Провадження № 4-с/522/137/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСББ «СІМЕКС» на дії Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції, боржник: ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В:

Скаржник 01.07.2016 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії Другого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції, боржник: ОСОБА_1, за якою просив:

- визнати неправомірною бездіяльність державних виконавців Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, яка виражена у недотримані термінів проведення виконавчих дій, встановлених ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому провадженні ВП 48451557 з виконання виконавчого листа №522/8565/14 виданого 15.07.2015 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Об'єднання співвласників «СІМЕКС» багатоквартирних будинків №3, За, 36 грошової суми у розмірі 51 540,01 грн.;

- зобовязати начальника Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області вжити заходи передбачені законом для своєчасного та повного виконання судового рішення у виконавчому провадженні ВП 48451557.

В обґрунтування скарги відзначив, що 14.08.2015 року постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження ВП 48451557 з виконання виконавчого листа №522/8565/14, виданого 15.07.2015 Приморським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Об'єднання співвласників «СІМЕКС» багатоквартирних будинків №3, За, 36 грошової суми у розмірі 51 540,01 грн..

29.10.2015 року на виконання наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2015 №979/5 «Про реорганізацію та утворення відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції» та наказу ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області від 17.07.2015 №367/03-06 «Про проведення певних заходів щодо реорганізації та утворення на їх базі нових відділів», виконавче провадження ВП 48451557 передано державному виконавцю Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4. Вказує, що з моменту відкриття виконавчого провадження вже сплило десять місяців, отже виконавче провадження з виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСББ «СІМЕКС» боргу 51 540,01 грн. не виконано. На протязі десяті місяців, державні виконавці навіть не виходили за місцем проживання боржника для зясування питання про наявність у нього рухомого майна, яке може бути реалізовано в рахунок боргу, та яке підлягає опису та арешту згідно cm.57 Закону України «Про виконавче провадження». Поряд з тим, боржник має майно (мансарду квартири №18 загальною площею 146, 5 кв.м, та два парко-місця в будинку №3а по провулку Дунаєва в місті Одесі), на яке може бути звернуто борг в порядку встановленому cm.cm.52, 62, 63 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, вважає, що державним виконавцем у порушення вимог чинного законодавства не дотримано строків здійснення виконавчого провадження та забезпечено належне виконання вказаного рішення суду, чим порушено його прав та інтереси, гарантовані Конституцією та Законами України.

Представника скаржника у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, за якою просив подану скаргу розглянути за його відсутності та задовольнити.

Інші сторони у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи прийшов до висновку про задоволення скарги.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.06.2015 року (справа №522/8565/14) було задоволено позов Обєднання співвласників «СІМЕКС» багатоквартирних будинків № 3, 3а, 3б по провулку Дунаєва та стягнуто з ОСОБА_1 на користь обєднання співвласників «СІМЕКС» багатоквартирних будинків № 3, 3а, 3б по провулку Дунаєва заборгованість за комунальні послуги у загальному розмірі 51029 (пятдесят одна тисяча двадцять девять) грн. 71 коп. та судові витрати в сумі 510 (пятсот десять) грн. 30 коп..

15 липня 2015 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист на виконання вказаного рішення суду від 02.06.2015 року, за яким 14.08.2015 року державним виконавцем першого Приморського відділу ДВС ОМУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№48451557 про стягнення з ОСОБА_1 на ОСББ «Сімекс» грошової суми у розмірі 51 540, 01 грн..

Листом відділу ДВС №21124 від 14.08.2015 року дана постанова направлена сторонам для виконання.

29.10.2015 року на виконання наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2015 №979/5 «Про реорганізацію та утворення відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції» та наказу ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області від 17.07.2015 №367/03-06 «Про проведення певних заходів щодо реорганізації та утворення на їх базі нових відділів», виконавче провадження ВП 48451557 передано державному виконавцю Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4.

На момент звернення представника ОСББ до суду з відповідною скаргою рішення суду не виконано.

Під час розгляду справи було встановлено, що 30.06.2016 року державним виконавцем Приморського відділу ДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанову, за якою виконавчий документ №522/8565/14, виданий 15.07.2015 року, повернуто стягувачу з підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.47, ст.. 50 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому у постанові вказано, що згідно з актом державного виконавця за адресою, вказаною у виконавчому документі, належне майно боржника, на яке можливо звернути стягнення не виявлено. У результаті вжитих державним виконавцем заходів щодо розшуку майна боржника виявились безрезультатними, що підтверджується відповідними довідками.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Ст. 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Суд вбачає, що п.5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника);

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно вимог п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, обовязковість рішень суду є одною із основних засад судочинства, отже невиконання судового рішення є порушенням норм Конституції України, які є нормами прямої дії.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У відповідності до ст..1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, відповідно до ст.2 вказаного Закону примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема , виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно до ч.1, 2 ст. 30 Закону державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку.

Заходи примусового виконання рішень передбачені у ст.. 31 Закону, серед яких є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника передбачений у ст.. 52 Закону.

Ч. 1 ст. 6 заданого Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до ч.1 ст. 11 вказаного закону України, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Ч.2 даної статті встановлено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом;

Обсяг прав (повноважень) державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження передбачений у ч.3 ст. 11 Закону.

Проте, суд вбачає, що до теперішнього часу рішення суду від 02.06.2015 року не виконано, ОСББ «Сімекс» присуджена сума коштів боржником ОСОБА_1 не виплачена.

Судом не встановлено обставин, які б підтвердили виконання державним виконавцем дій для забезпечення належного виконання рішення суду та здійснення ним необхідних заходів, передбачених чинним законодавством.

Зокрема, за період з часу звернення скаржником до відділу ДВС по 30.06.2016 року (час повернення виконавчого документу стягувачу) не вбачається про те, які заходи вживались державним виконавцем по пошуку майна боржника і встановленню його іншого майна - земельних ділянок, рахунків в банку, місця його роботи з метою звернення стягнення на його заробітну плату в рахунок погашення заборгованості перед позивачем.

Не надано доказів відсутність та вчиненню дій по пошуку місця роботи боржника та джерела отримання доходів останнім, фактів отримання боржником пенсії, чи пошук рухомого майна боржника.

Крім того, доказів перевірки наявності зареєстрованих за боржником транспортних засобів та земельних ділянок державний виконавець не проводив, оскільки не було надано суду доказів цьому.

Також, заслуговують на увагу наведені представником заявника обставини не виконання відділом ДВС щодо встановлення місця реєстрації та проживання боржників, направлення в порядку ст.11,12 ЗУ «Про виконавче провадження» подання про розшук боржника, організацію розшуку його доходів шляхом направлення запитів до органів податкової служби, БТІ, агентства земельних ресурсів.

На спростування даних обставин суду не надано належних та допустимих доказів.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ухвалою суду від 11.07.2016 року за клопотанням представника ОСББ «Сімекс» було витребувано з Приморського відділу ДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області належним чином завірену копію виконавчого провадження ВП №48451557.

Проте, до теперішнього часу зацікавленою особу ухвалу суду не виконано та не надано запрошені матеріали виконавчого провадження.

Постановою Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» розяснено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому, суд звертає увагу, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обовязкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступі до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов'язкового рішення може суперечити Конвенції, Саме на державу покладається обов'язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню (рішення Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України, nо.38773/05, від 26.07.2012 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обовязок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Суду у справі Глоба проти України, по. 15729/07, від 05.07.2012).

Отже, враховуючи, що доводи, вказані скаржником, державним виконавцем не спростовані, суд констатує, що передбачені п.5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для повернення виконавчого документу стягувачеві відсутні та державним виконавцем не забезпечено належне виконання рішення суду від 02.06.2015 року, що свідчить про бездіяльність останнього.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги ОСББ «Сімекс», яка знайшла своє підтвердження у матеріалах справи, а тому вважає за можливе задовольнити її у повному обсязі.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 10, 11, 158, 169, 197, 209, 210, 218, 293, 383, 387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСББ «СІМЕКС» на дії Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції, боржник: ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державних виконавців Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, яка виражена у недотримані термінів проведення виконавчих дій, встановлених ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому провадженні ВП 48451557 з виконання виконавчого листа №522/8565/14 виданого 15.07.2015 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Об'єднання співвласників «СІМЕКС» багатоквартирних будинків №3, За, 36 грошової суми у розмірі 51 540,01 грн..

Зобовязати начальника Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області вжити заходи передбачені законом для своєчасного та повного виконання судового рішення у виконавчому провадженні ВП 48451557.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Домусчі Л.В.

24.10.2016