Ухвала

іменем україни

20 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

Леванчука А.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконною постановою суду, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 23 квітня 2015 року, а також касаційною скаргою Мороз Тетяни Миколаївни, яка діє в інтересах Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 23 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Головного управління казначейської служби України в Хмельницькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконною постановою суду і просив, з урахуванням уточнених позовних вимог стягнути на його користь з Державної казначейської служби України 3 080 306,00 грн, з яких: 488 000,00 - неотримана заробітна плата, яка з урахуванням індексу інфляції складає 609 512,00 грн; 8 000,00 грн - вартість вилученого під час обшуку майна; 50 000,00 грн - витрати на правову допомогу, з урахуванням індексу інфляції 62 450,00 грн; 500 000,00 грн - конфісковані грошові кошти, з урахуванням інфляції - 624 500,00 грн; 1 775 844,00 грн - моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2013 року було скасовано постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 лютого 2012 року про відмову в задоволенні його заяви про звільнення від відбування покарання у зв'язку із закінченням строків давності, й звільнено його від відбування покарання, призначеного вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2006 року та закрито провадження у справі, запобіжний захід тримання під вартою скасовано й звільненого його із зали суду.

Посилаючись на те, що через незаконні рішення суду, його 1857 днів утримували в місцях позбавлення волі, він був незаконно позбавлений волі з 09 вересня 2008 року (з моменту набрання вироком законної сили) по 10 вересня 2013 року (до моменту звільнення). Весь цей час він був позбавлений конституційного права на свободу та особисту недоторканість, що завдало йому значних матеріальних збитків та моральних страждань, ОСОБА_3 просив позов задовольнити у повному обсязі.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Оскаржуваним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України шляхом безспірного списання коштів з Державного бюджету України за рахунок бюджетних призначень, передбачених на вказану мету, на користь ОСОБА_3 200 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої винесенням незаконної постанови Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 лютого 2012 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про звільнення його від покарання у зв'язку із закінченням строків давності. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 23 квітня 2015 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2015 року змінено та зменшено розмір відшкодування моральної шкоди з 200 000,00 грн до 25 000,00 грн.

У касаційній скарзі Мороз Т.М., яка діє в інтересах Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, просить оскаржувані рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржуване рішення апеляційного суду змінити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та збільшити розмір відшкодування моральної шкоди з 25 000,00 грн до 612 871,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи, що заявникамиоскаржуються рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів вважає за недоцільне виходити за межі касаційної скарги та переглядати рішення суду першої та апеляційної інстанцій в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скаргах доводи, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 200 000,00 грн, оскільки внаслідок ухвалення незаконної постанови Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області 09 лютого 2012 року позивач ОСОБА_3 продовжував відбувати покарання у виді позбавлення волі, тобто в період часу з 09 лютого 2012 року по 10 жовтня 2013 року він був позбавлений волі незаконно.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та зменшуючи розмір моральної шкоди з 200 000,00 грн до 25 000,00 грн, апеляційний суд виходив із того, що місцевий суд при визначенні розміру моральної шкоди не врахував вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, а також того, що ОСОБА_3 повністю реабілітований не був, оскільки вирок відносно нього, відповідно до якого він визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, набрав законної сили та виконувався.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна, оскільки суди попередніх інстанцій дійшли їх без повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, прав і обов'язків сторін у цих правовідносинах.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

- постановлення виправдувального вироку суду;

- встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

- закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

- закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 11 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

За правилами ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначено ст. 13 цього Закону.

Отже, право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає в особи у випадку повної реабілітації.

Судом установлено, що вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2006 року ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 263, ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 358 КК України - один рік позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України - два роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 358 КК України - шість місяців арешту. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності за ч. 1 ст. 263, ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України ОСОБА_3, звільнено від призначеного покарання. За ч. 4 ст. 190 КК України призначено покарання у вигляді восьми років позбавлення з конфіскацією майна.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 09 вересня 2008 року вказаний вирок в частині призначеного покарання залишено без змін.

У грудні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області в порядку ст. 405-1 КПК України із заявою про звільнення його на підставі ст. 74 КК України від призначеного вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2006 року покарання за діяння, караність якого усунуто ч. 4 ст. 48 КК України (у редакції 1960 року), у зв'язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності на час набрання вироком законної сили.

Така заява ОСОБА_3 розглядалася неодноразово, постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 лютого 2012 року в задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2013 року вказану постанову міськрайонного скасовано, заяву ОСОБА_3 задоволено, на підставі ст. 48 КК України ( у редакції 1960 року) у зв'язку із закінченням строків давності звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання, призначеного вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2006 року, та закрито провадження у справі, запобіжний захід ОСОБА_3 - тримання під вартою скасовано, звільнено його із зали суду негайно.

Тобто в даному випадку ОСОБА_3 було звільнено від відбування покарання та закрито провадження у справі з нереабілітуючих підстав (тобто тих, які не знімають підозру, але звільняють від кримінальної відповідальності).

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач посилався на те, що через незаконні рішення суду, його 1857 днів утримували в місцях позбавлення волі, тобто він був незаконно позбавлений волі з 09 вересня 2008 року (з моменту набрання вироком законної сили) по 10 вересня 2013 року (до моменту звільнення).

Вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій виходили із того, що оскільки ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2013 року було скасовано постанову Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області 09 лютого 2012 року про відмову ОСОБА_3 у задоволенні його заяви про звільнення від відбування покарання у зв'язку із закінченням строків давності, як незаконну, що призвело до його звільнення через значний проміжок часу, тобто в період часу з 09 лютого 2012 року по 10 жовтня 2013 року ОСОБА_3 був позбавлений волі незаконно.

Однак, поза увагою судів залишилось те, що відповідно п. 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затверджене наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 06 березня 1996 року за № 106/1131, право на відшкодування у громадянина, який був незаконно засуджений судом виникає у випадку повної його реабілітації.

За таких обставин, суди задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, вказаних вимог закону не врахували, не зазначили жодної підстави, передбаченої ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», якими визначено підстави та порядок відшкодування шкоди, не виконали висновків, викладених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року, а саме не встановили чи наявне у позивача право на відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з чим дійшли до передчасного висновку щодо наявності підстав, які б давали позивачу право на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду.

Ураховуючи, що судами першої та апеляційної інстанцій не дотримані всі вимоги процесуального закону, що унеможливило встановлення фактичних обставин у справі, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалені судами рішення законними та обґрунтованими визнати не можна, а тому вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3 та Мороз Тетяни Миколаївни, яка діє в інтересах Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 23 квітня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

С.О. Карпенко

А.О.Леванчук

Г.І. Мостова