений. Стягнута судом сума пені у розмірі 9000 гривень ОСОБА_2 була сплачена в тому ж році, проте сума боргу по аліментам у розмірі 26 616,73 гривень ним була сплачена лише 03 червня 2016 року. Зазначила, що з часу досягнення повноліття (02.01.2012 рік) по теперішній час, відповідно до положень ст..180 СК України, вона має право на отримання індексації боргу з невиплачених відповідачем аліментних зобовязань. Крім того, відповідно до ст..625 ЦК України відповідач повинен сплатити суму боргу з урахування індексу інфляції. Таким чином розмір інфляційних втрат які відповідач повинен їй спалити за період з 2012 по 2016 рік становить 21797,89 гривень. На підставі викладеного просила суд стягнути з відповідача на її користь кошти у сумі 27 797,89 гривень.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити. Надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Зазначила, що з 2002 року відповідач за рішенням суду був зобовязаний сплачувати аліменти на користь матері на її утримання. З часу прийняття рішення по день досягнення повноліття ОСОБА_2 жодної сплати аліментів не здійснив, у звязку з чим його заборгованість станом на день досягнення нею повноліття становила 26 616,73 гривень. Вказану заборгованість відповідач сплатив лише у 2016 році, у звязку чим вказана сума підлягає сплаті з урахуванням індексу інфляції.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що дійсно позивач є його донька. Про рішення суду від 2002 року за яким з нього були стягнуті аліменти на утримання доньки він не знав, у звязку з чим і вникла вказана заборгованість. Також за рішенням суду з нього була стягнута пеня прострочення сплату аліментів. Про ці рішення він дізнався лише тоді, коли на належну йому квартиру був накладений арешт. Стягнуту за рішенням суму пені він погасив у повному обсязі у 2013 році, а суму боргу по аліментам у 2016 році. Оскільки про рішення суду стосовно стягнення аліментів він дізнався запізно, коли сума боргу була дуже великою, через фінансові складнощі він не міг своєчасно її погасити. Таким чином, вважав підстав для задоволення позову не має.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Встановлено, що 25 листопада 2002 року суддею Хмельницького міського суду була винесена постанова у справі АЕ-387/2002 про стягнення аліментів згідно якої вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_1, 02.01.1994 року аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 18.11.2002 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки Першого міського відділу ДВС Хмельницького МРУЮ №17521 від 12.07.2012 року встановлено, що за виконавчим листом №АЕ-387, який виданий Хмельницьким міськрайонним судом від 22.07.2011 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, починаючи з 18.11.2002 року у розмірі ? частини з усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 01.07.2012 рік нарахована заборгованість яка становить 29614,73 гривень.

Також встановлено, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.11.2012 року (справа №2218/17516/2012) позов ОСОБА_5 був задоволений: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 9 016,68 гривень та судовий збір в сумі 214,60 гривень.

Також встановлено, що стягнута за рішенням суду сума пені за прострочення сплати аліментів була погашена ОСОБА_2 у повному обсязі 15.01.2013 року, а заборгованість по сплаті аліментів 03.06.2016 року.

Звертаючись до суду з вказаним позовом про стягнення суми інфляції за весь час прострочення сплати аліментів позивач посилалася на ст..625 ЦК України.

Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Судом України від 20.01.2016 року під час розгляду справи № 6-2759цс15.

Оскільки спірні правовідносини виникають із норм сімейного права, та відповідно регулюються спеціальним законодавством (Сімейним Кодексом України) застосування до них положень ст..625 ЦК України не допускається.

Крім того суд звертає свою увагу на те, що відповідно до ст. 179 ЦК України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. У разі смерті того з батьків, з ким проживала дитина, аліменти є власністю дитини. Опікун розпоряджається аліментами, які одержані для утримання малолітньої дитини. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпоряджання ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Отже за приписами ст..179 СК України аліменти одержані на дитину є власністю того з батьків, на імя кого вони виплачуються.

Як встановлено з матеріалів справи за відповідним судовим рішенням з відповідача на користь ОСОБА_5 (матері позивача) були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_1, 02.01.1994 року (позивача у справі).

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки аліменти за рішенням суду були стягнуті не на користь позивача, а на користь її матері, яка і є власником таких коштів, саме останній належить право на звернення до суду за захистом своїх прав стосовно своєчасного та у повному обсязі отримання присуджених на її користь аліментів, та відповідно притягнення платника аліментів до відповідальності передбаченої діючим законодавством за їх несвоєчасну сплату.

На підставі викладеного, керуючись ст..179 СК України, ст.ст. 1, 15, 625 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212-215, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: