Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Шимківа С.С., Хилевича С.В.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Рівненської області на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2015 року у справі за позовом заступника прокурора м. Рівне в інтересах держави до Рівненської міської ради, управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради, Рівненська загальноосвітня школа Рівненської міської ради №11 про визнання недійсним рішення Рівненської міської ради № 1868 від 25.09.2008 року, визнання недійсним договору купівлі-продажу об'єкта нерухомості та витребування майна,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року заступник прокурора м. Рівне в інтересах держави звернувся в Рівненський міський суд з вищевказаним позовом до Рівненської міської ради, в обґрунтування якого вказував, що 25.09.2008 року Рівненською міською радою було прийнято рішення № 1868 "Про приватизацію нежитлових приміщень за адресою: м. Рівне, вул. Д.Галицького, 14-А". На підставі зазначеного рішення Рівненської міської ради, 2.10.2009 року між територіальною громадою м. Рівне в особі управління комунальної власності виконавчого комітету Рівненської міської ради та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу будівлі (в кількості 2), яка складається з підсобного приміщення літ. "Б-2", загальною площею 92,3 кв.м. та будівлі літ. "В-1", загальною площею 29,0 кв.м., розташованої за адресою: м. Рівне, вул. Д. Галицького, 14-А. В подальшому ОСОБА_1 зареєструвала своє право власності на вказані приміщення та 22.05.2012 року продала їх ОСОБА_2

Вважаючи, що рішення Рівненської міської ради від 25.09.2008 року № 1868 "Про приватизацію нежитлових приміщень за адресою: м. Рівне, вул. Д. Галицького, 14-А" прийнято із порушенням норм чинного законодавства України, оскільки вказані в цьому рішенні приміщення відносяться до об'єктів освіти і тому, у відповідності до положень ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна", приватизації не підлягають, прокурор просив суд вказане рішення органу місцевого самоврядування та договір купівлі-продажу від 2.10.2009 року, укладений між територіальною громадою м. Рівне, в особі Управління комунальної власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, визнати недійсним, витребувавши спірні приміщення від ОСОБА_2 у власність територіальної громади м. Рівне.

Рішенням Рівненського міського суду від 12 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог заступника прокурора м. Рівне відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі заступник прокурора Рівненської області покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Вказує, що спірні приміщення відноситься до об'єктів освіти, що підтверджується відповідними доказами дослідженими в ході розгляду справи, а тому у відповідності до ч. 2 ст. 5 ЗУ "Про приватизацію державного майна" не підлягають приватизації.

Не використання з 1996 року Рівненською ЗОШ №11 приміщення теплиці в навчальному процесі, не є підставою для його відчуження шляхом продажу, в зв'язку з чим, міська рада під час прийняття рішення вийшла за межі повноважень наданих їй законом.

Вважає, що єдиною підставою для встановлення фактів порушення вимог законності при прийнятті органом місцевого самоврядування рішення є результати перевірки, а не факт оприлюднення (розміщення на сайті Рівненської міської ради) рішення. В даному випадку за результатами проведеної перевірки прокуратурою міста пред'явлено до суду вказаний позов.

Про факт існування правовідносин щодо відчуження приміщень освіти прокуратурі м. Рівне стало відомо в ході перевірки, проведеної у зв'язку з розміщенням на сайті "Все" 14.08.2014 року статті "Депутати Рівнеради не ділитимуть землю школи".

Висновок суду про пропущення прокуратурою м. Рівне строків позовної давності ґрунтується на припущеннях, оскільки з документів наданих суду не можливо достеменно встановити, що саме під час перевірки в 2010 році чи на засіданні 21 сесії Рівненської міської ради 25.09.2008 року прокуратура довідалася або могла довідатися про порушення вимог законодавства, пов'язаного із порядком передачі об'єктів нерухомості у власність.

Звертає увагу, що 8.07.2008 року на підставі рішення Рівненської міської ради №1122 від 15.11.2007 року Рівненській ЗОШ № 11 було видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 3,6487 га по вул. Д. Галицького, 14-А в м. Рівне, на якій розташоване спірне приміщення. А тому продаж спірного майна фактично призводить до необхідності відчуження земель освіти.

Вважає, що у зв'язку з визнанням недійсним рішення Рівненської міської ради про приватизацію майна та визнання недійсним договору купівлі-продажу від 2.10.2009 року, спірне майно необхідно витребувати у ОСОБА_2, який придбав його за договором купівлі-продажу у ОСОБА_1 22.05.2014 року та повернути спірне майно до комунальної власності.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги заступника прокурора м. Рівне в інтересах держави.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_3 та управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, вказують, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, тому просять залишити його без змін.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що прокурор не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що спірні нежитлові будівлі, щодо яких Рівненською міською радою 25.09.2008 року було ухвалено рішення № 1868 про їх приватизацію, відповідно до положень ч. 1 ст. 63 Закону України "Про освіту" належали на відповідній правовій підставі юридичній особі, яка мала статус державного навчального закладу, який фінансується з державного бюджету або технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, а також, що необхідність їх використання навчальним закладом передбачена будівельними і санітарно-гігієнічними нормами, правилами.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства. Загальнодержавне значення мають об'єкти, діяльність яких забезпечує соціальний розвиток, збереження та підвищення культурного, наукового потенціалу, духовних цінностей, зокрема об'єкти освіти, фізичної культури, спорту і науки, що фінансуються з державного бюджету.

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 18 Закону України "Про освіту" навчальні заклади, засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу. Навчальні заклади незалежно від їх статусу і належності забезпечують якість освіти в обсязі вимог державних стандартів освіти.

Згідно із ч.ч. 1, 4, 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством. Основні фонди, оборотні кошти та інше майно державних навчальних закладів, установ, організацій та підприємств системи освіти не підлягають вилученню, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Таким чином законодавець встановлює заборону на приватизацію об'єктів освіти, які фінансуються як з державного бюджету так і з місцевого.

Судом встановлено, що відповідно до постанови КМ України №311 від 5.11.1991року «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю та розпорядження представника Президента України №396 від 24.11.1992року «Про майно комунальної власності» середні навчальні заклади у м.Рівне були передані у власність його територіальної громади.

В 1977 році була прийнята в експлуатацію ЗОШ №11 в м.Рівне по вул.Д.Галицького(колишня Новоросійська), 14-а, до цілісного майнового комплексу якої входили будівля теплиці та підсобне приміщення(надалі-спірні нежитлові приміщення). (а.с.44 т.1)

Вказана обставина підтверджується технічним паспортом, виготовленим Рівненським МБТІ станом на 16.06.2004 року та на 15.06.2007 року (том 1 а.с.187-196) повідомленням начальника управління освіти на адресу начальника КП "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" від 11 червня 2007 року (том 1 а.с. 115), актом прийняття передачі основних засобів від 13.10.2009року та інвентарною карткою обліку основних засобів в бюджетних установах(а.с.10,14 т.1).

Рішенням Рівненської міської ради №1122 від 15 листопада 2007 року надано Рівненській ЗОШ №11 в постійне користування земельну ділянку загальною площею 36487 м кв. на вул. Д.Галицького 14-А для обслуговування будівель та споруд з допоміжними приміщеннями, без права зміни її цільового призначення та відчуження.

8 липня 2008 року Рівненській ЗОШ № 11 видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 3,6487 га, в тому числі і на ту частину земельної ділянки, на якій знаходяться спірні нежитлові приміщення.

Рішенням Рівненської міської ради №1868 від 25 вересня 2008 року "Про приватизацію нежитлових приміщень за адресою: м. Рівне, вул. Д. Галицького, 14-а" затверджено перелік об'єктів комунальної власності (окремого індивідуально визначеного майна), що підлягають приватизації шляхом викупу орендарями цих об'єктів, до якого включено нежитлові приміщення, розташовані у двоповерховій цегляній будівлі та одноповерховій цегляній будівлі загальною площею 128,6 м. кв. за адресою м. Рівне, вул. Д. Галицького, 14-а.

19 лютого 2009року виконкомом Рівненської міськради на підставі його рішень №253 від 20.09.2005року та №20 від 9.02.2009р. територіальній громаді м.Рівного в особі Рівненської міської ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, зокрема підсобне приміщення літ.»Б», загальною площею 92,3кв.м. та будівлю літ. «В-1» загальною площею 29кв.м, що знаходяться за адресою м.Рівне вул. Д.Галицького, 14-а, яке в той же день зареєстровано у КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним №26492331.(а.с.69 т.1)

На виконання рішення №1868 від 25 вересня 2008 року між управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради та ФОП ОСОБА_1 2.10.2009 укладено договір купівлі-продажу будівлі, яка складається з спірних нежитлових приміщень: підсобного приміщення літ. Б-2, загальною площею 92,3 кв.м. та будівлі літ. В-1, загальною площею 29,0 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Рівне, вул. Д.Галицького, 14-а, які згодом, 22.05.2012 року ОСОБА_1 відчужила ОСОБА_2

Враховуючи викладене, на момент ухвалення Рівненською міською радою рішення № 1868 від 25 вересня 2008 року про затвердження переліку об'єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу орендарем, а саме щодо нежитлових приміщень, загальною площею І28,6 кв.м., розташованих за адресою: м. Рівне, вул. Д.Галицького, 14-А, вказані нежитлові приміщення входили до цілісного майнового комплексу Рівненської ЗОШ №11, тобто відносились до матеріально-технічної бази об'єкту освіти та приватизації не підлягали.

Належність спірного нерухомого майна територіальній громаді м.Рівне в особі Рівненської міської ради не впливає на встановлену Законом України "Про приватизацію державного майна" заборону приватизації шляхом викупу споруд зазначеного навчального закладу, а тому доводи відповідачів з цього приводу є безпідставними.

Таким чином, рішення Рівненської міської ради № 1868 від 25.09.2008 року "Про приватизацію нежитлових приміщень за адресою м. Рівне, вул. Д.Галицького, 14-А" прийняте з порушенням положень ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна", що є підставою для визнання його недійсним та наслідком - визнання недійсним укладеного на його підставі договору купівлі-продажу від 2.10.2009року, витребування майна та повернення його територіальній громаді.

Разом з тим, в ході розгляду справи представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_3 заявлено письмове клопотання про застосування строку позовної давності.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ст. 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься у ст. 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 36-1 Закону України "Про прокуратуру" та ч.2 ст.45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини другої статті 45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у ст. 46 ЦПК України.

Згідно із частиною першою ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у своїх постановах від 1 липня 2015 року №6-178цс15 та від 17 лютого 2016 року №6-2407цс15.

Як вбачається з додатку до протоколів №21/1, 21/2, 21/3 двадцять першої сесії Рівненської міської ради у списку осіб присутніх на пленарних засіданнях 25.09.2008 року та 2.10.2008 року вказаний прокурор міста Рівне ОСОБА_4 (том 1 а.с. 42).

Будь-яких доказів на спростування вказаної обставини матеріали справи не містять.

Таким чином, у 2008 році прокуратурі м. Рівне було відомо про прийняття Рівненською міською радою рішення №1868 "Про приватизацію нежитлових приміщень за адресою: м. Рівне, вул. Д.Галицького, 14-а" у вступній частині якого наголошуються, що однією з причин відчуження нежитлових приміщень - будівлі теплиць з побутовими приміщеннями, є невикористання їх загальноосвітньою школою №11 в учбовому процесі з 1996 року, що свідчить про віднесення їх до об'єкта освіти.

Крім того, згідно листа заступника прокурора м. Рівне №346-10 від 25.03.2010 року в.о. начальника управління комунальною власністю Рівненського міськвиконкому в 2010 році прокуратурою м. Рівне проводилась перевірка щодо додержання законодавства про державну та комунальну власність, в тому числі про приватизацію на території м. Рівне.

Дані обставини спростовують доводи апеляційної скарги про початок перебігу позовної давності, з дня виявлення прокуратурою факту відчуження приміщень освіти під час проведення перевірки, проведеної у зв'язку з розміщенням на сайті "Все" 14.08.2014 статті "Депутати Рівненради не ділитимуть землю школи"

З позовом заступник прокурора м. Рівне звернувся до суду лише 11.12.2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності. В ході розгляду справи позивач жодним чином(усно чи письмово) не клопотав перед судом першої інстанції про поновлення строку для звернення до суду, поважність причин його пропуску не навів.

За наведеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають через сплив позовної давності.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 325 ЦПК України, ст. ст. 256, 261, 267 ЦК України, ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна", колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Рівненської області задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 12 листопада 2015 року скасувати.

В задоволенні позову заступника прокурора м. Рівне в інтересах держави до Рівненської міської ради, управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради, Рівненська загальноосвітня школа Рівненської міської ради №11 відмовити в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_5

ОСОБА_6