РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2016 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Ніколайчук А.В., за участю учасників процесу

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Хмельницької міської ради, Хмельницька Житлово-експлуатаційна контора №2, Управління Державної Міграційної Служби у Хмельницькій області про визнання реєстрації недійсною

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання реєстрації недійсною посилаючись на те, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1 без належних на те підстав.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог.

Відповідачі про час та місце судового засідання належним чином повідомлений в судове засідання не зявилися та не повідомили суд про причини неявки.

Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради у судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог.

Представник Хмельницької житлово-експлуатаційної контори №2 підтримав позовні вимоги.

Управління Державної Міграційної Служби у Хмельницькій області представника у судове засідання не направило проте, направлено клопотання про розгляд справи без участі представника.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши показання учасників процесу, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон № 2482-XІІ) наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Виходячи з аналізу змісту Закону № 2482-XІІ у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сімї.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Розмір частки кожного з них складає 1/9 частина квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно №1051 виданого 24 березня 2006 року управлінням комунального майна Хмельницької міської ради.

Відповідачі зареєстровані за зазначеною вище адресою з 22 жовтня 2005 року. Зазначена квартира 22.03.2006 року приватизована на всіх зареєстрованих у ній осіб.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Вимогами ст..2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір пересування в Україні» визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір пересування в Україні», (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації (далі - орган реєстрації) в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В силу ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Представником позивача не доведено у судовому засіданні та не представлено доказів незаконності реєстрації відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 а також тих обставин, що факт відсутності їх за місцем реєстрації (не проживання) позбавляє права останніх бути зареєстрованим у зазначеній квартирі, законність приватизації якої не оспорюється позивачем у позовних вимогах.

Крім цього, позовні вимоги про визнання реєстрації ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 недійсною необґрунтовані вимогами чинного законодавства України.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги, що відповідачі є співвласниками квартири та представником позивача не доведено у судовому засіданні та не представлено доказів які б вказували на порушення відповідачами по справі прав та законних інтересів позивача також, зазначених порушень не встановлено судом тому суд вважає, що заявлений позов є необґрунтованим та не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про визнання реєстрації недійсною - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду 29 січня 2016 року.

Суддя С.Л. Стефанишин