Справа № 202/5323/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 жовтня 2016 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Герасименка В.А., представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», третя особа ОСОБА_5, про визнання іпотеки припиненою, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду, ОСОБА_4 зазначає, що 27 червня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» (далі-ПАТ ПУМБ) і ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки № 6580748, відповідно до якого останній у забезпечення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором передав в іпотеку банку житловий будинок № 13 по вул. Ванцетті в м. Дніпропетровську. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2013 року даний договір іпотеки був визнаний недійсним, скасовано заборону на відчуження предмету іпотеки, накладену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 і зареєстровану в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 9, внесено до Державного реєстру іпотек відомості про виключення запису з реєстру щодо обтяження нерухомого майна іпотекою, внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна відомості про виключення запису з реєстру щодо накладення заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки. Зазначене рішення суду було виконано. 22 серпня 2013 року ОСОБА_8 був укладений договір купівлі-продажу з ОСОБА_9, відповідно до якого домоволодіння № 13 по вул. Ванцетті в м. Дніпропетровську ОСОБА_10 продав ОСОБА_9 17 грудня 2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого вищевказане домоволодіння ОСОБА_9 продав ОСОБА_4 Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 жовтня 2014 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2013 року було скасовано. Разом із тим, посилаючись на те, що на час придбання домоволодіння запис про його обтяження іпотекою в Державному реєстрі іпотек був відсутній та до теперішнього часу не поновлений, позивач просить визнати припиненою з 22 серпня 2013 року іпотеку, яка виникла на підставі договору іпотеки № 6580748 від 27.06.2008 року, укладеного між ПАТ «ПУМБ» і ОСОБА_6

В судовому засіданні позивач та його представники ОСОБА_1, а згодом ОСОБА_2 позов підтримали та наполягали на його задоволенні.

Третя особа на стороні позивача - ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилася, повідомлялася про час і місце судового розгляду.

Представник відповідача ПАТ ПУМБ ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала, вважала його необґрунтованим та просила в задоволенні позову відмовити. В подальшому в судове засідання не з'явилася, у зв'язку з чим розгляд справи завершено в її відсутність.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне:

Судом встановлено, що 27 червня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 6580538, за умовами якого банк надав останньому кредит на суму 100000 доларів США на строк до 24 квітня 2023 року.

Цього ж дня у забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором між банком і ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки № 6580748, відповідно до якого останній передав в іпотеку домоволодіння № 13 по вул. Ванцетті в м. Дніпропетровську.

Зазначений договір іпотеки був посвідчений 27 червня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 2002.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2013 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_11, ЗАТ «ПУМБ» про визнання недійсним договору іпотеки вищевказаний договір іпотеки був визнаний недійсним, скасовано заборону на відчуження домоволодіння № 13 по вул. Ванцетті в м. Дніпропетровську, накладену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстровану в реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, внесено до Державного реєстру іпотек відомості про виключення запису з реєстру щодо обтяження нерухомого майна іпотекою згідно договору іпотеки № 6580748 від 27 червня 2008 року, внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна відомості про виключення запису з реєстру щодо накладення заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки № 6580748 від 27 червня 2008 року.

Також судом встановлено, що 22 серпня 2013 року ОСОБА_8 був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння № 13 по вул. Ванцетті в м. Дніпропетровську, відповідно до якого вказане домоволодіння він продав ОСОБА_9

В свою чергу, 17 грудня 2013 року ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння № 13 по вул. Ванцетті в м. Дніпропетровську продав ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 жовтня 2014 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2013 року було скасовано та в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_11, ЗАТ «ПУМБ» про визнання недійсним договору іпотеки відмовлено.

Крім того, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року було допущено поворот виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2013 року, а саме в порядку повороту виконання даного рішення внести до Державного реєстру іпотек відомості про включення запису в реєстр щодо обтяження нерухомого майна іпотекою згідно договору іпотеки № 6580748 від 27 червня 2008 року, внести до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості про включення запису в реєстр щодо накладення заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки № 6580748 від 27 червня 2008 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права та обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення своїх вимог за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень.

За нормами частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Крім того, порядок державної реєстрації іпотек під час виникнення спірних правовідносин регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (втратив чинність 1 січня 2013 року) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (втратив чинність на підставі постанови КМУ № 1127 від 25.12.2015 року).

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктом 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, було передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису.

Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положеннями статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція полягає в тому, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, якщо презумпція правомірності договору не спростована (в даному випадку - у зв'язку зі скасуванням судового рішення), всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Відтак, ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасовано, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 2 вересня 2015 року по справі № 6-639цс15 та від 25 травня 2016 року по справі № 6-2858цс15 і відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Отже, враховуючи, що строк дії іпотечного договору на даний час не сплинув, основне зобовязання за кредитним договором не виконано, суд вважає, що внаслідок скасування рішення суду про виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження нерухомого майна іпотекою обтяження майна іпотекою зберігається та відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» на позивача поширюється статус іпотекодавця за іпотечним договором, оскільки до нього перейшло право власності на домоволодіння, яке є предметом іпотеки.

Виходячи з наведеного, в задоволенні позову ОСОБА_4 слід відмовити.

У зв'язку з відмовою в позові понесені судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», третя особа ОСОБА_5, про визнання іпотеки припиненоювідмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Ю. Марченко