НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/6244/15
№ 2/183/330/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу та стягнення авансу,

встановив:

Позивач звернулась з позовом, в якому просила розірвати попередній договір купівлі-продажу будинку розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Голубівка, вул. Низова, 14 від 28 серпня 2012 року, від 31 липня 2014 року та додатковий договір про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу від 14 серпня 2014 року, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, стягнувши з ОСОБА_5 на користь позивача кошти сплачені за попереднім договором в сумі 139 200 гривень, які станом на день розгляду справи еквівалентні 6 000 доларам США та стягнути з відповідача на користь позивача всі судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 1392 грн., судовий збір в сумі 270 гривень за накладення арешту на майно та витрати на юридичну допомогу згідно квитанцій адвоката.

Позов обґрунтовано тим, що в серпні 2012 року позивач, маючи намір придбати будинок з присадибною земельною ділянкою, розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Голубівка, вул. Низова, 14, що належать відповідачу, домовилась з останньою про придбання означеного майна. Сторони досягли згоди, що ціна майна буде складати 10 000 доларів США. Маючи частину обумовленої суми в розмірі 3 000 доларів США, позивач передала її відповідачу. Також сторонами обумовлено, що решта грошових коштів буде передана відповідачу протягом двох років.

28 серпня 2012 року сторони зустрілись у приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу ОСОБА_6, з метою укласти попередній договір купівлі-продажу, але нотаріус власноручно склала договір купівлі-продажу в простій письмовій формі. Також, 28 серпня 2012 року приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу ОСОБА_6 склала додаткову угоду до договору. Після підписання вказаних документів сторонами, позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 3000 доларів США, однак нотаріус відмовилася нотаріально посвідчити складені документи, вказуючи на відсутність кадастрового номеру земельної ділянки.

31 липня 2014 року між позивачем та відповідачем укладений попередній договір купівлі-продажу будинку з присадибною земельною ділянкою, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Голубівка, вул. Низова, 14, який посвідчений нотаріально, але із зазначенням суми договору купівлі-продажу в національній валюті, а саме 84 680 гривень. При цьому позивач передала відповідачу 18145,87 грн. Умовами договору визначений строк укладення основного договору купівлі-продажу, а саме - не пізніше 20 лютого 2015 року. Відповідач взяла на себе зобовязання у відповідності до п.п. б п. 2 договору: підготовити та отримати всі документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; зняти з реєстраційного обліку всіх осіб зареєстрованих в будинку; належним чином оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку, яка є предметом даного договору та зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 14 серпня 2014 року між сторонами укладено договір про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу будинку з присадибною земельною ділянкою від 31 липня 2014 року, умовами якого визначена остаточна вартість договору купівлі-продажу, оскільки позивач 31 липня 2014 року та 14 серпня 2014 року передала відповідачу грошові кошти в сумі 3 000 доларів США і тому кінцева сума договору купівлі-продажу нерухомості була визначена сторонами в 52 000 гривень, еквівалентній 4 000 доларів США, які позивач зобовязалася передати в нотаріальній конторі 08 вересня 2015 року. Окрім того в укладеному договорі вказано, що позивач передала відповідачу 36145,00 гривень і договір про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу будинку з присадибною земельною ділянкою був нотаріально посвідчений.

07 вересня 2015 року позивач звернулась до відповідача з метою отримання відомостей щодо виконання умов договору купівлі-продажу в частині взятих відповідачем на себе зобовязань по підготовці необхідних документів для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку з земельною ділянкою та про зняття з реєстрації всіх членів сімї відповідача, на що позивачу повідомлено, що документи не готові і члени сім`ї з реєстрації не зняті, однак позивач все одно повинна передати відповідачу 08 вересня 2015 року 4000 доларів США для підготовки вказаних у договорі документів і до зняття з реєстрації членів сімї відповідача, що суперечить положенням п.п. б) п. 2 попереднього договору купівлі-продажу від 31 липня 2014 року.

З огляду на викладене, не виконуючи умови попереднього договору відповідач істотно порушила взяті на себе зобовязання і сама добровільно відмовилася від виконання всіх умов цього договору. Крім того, позивач має право на зміну умов попереднього договору в зв`язку зі зміною економічної ситуації в Україні. Зазначає, що попередній договір купівлі-продажу будинку, укладений в простій письмовій формі не відповідає вимогам закону, а саме ст. 657 ЦК України, оскільки не посвідчений нотаріально. Окрім того не містить всіх істотних умов, передбачених для даного виду договору. Внаслідок чого, позивач вважає, що договір підлягає розірванню, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню збитки в розмірі наданих за договором коштів 6000 доларів США.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, розірвавши договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки та стягнувши кошти, передані за договором. Вказав на те, що 28 серпня 2012 року позивачем в якості авансу під час укладення попереднього договору в простій письмовій формі передано грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, 31 липня 2014 року передано грошові кошти в сумі 1500 доларів США, 14 серпня 2014 року передано грошові кошти в сумі 1500 доларів США. Вказівка в попередньому договорі від 31 липня 2014 року та договорі про внесення змін до попереднього договору від 14 серпня 2014 року про отримання грошових коштів в національній валюті України не відповідає дійсності та здійснена лише з метою нотаріального засвідчення попереднього договору. Про отримання грошових коштів саме в іноземній валюті свідчить сума переданих коштів та курс іноземної по відношенню до національної валюти. В наступному, в зв`язку з невиконанням відповідачем умов попереднього договору, позивач відмовилась передавати останню суму грошових коштів за попереднім договором та вважає за необхідне, через порушення обов`язків за договором відповідачем, стягнути передані в якості авансу грошові кошти.

Представники відповідача, відповідач заперечили проти задоволення позову, вказуючи, що передані грошові кошти є завдатком, відповідач не відмовляється від виконання угоди купівлі-продажу, всі обов`язки за попереднім договором відповідач виконала 30 жовтня 2015 року. Визнала факт домовленості з продажу майна, належного їй, укладання попередніх договорів з метою продажу та передачу їй позивачем грошових коштів 28 серпня 2012 року в якості завдатку під час складання попереднього договору в простій письмовій формі в розмірі 3000 доларів США. Однак зазначила, що 31 липня 2014 року їй були передані в якості завдатку грошові кошти в сумі 18145,87 грн., 14 серпня 2014 року - передано грошові кошти в сумі 17993,13 грн. Не укладання основного договору сталось з вини позивача, яка у встановлений попереднім договором строк відмовилась передавати решту грошових коштів, визначену договором.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини.

Відповідач є власником будинку розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Голубівка, вул. Низова, 14 та земельної ділянки, площею 0,25 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованою за цією-ж адресою /а.с.53-55/.

У відповідності до наявної в матеріалах справи угоди, складеної в простій письмовій формі ОСОБА_7 (22 червня 2013 року прізвище змінено на ОСОБА_5 /а.с.38/) отримала від ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 3000 доларів США в рахунок придбання житлового будинку з земельною ділянкою, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Голубівка, вул. Низова, 14. Заключна сума розрахунку, що складає 7000 доларів США буде сплачена 05 вересня 2014 року. Узгоджено, що виписка мешканців будинку буде проведена після кінцевої виплати суми договору. Ключі від будинку ОСОБА_8 передає ОСОБА_9 02 вересня 2012 року /а.с.11-12/.

31 липня 2014 року між позивачем («Сторона два») та відповідачем («Сторона один») укладено попередній договір купівлі-продажу будинку з присадибною земельною ділянкою, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Голубівка, вул. Низова, 14, посвідчений Приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу ОСОБА_10 Згідно з означеним договором, ОСОБА_5 зобов`язалась продати ОСОБА_4, а ОСОБА_4 зобов`язалась придбати у ОСОБА_5 домоволодіння та земельну ділянку площею 0,3926 га, кадастровий номер 122328200:03:007:0275 та 122328200:03:007:0276, розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Голубівка, вул. Низова, 14 (п.1). Визначено, що договір купівлі-продажу має бути укладений та нотаріально посвідчений не пізніше 20 лютого 2015 року (пп.а п.2). Сторонами узгоджено, що на день підписання договору у Сторін мають бути: підготовлені та зібрані (отримані) всі документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; сплачені всі борги по комунальним платежам за відчужуваний обєкт нерухомого майна, що буде підтверджуватися відповідними довідками; зняті з реєстраційного обліку всі особи зареєстровані за адресою зазначеного будинку; належним чином оформлені правовстановлюючі документи на земельну ділянку, яка є предметом даного договору та зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пп.б п.2). Сторони, домовилися про такі обовязкові умови договору купівлі-продажу: сума договору, купівлі-продажу обєктів нерухомого майна, які зазначені вище, має становити 84 680 (вісімдесят чотири тисячі шістсот вісімдесят) гривень 74 копійки; домоволодіння має бути звільнений Стороною один від речей, за винятком тих речей, які становлять невідємну його частину; всі витрати за нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, в тому числі збір на обовязкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу обєктів нерухомого майна, державне мито (плата) за посвідчення договору, послуги нотаріуса будуть сплачуватися Стороною один та Стороною два у рівних частинах (п.3). На підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу до підписання цього договору «Сторона два» передала «Стороні один» аванс - першу гарантійну суму у розмірі 18 145 гривень 87 копійок. Визначено, що передачу грошових коштів здійснено готівкою в національній валюті України до нотаріального посвідчення цього договору. Підписанням цього договору «Сторона один» підтверджує отримання від «Сторони два» суми авансу - гарантійної суми в повному обсязі та відсутність до «Сторони два» претензій фінансового характеру (п.4). Визначено, що у разі відмови (ухилення) «Сторони один» від укладення основного договору «Сторона один» зобовязується повернути гарантійну суму зазначену у п.4 цього договору, у повному обсязі «Стороні два» (п.5). У разі укладення основного договору купівлі-продажу гарантійна сума залишається у «Сторони один» та зараховується як частина виплата за вказаний вище обєкт нерухомості (п.6) /а.с.13/.

14 серпня 2014 року між сторонами укладено договір про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу будинку з присадибною земельною ділянкою від 31 липня 2014 року, зареєстрований Приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу ОСОБА_6, у відповідності до якого сторонами узгоджено підпункт а пункту 2 читати в наступній редакції: «Договір купівлі-продажу має бути укладений та нотаріально посвідчений не пізніше восьмого вересня дві тисячі пятнадцятого року.». Пункт 3 читати в наступній редакції: «Ми, сторони, домовилися про такі обовязкові умови договору купівлі-продажу: сума договору купівлі-продажу обєктів нерухомого майна має становити 52000,00 гривень, еквівалент 4000 доларів США.». Пункт 4 читати в наступній редакції: «на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу до підписання цього договору «Сторона два» передала «Стороні один» аванс в розмірі 36 145 (тридцять шість тисяч сто сорок пять) гривень.» /а.с.14/.

27 жовтня 2015 року позивачем на адресу відповідача направлено нотаріально засвідчену заяву, згідно якої позивач повідомила відповідача про те, що строк укладення основного договору купівлі-продажу майна минув та укладання договору не відбулось з вини відповідача через: відсутність оригіналів державних актів на земельні ділянки з кадастровими №.№ 122328200:03:007:0275, № 122328200:03:007:0276; інших документів готовності зазначеного майна до укладення правочину - витяг з реєстру ДЗК, оцінка майна; наявність факту прописки відповідно до довідки про склад сімї від 08 вересня 2015 року за № 1697 за адресою об`єкта правочину членів сім`ї відповідача, в тому числі неповнолітніх дітей, що свідчить про не виконання п.2 пп.Б попереднього договору. Також повідомлено про необхідність повернення коштів, отриманих за попереднім договором від 31 липня 2014 року, договором про внесення змін від 14 серпня 2014 року, договором-розпискою від 28 серпня 2012 року /а.с.42/.

Вирішуючи питання про розірвання укладених договорів від 31 липня 2014 року та 14 серпня 2014 року, суд виходить з наступного.

У відповідності до статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Стаття 652 ЦК України встановлює, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

Як зазначено вище, у відповідності до договору про внесення змін від 14 серпня 2014 року, з урахуванням обов`язків відповідача, визначених в договору від 31 липня 2014 року сторони визначили обов`язок відповідача оформити правовстановлюючі документи на об`єкт нерухомості та зняти з реєстраційного обліку осіб, зареєстрованих в будинку до 08 вересня 2015 року.

Так, відповідачем в судовому засіданні визнано, що правовстановлюючі документи на будинок та земельну ділянку оформлені лише 30 жовтня 2015 року, що за твердженням позивача є підставою для розірвання договору.

Водночас, означене порушення виходячи з положень ст.651 ЦК України не є істотним, тобто таким, внаслідок якого позивач значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору. Також не надано суду і доказів на підтвердження істотної зміни обставин, що сталися з моменту укладання договору до дати, визначеної сторонами для укладання основного договору. Внаслідок чого, підстав для розірвання укладених попередніх договорів суд не вбачає і в задоволенні позову в цій частині належить відмовити.

Щодо вимог позову про розірвання договору від 28 серпня 2012 року, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 203 ЦК України, ч.1 - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно вимог ч.4 ст.203 ЦПК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, ч.1 - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; ч.2 - недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

На підставі ч.1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, - за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно(товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу, зокрема, нежитлового приміщення (нерухоме майно), укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Також, вимога про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки передбачена і положеннями ч.1 ст.132 ЗК України.

Згідно з ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 635 ЦК України передбачено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що договір купівлі продажу між сторонами не був нотаріально посвідчений, він вважається нікчемним і додаткового розірвання не потребує, внаслідок чого в задоволенні позову в цій частині належить відмовити.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, переданих за договором від 28 серпня 2012 року, суд виходить з наступного.

Згідно до ст. 216 ЦК України, ч.1 - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування; ч.4 - правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін; ч.5 - вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. З підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно із чч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок.

Оскільки договори купівлі-продажу будинку й земельних ділянок, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, та договір, згідно якого відповідачем отримано аванс від позивача є нікчемним, відповідачем визнано отримання від позивача грошових коштів в іноземній валюті, то сторони підлягають поверненню в попередній стан, а тому сплачені кошти в розмірі 3000 доларів США в якості авансу підлягають стягненню з відповідача, з урахуванням положень статей 524, 533 ЦК України, в грошовому еквіваленті в національній валюті, що станом на день звернення до суду з позовом (24 вересня 2015 року) становить суму в розмірі 64725,39 грн. (3000 * 21,575129) і позов в цій частині підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, переданих за договорами від 31 липня 2014 року та 14 серпня 2014 року суд виходить з наступного.

Згідно вимог статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Необґрунтоване ухилення однієї із сторін від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (частина друга статті 635 ЦК України).

Сторонами в укладених угодах визначено, що загальна сума, передана позивачем відповідачу за попереднім договором (з урахуванням змін) в розмірі 36145 грн. є сумою авансу гарантійною сумою. Крім того, вірність визначення сторонами грошової суми, переданої за договором, як авансової, підтверджується також і змістом частини 2 статті 570 ЦК України, оскільки договори купівлі-продажу будинку й земельних ділянок, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були.

З матеріалів справи вбачається, що причиною не укладення основного договору є невиконання відповідачем у встановлений строк обов`язку, визначеного пп.б п.2 Попереднього договору від 31 липня 2014 року. Доказів не укладання договору з вини позивача, звернень відповідача до позивача з приводу необхідності укладання договору у визначений попереднім договором строк або сплати ціни договору суду не надано. Таким чином, оскільки в строк, встановлений попереднім договором, основний договір купівлі-продажу укладено не було без вини позивача, згідно зі статтею 635 ЦК України, п.5 Попереднього договору від 31 липня 2014 року, авансова сума, передана позивачем відповідачу підлягає поверненню.

При цьому, враховуючи положення п.5 Попереднього договору від 31 липня 2014 року, Договору про внесення змін від 14 серпня 2014 року, яким визначено що передачу грошових коштів здійснено готівкою в національній валюті та зважаючи на відсутність доказів передачі грошових коштів в розмірі 36145,00 грн. саме в іноземній валюті, суд вважає, що саме визначена в договорах сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача і позов в цій частині підлягає задоволенню частково.

З огляду на викладене, загальна сума авансу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 100870,39 грн. (64725,39 + 36145,00).

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з положень ч.1 ст.88 ЦПК України та того, що позивачем при зверненні з позовом сплачено судовий збір в розмірі 1392,00 грн. та 243,60 грн. /а.с.1, 2/. Позов містить вимогу майнового та вимогу не майнового характерів. В задоволенні позовної вимоги немайнового характеру судом відмовлено. В частині вимог майнового характеру позов задоволено частково. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 1008,70 грн. витрат по сплаті судового збору.

Крім того, позивачем підтверджено належним чином витрати, пов`язані розглядом судової справи - на правову допомогу, які становлять суму в розмірі 1100,00 грн. /а.с.15, 16, 17, 18/, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в порядку ст.84, ч.1 ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу та стягнення авансу задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2) аванс в сумі 100870 (сто тисяч вісімсот сімдесят) грн. 39 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2) судові витрати в розмірі 2108 (дві тисячі сто вісім) грн. 70 коп., що складаються з 1008 грн. 70 коп. витрат по сплаті судового збору та 1100,00 грн. витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення в повному обсязі складено 01 лютого 2016 року.

Суддя Д.О. Парфьонов