АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1124/16 Справа № 175/5695/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Рудь В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», Відокремленого підрозділу Дніпропетровські магістральні електричні мережі Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», третя особа ОСОБА_3, про визнання незаконними та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом, який уточнив у березні 2015 року, до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», Відокремленого підрозділу «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», третя особа ОСОБА_3, про визнання незаконними та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку та моральної шкоди(а.с.2-10,212-214, т.1).

Позивач зазначав, що згідно наказу № 32к від 03 серпня 1998 року був переведений у Відокремлений підрозділ «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» на роботу на посаду тракториста 6-го розряду служби механізації і транспорту.

Згідно наказу № 4к від 04 січня 2000 року переведений на посаду машиніста бульдозера 5-го розряду служби механізації і транспорту, наказом № 64к від 18 квітня 2000 року переведений на посаду водія автомобіля 2-го класу, наказом №96-к від 01 серпня 2002 року йому присвоєно перший клас водія.

Через шкідливі умови праці останні роки хворів, про що свідчать листки непрацездатності, в яких причина непрацездатності зазначено загальне захворювання.

У жовтні 2013 року пройшов періодичний медичний огляд в закладі охорони здоров'я «Клініка медичної академії» Дніпропетровської медичної академії, згідно виданої довідки від 07.10.2013 року його визнано не придатним для роботи за професією водія на період до встановлення групи інвалідності по профзахворюванню та зазначено, що може працювати без шкідливих умов праці.

На підставі медичної довідки від 07.10.2013 року його не допускали до роботи, направлення на проходження мсек не видавали.

Наказом №14-к від 20.01.2014 року його звільнено з роботи у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи. Підставою звільнення вказана медична довідка від 07.10.2013 року. Звільнення здійснено після погодження 20.01.2014 року з профспілковою організацією, яка розглянула подання адміністрації підприємства за №930/01 від 20.11.2013 року про звільнення його з посади.

З наказом про звільнення його ознайомили під особистий підпис, але копію наказу отримав лише 20 травня 2014 року.

До звільнення, в листопаді 2013 року йому запропонували роботу електриком, від якої відмовився, оскільки не має відповідної кваліфікації, іншої посади йому не пропонували.

В лютому та березні 2014 року хворів і не мав можливості оскаржити наказ про звільнення протягом місяця.

У червні 2014 року звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Відокремленого підрозділу «Дніпропетровські магістральні електричні мережі», як роботодавця, про визнання незаконними наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку та моральної шкоди. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 вересня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2014 року рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 вересня 2014 року скасовано, в задоволенні позову відмовлено з підстав звернення до відповідача, який не є юридичною особою.

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на порушення власником норм трудового законодавства при його звільненні, ОСОБА_2 в позовній заяві в редакції від 19.03.2015 року просив: поновити йому, ОСОБА_2, строк на звернення до суду з цим позовом; визнати незаконним та скасувати наказ №14-к від 20 січня 2014 року про припинення трудового договору з ним, ОСОБА_2, виданого директором Відокремленого підрозділу «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» ОСОБА_3; поновити його, ОСОБА_2, на посаді водія автотранспортних засобів служби механізації та транспорту Відокремленого підрозділу «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго»; стягнути з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на його, ОСОБА_2, користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 103 170,70 грн; стягнути з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на його, ОСОБА_2, користь моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено(а.с.231-241, т.1).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 09 червня 2015 року про виправлення описки, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково(а.с.21-215, т.2).

Визнано незаконним та скасовано наказ керівника Відокремленого підрозділу «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» №14-к від 20 січня 2014 року «Про припинення трудового договору».

Поновлено ОСОБА_2 на посаді водія автотранспортних засобів служби механізації та транспорту Відокремленого підрозділу «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» з 20 січня 2014 року.

Стягнуто з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 61 930,10 грн.

Стягнуто з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року скасовано, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції(а.с.66-68, т.2).

Таким чином, предметом апеляційного розгляду є рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року, яким ОСОБА_2 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин, наведених в позовній заяві, порушення відповідачем його трудових прав при звільненні та порушення норм матеріального і процесуального права(а.с.243-250, т.2).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею ст.60 ЦПК України встановлено обов'язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України.

За правилами ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно роз'яснень, наведених в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

В п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв'язку з нездатністю забезпечити залежну дисципліну праці у відповідній структурі.

Не можна визнати законним звільнення з цих підстав лише з мотивів відсутності спеціальної освіти (диплома), якщо відповідно до чинного законодавства наявність її не є обов'язковою умовою виконання роботи, обумовленої трудовим договором. Проте у випадках, коли згідно з законодавством виконання певної роботи допускається після надання в установленому порядку спеціального права (водії автомобільного та електротранспорту тощо), позбавлення цього права може бути підставою для звільнення працівника з мотивів невідповідності займаній посаді або виконуваній роботі з додержанням правил ч.2 ст.40 КЗпП.

По справі встановлено, що на підставі наказу №32к від 03 серпня 1998 року ОСОБА_2 прийнятий на роботу за переведенням до Дніпропетровських магістральних електричних мереж на посаду тракториста 6-го розряду в службу механізації і транспорту. Згідно наказу №4к від 04 січня 2000 року позивач переведений на посаду машиніста бульдозера 5-го розряду служби механізації і транспорту, наказом № 64к від 18 квітня 2000 року переведений на посаду водія автомобіля 2-го класу зазначеного підрозділу. Відповідно до наказу №96к від 01 серпня 2002 року ОСОБА_2 присвоєно перший клас водія. Наведене підтверджується копією трудової книжки з відповідними записами(а.с.16-18, т.1).

Із медичної довідки про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду у відокремленому структурному підрозділі «Клініка медичної академії» Дніпропетровської медичної академії від 01 квітня 2013 року вбачається, що позивачеві видано медичну довідку про його придатність для роботи за професією водія до 01 вересня 2013 року з рекомендацією повторного медогляду(а.с.63, т.1).

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 пройшов медичний огляд повторно у цьому ж закладі охорони здоров'я, за результатами якого 07 жовтня 2013 року йому видано медичну довідку, в якій зазначено, що він є не придатний для роботи за професією водія. В рекомедації комісія зазначила, що на період до встановлення групи інвалідності, пов'язаної з профзахворюванням, він може працювати без шкідливих умов праці(а.с.21 зворот, а.с.64, т.1).

21 жовтня 2013 року директором відокремленого підрозділу «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» видано наказ №340 «Про недопуск до роботи ОСОБА_2 водія автотранспортних засобів СМтаТ», за змістом якого ОСОБА_2 з 21 жовтня 2013 року не допускати до роботи водія автотранспортних засобів Центральної бази(м.Дніпропетровськ) служби механізації та транспорта; та наказ №341 «Про результати періодичного медогляду», в п.1.1 якого зазначено: ознайомити під роспис водія СМтаТ ОСОБА_2 з результатами м/о, зазначеними в медичній довідці та даним наказом; в п.1.2 зазначено: допускати ОСОБА_2 до роботи відповідно до рекомендацій комісії, зазначених в медичній довідці, а саме: «На період до встановлення групи інвалідності по профзахворюванню може працювати без шкідливих умов праці», з якими ОСОБА_2 ознайомлений під підпис(а.с.25, 65, т.1).

Як видно із справи, позивачу пропонувались наявні на підприємстві вакансії, про що складені відповідні протоколи з питання працевлаштування від 01.11.2013 року, 20.12.2013 року, 20.01.2014 року та акти про відмову ОСОБА_2 від ознайомлення з протоколами про працевлаштування(а.с.73-77, т.1).

Факт відмови від запропонованих посад ОСОБА_2 підтвердив в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Із виписки з протоколу засідання профспілкового комітету №52 від 20 січня 2014 року вбачається, що профком Дніпропетровських магістральних електричних мереж надав згоду на звільнення ОСОБА_2 на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, у зв'язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, перешкоджаючого продовженню цієї роботи(з виплатою вихідної допомоги у розмірі не менш середньомісячного заробітку)(а.с.15, 79, т.1).

Наказом відокремленого підрозділу «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» № 14-к від 20 січня 2014 року ОСОБА_2 звільнений з роботи у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України(а.с.14, т.1).

Згідно акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №04-01-103/52 від 04.02.2014 року, складеного Територіальною державною інспекцією з питань праці у Дніпропетровській області, порушень законодавства при звільненні ОСОБА_2 не виявлено(а.с.122-134, т.1).

Встановивши, що звільнення ОСОБА_2 проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок стану здоров'я він не може належно виконувати роботу за професією водія, що від запропонованих посад він відмовився, суд прийшов до правильного висновку, що звільнення останнього на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи, проведено власником з дотриманням положень діючого трудового законодавства.

Із справи вбачається, що відокремлений підрозділ «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» є структурним підрозділом Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» без створення юридичної особи, що підтверджується змістом п.3.1 Положення про відокремлений підрозділ «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», затвердженого директором Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 26 грудня 2012 року, в якому зазначено, що Дніпропетровські МЕМ є відокремленим підрозділом ДП «НЕК «Укренерго» без статусу юридичної особи та діють від імені ДП «НЕК «Укренерго», здійснюють господарську діяльність згідно з чинним законодавством України, Статутом ДП «НЕК «Укренерго» та цим Положенням(а.с.178-182, т.1).

Згідно відомостей з Єдиного Державного реєстру піприємств та організацій України(ЄДРПОУ) Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» є юридичною особою та діє на підставі Статуту Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», затвердженого Наказом Міненерговугілля 21.02.2012 року №127(а.с.165-171-, т.1).

Як видно із справи, керівник підприємства ОСОБА_3, який підписав наказ №14-к від 20 січня 2014 року про звільнення ОСОБА_2 з роботи, станом на зазначену дату діяв як директор відокремленого підрозділу «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на підставі довіреності від 01 листопада 2013 року Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», строк дії якої до 31 січня 2015 року, та мав право від імені юридичної особи - Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», вчиняти певні дії, зокрема, видавати накази та розпорядження(а.с.184, т.1),

Отже, належним відповідачем у справі є юридична особа - Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго».

По справі встановлено, що рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2014 року у справі №200/9421/14-ц(№22ц/774/9364/14), дослідженої в судовому засіданні апеляційної інстанції, за позовом ОСОБА_2 до Відокремленого підрозділу «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», третя особа - директор ОСОБА_3, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку та моральної шкоди, скасовано рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 вересня 2014 року і в задоволення позову ОСОБА_2 відмовлено з тих підстав, що позов пред'явлено до відповідача - Відокремленого підрозділу «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», який не є належним відповдачем та не є юридичною особою(а.с.11-12, т.1).

Згідно п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині заявлених позовних вимог ОСОБА_2 до Відокремленого підрозділу Дніпропетровські магістральні електричні мережі Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», третя особа ОСОБА_3, про визнання незаконними та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку та моральної шкоди підлягає скасуванню на підставі п.2 ч.1 ст.205, ч.1 ст.310 ЦПК України, з закриттям провадження у справі в зазначеній частині.

Як видно із справи, трудову книжку ОСОБА_2 отримав в день звільнення 20.01.2014 року, що підтверджується даними Книги №1 обліку руху трудових книжок, в якій за №62 наявний підпис ОСОБА_2 про отримання трудової книжки (а.с.152-154, т.1).

Факт отримання трудової книжки саме 20.01.2014 року ОСОБА_2 підтвердив в судовому засіданні апеляційної інстанції.

З позовом до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», третя особа ОСОБА_3, про визнання незаконними та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку та моральної шкоди, ОСОБА_2 звернувся до суду 30.12.2014 року (а.с.210, т.1).

Заперечуючи проти позову, представник відповідача в числі іншого посилався на пропуск позивачем позовної давності та просив застосувати наслідки спливу позовної давності(а.с.144-145, т.1).

Разом з тим, за положеннями діючого законодавства застосування наслідків позовної давності може бути застосовано тільки у випадку, якщо позов обґрунтований.

Суд при розгляді справи прийшов до висновку про необгрунтованість заявленого позову та відмовив в задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» по суті.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», третя особа ОСОБА_3, про визнання незаконними та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку та моральної шкоди є таким, що відповідає обставинам справи та положенням діючого законодавства, що регулює зазначені правовідносини, підстав для скасування судового рішення в цій частині не встановлено.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що відповідачем порушені положення діючого законодавства щодо направлення його на МСЕК чи до лікувального закладу з метою подальшого встановлення стійкої втрати працездатності та групи інвалідності за відповідним висновком МСЕК, що відповідач повинен був проводити звільнення лише після отримання висновку МСЕК про встановлення йому інвалідності та до цього моменту зберігати за ним місце роботи, не можуть бути взяті до уваги, оскільки припинення трудового договору з позивачем проведено на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України - у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи, а не з підстав п.5 ч.1 ст.40 КЗпП України, яка передбачає наведені позивачем обставини визначальними для припинення трудового договору з цих підстав.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про неповне з'ясування обставин щодо звільнення, наведених в позовній заяві, неналежну оцінку доказів, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вказані доводи не спростовують висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову, доказам у справі суд дав оцінку відповідно до положень ст.212 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303,307,308,310,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року в частині заявлених позовних вимог ОСОБА_2 до Відокремленого підрозділу Дніпропетровські магістральні електричні мережі Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», третя особа ОСОБА_3, про визнання незаконними та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку та моральної шкоди скасувати, провадження у справі в зазначеній частині закрити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», третя особа ОСОБА_3, про визнання незаконними та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку та моральної шкоди залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -