Справа №477/692/16-ц 02.11.2016 02.11.2016
Справа № 477/692/16-ц
Провадження №22-ц/784/2394/16
Головуючий у суді першої інстанції:Саукова А.А.
Доповідач апеляційного суду: Бондаренко Т.З.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 листопада 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікова В.І.,

із секретарем судового засідання: Шагай О.А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Ткаченко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2016 року, ухваленого за позовом

ОСОБА_2 до

Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Діонісій VN»

про

розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення заборгованості по орендній платі, повернення земельної ділянки

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Діонісій VN» про розірвання договору оренди, стягнення заборгованості по орендній платі, повернення земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що на підставі державного акту від 8 вересня 2004 року йому на праві власності належить земельна ділянка площею 5,47 га, яка розташована на території Зеленогаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. Вказана земельна ділянка за договором від 20 грудня 2012 року передана в оренду ТОВ «Діонісій VN» строком на 30 років з оплатою 1353 грн. 94 коп. орендної плати на рік. В порушення вказаних умов договору відповідач не сплатив орендну плату за 2013, 2014, 2015 роки та не надавав ніяких послуг в рахунок орендної плати.

В зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань, позивач просив розірвати договір оренди земельної ділянки, стягнути орендну плату за 2013-2015 роки в сумі 4061 грн. 82 коп., з яких 2542,70 грн. компенсація збитків від інфляції та 121 грн. 86 коп. 3 % річних та зобов'язати відповідача повернути земельну ділянку.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить вказане рішення суду скасувати, по справі ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на те, що суд неналежно оцінив докази у справі.

Заперечуючи проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, відповідач вказував на законність рішення суду.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на підставі наступного.

Відповідно до ст. 124 ЗК України, передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

Положеннями ст. 13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом позивач ОСОБА_2. є власником земельної ділянки площею 5,47 гектарів сільськогосподарського призначення, розташованої на території Зеленогаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області на підставі державного акту, виданого 8 вересня 2004 року Жовтневою райдержадміністрацією (а.с. 12).

10 липня 2010 року ОСОБА_2. та ТОВ «Діонісій VN» уклали договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 15 років із сплатою орендної плати в сумі 1353 грн. 90 коп. на рік (а.с. 39-41). Вказаний договір зареєстровано 9 грудня 2010 року у Державному реєстрі земель за № 71.

Після укладення вказаного договору сторони домовились про зміну порядку здійснення орендної плати за вказаним договором оренди, а саме дійшли взаємної згоди щодо сплати орендної плати наперед (достроково).

Вказана домовленість була реалізована шляхом складання позивачем, як орендарем розписки про отримання ним 30000 грн. Із змісту вказаної розписки слідує, що цю суму позивач отримав в рахунок орендної плати за землю за всі 15 років, зазначивши також про відсутність в нього претензій до орендатора та про те, що з умовами договору оренди він ознайомлений та згоден (а.с.43).

В подальшому, сторони згодились на збільшення строку дії договору оренди до 30 років та, в зв'язку з цим уклали відповідний договір 20 грудня 2012 року (а.с. 6-8).

Із листа Відділу Держгеокадастру у Жовтневому районі Миколаївської області від 22 червня 2016 року адресованого районному суду слідує, що в «Книзі записів державної реєстрації договорів оренди на земельну ділянку» зареєстровано договір оренди земельної ділянки площею 5,47 га між ОСОБА_2 та ТОВ «Діонісій VN» від 9 грудня 2010 року за реєстраційним номером 71 строком на 15 років та договір оренди між тими ж сторонами на ту ж земельну ділянку від 29 грудня 2010 року за реєстраційним № 04063 строком на 30 років (а.с. 53).

Відповідно до п. 28 договору оренди від 10 липня 2010 року, дія цього договору припиняється в разі закінчення строку на який його було укладено, придбання орендарем земельної ділянки у власність та в разі ліквідації юридичної особи орендаря. Вказані положення договору відповідають вимогам ст. 31 Закону України «Про оренду землі», якою також, поміж іншим, передбачено припинення дії договору оренди і в разі домовленості про таке сторін.

Статтею 598 ЦК України, визначені загальні підстави припинення зобов'язання, серед яких зазначено підстави визначені договором або законом.

Враховуючи, що сторонами не надано будь-яких доказів щодо наявності обставин, з якими умови договору та закон, пов'язують припинення дії цього договору, цей договір оренди земельної ділянки від 10 липня 2010 року, слід вважати таким, що не припинив свою дію. До того ж таке підтверджується і наявною його державною реєстрацією, про що повідомлено суд в зазначеному листі Відділу Держгеокадастру в Жовтневому районі Миколаївської області.

Із змісту наступного договору оренди від 20 грудня 2012 року, слідує, що предметом оренди є та ж сама земельна ділянка, не змінено її вартість та розмір орендної плати. Сторони змінили лише строк дії договору. Обидва договори відповідають типовій формі цього виду договору.

Згідно з положеннями ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. Аналогічні положення закріплені і в ч. 1 ст. 351 ЦК України.

Положеннями ст. 654 ЦК України встановлено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі.

За вказаних обставин, районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що правовідносини з приводу оренди земельної ділянки між сторонами виникли з моменту укладення договору оренди від 10 липня 2010 року, умови якого в подальшому за домовленістю сторін змінювалися в частині порядку здійснення орендної плати, що оформлено розпискою та в частині строку його дії, що оформлено договором оренди від 20 грудня 2012 року. Такі дії учасників договору ґрунтуються на їх волевиявленні, відповідають умовам договору, наведеним нормам закону та положенням ст. 627 ЦК України щодо свободи договору.

Виходячи з такого, вірним є також висновок суду щодо відсутності заборгованості за договором оренди земельної ділянки, укладеним сторонами від 20 грудня 2012 року, за період з 2013 року по 2015 рік, на що вказує позивач, оскільки відповідно до взаємної домовленості оренда плата виплачена відповідачем достроково наперед.

Оскільки ж не встановлено судом наявності заборгованості по орендній платі, відсутні підстави і для застосування наслідків передбачених ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та ст. 141 ЗК України у вигляді розірвання договору оренди та витребування земельної ділянки.

На підставі викладеного, районний суд вірно відмовив в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що кошти за розпискою отримані не від ТОВ «Діонісій VN», а від фізичної особи ОСОБА_3., який розраховувався за фактичне використання земельної ділянки вказаною особою в минулому та за договором, який мав бути підписаний саме з ним в майбутньому, неможна прийняти до уваги.

Так, доказів використання ОСОБА_3. земельної ділянки в минулому без відповідного договору не надано. Відповідно до наказу від 14 липня 2010 року за № 7 директора ТОВ «Діонісій VN», яким є ОСОБА_3., дозволено здійснити виплату орендної плати ОСОБА_2. в сумі 30000 грн. (а.с. 43). На підставі видаткової накладної від 27 липня 2010 року ОСОБА_3. видано 30000 грн. під звіт для оплати орендної плати ОСОБА_2. (а.с. 70). Відповідно до розписки ОСОБА_2. гроші в сумі 30000 грн. отримав він від ОСОБА_3. та одночасно зазначив, що до орендаря претензій не маю. Орендарем на той час відповідно до договору виступав ТОВ «Діонісій VN» , тому ніяких підстав немає вважати, що ОСОБА_3. передавав кошти від себе особисто як від орендаря.

Позивач в апеляційній скарзі також зазначає, що відповідачем, як юридичною особою порушено порядок сплати податків із сплаченої суми оренди в розмірі 30000 грн. проте, вказані обставини, не впливають на спірні правовідносини між сторонами, але, можуть бути підставою для відповідного реагування належних контролюючих органів.

Також не заслуговує на увагу довід апеляційної скарги стосовно не виконання ТОВ «Діонісій VN» вимог закону щодо виготовлення проектів землеустрою що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, оскільки таке порушення не є підставою для розірвання договору оренди, крім цього таке посилання виходить за межі позовних вимог.

На підставі викладеного, та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, принципів розумності, добросовісності та справедливості, передбачених п. 6 ст. 3 ЦК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2. - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: : Т.З.Бондаренко

Т.В. Крамаренко

В.І. Темнікова