Справа 206/6993/15-ц
Провадження 2/206/223/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" жовтня 2016 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Пучковій О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_3, який народився 1942 року, Управління Держземагенства у м.Дніпропетровську Дніпропетровської області, про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем,

В С Т А Н О В И В :

28 грудня 2015 року позивачі звернулися до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_3, Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області, про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем.

Ухвалою судді від 26 січня 2016 року ухвалено звернутися із судовим дорученням до компетентного суду Німеччини про вручення повідомлення про час та місце розгляду даної цивільної справи ОСОБА_3 (АДРЕСА_1). Запропоновано ОСОБА_3 надати письмові пояснення, заперечення щодо заявлених позовних вимог. Провадження у справі зупинено до надходження відповіді від іноземного суду на виконання судового доручення (а.с.60).

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_1 є власником 19/50 частини зазначеного домоволодіння. Підставою його права власності є договір купівлі-продажу від 16.07.1987 року посвідчений державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, в реєстрі за № 1-1004, зареєстровано в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу під № 442-118 від 22.07.1987р. ОСОБА_2 є власницею 31/50 частини зазначеного домоволодіння. Підставою її права власності є договір купівлі-продажу від 07.12.2013 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 1694. На цей час мають намір приватизувати земельну ділянку площею 1000кв.м. 8 жовтня 2015р. вони уклали угоду з Товариством з обмеженою відповідальністю «Градземм» для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі за адресою: АДРЕСА_2, для того щоб у подальшому отримати державний акта на право власності на земельну ділянку. Серед документів, які було необхідно подати, є акт про погодження меж земельної ділянки. У зв'язку із цим вони звернулися до сусідів - власників суміжних ділянок для підписання відповідного акту. Згідно акту встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі та опису меж, суміжними землекористувачами є: Від Б до В - АДРЕСА_3, від Г до Д - АДРЕСА_5, від Д до А - АДРЕСА_4. Власники суміжних земельних ділянок: ОСОБА_6 - АДРЕСА_3 (від Б до В), ОСОБА_7 - АДРЕСА_5 (від Г до Д). Ніяких претензій під час встановлення існуючих меж не мали та підписали відповідний акт. Відповідний акт не було можливості підписати у власника АДРЕСА_6, оскільки його місцезнаходження не відоме. За наявними у них відомостями АДРЕСА_6 належить на цей час відповідачу - ОСОБА_3, власник суміжної земельної ділянки від Д до А згідно акту. У зазначеному будинку мешкають його батьки: ОСОБА_3 та ОСОБА_8, але вони не є власниками будинку і не мають юридичного права підписати акт про погодження меж земельної ділянки. Згідно відповіді КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 1649 від 25.02.2002р. та наданої ксерокопії договору дарування від 11.09.1990р. зареєстрованого в реєстрі за № І-І 239 посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 - ОСОБА_3 подарував своєму сину ОСОБА_3 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, розташованого на земельній ділянці розміром 453кв.м. З вказаного вище виходить, що відповідач - ОСОБА_3 є власником зазначеного домоволодіння з 11.09.1990року. Підписати відповідний акт про погодження меж земельної ділянки у відповідача немає можливим, оскільки зі слів сусідів він виїхав з зазначеного будинку приблизно у 1995 році на постійне місце мешкання до Германії та створив там сім'ю. Останній раз він приїздив до батьків у 2003році і коли він приїде наступного разу невідомо. З'ясувати цей факт з батьками немає можливості оскільки у них склалися неприязні стосунки.

На підставі вищевикладеного просять визнати за ними право на приватизацію земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 без погодження меж із власником домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_4.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивачів ОСОБА_9 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, посилалися на обставини викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував та просив відмовити. Зазначив, що у них с сусідами спори вже 15 років. Його син відповідач ОСОБА_3 мешкає в Німеччині. Він також заперечує проти позову. Також надав письмові заперечення проти позову (а.с.29, 41).

Від відповідача ОСОБА_3 надійшли заперечення проти позову, в яких він зазначає, що він проживає у Німеччині цим листом заперечує проти приватизації земельної ділянки яку його сусід ОСОБА_1 хоче приватизувати. Дозвіл, який ОСОБА_1 видав Самарський виконком від 15.06.2001 року на будівлю гаража з корівником не відповідає будівельним та санітарним нормам. Вони порушили законодавство та вийшли за межі своїх повноважень. В будинку мешкають його батьки, які також проти приватизації сусідами земельної ділянки. Надати довіреність батьку він не може, оскільки це не зручно та тягне затрат, які ніхто не компенсує. Спори з сусідами тривають багато років (а.с.64-65).

В судове засідання представник третьої особи Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області не з'явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, заслухавши позивача, представника позивачів, третю особу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 є власником 19/50 частини домоволодіння АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 16.07.1987 року посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1004, який зареєстровано в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу під № 442-118 від 22.07.1987р. (а.с.9-9а).

Також, ОСОБА_2 є власницею 31/50 частини домоволодіння АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 1694 (а.с.10-11).

Право власності на домоволодіння 31 по вул. Дніпробуду в м. Дніпропетровську зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 11.09.1990 року, посвідченого Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-1239, реєстр в ДМБТІ 353-40 (а.с.34-36).

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 виготовленого станом на 06 жовтня 2015 року домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 1063кв.м та складається з літ. А-1 кв. №1 загальною площею 41,1кв.м, житлова 21,4кв.м, допоміжна 19.7кв.м. 1-передпокій площею 10,0кв.м, 2-житлова площею 12,9кв.м, 3-житлова площею 8,5кв.м, 4-коридор площею 5,4кв.м, 5-веранда площею 4,3кв.м. Кв. № 2 загальною площею 53,1кв.м, житловою площею 46,9кв.м, допоміжною - 6,2кв.м, 1-коридор площею 6,2кв.м, 2-житлова площею 14,7кв.м, 3-житлова площею 7,1кв.м, 4-житлова площею 8,4кв.м, 5-житлова площею 16,7кв.м. (а.с.12-17).

Представником ТОВ "Градзем" ОСОБА_10 у присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також представників суміжних землекористувачів: вул. Дніпробуду, 27, вул. Дніпробуду, 31, пров. Джамбульський, 6 складено акт № 308-ГЗ , без дати, про встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно якого встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі та опису меж, суміжними землекористувачами є: від Б до В - АДРЕСА_3, від Г до Д - АДРЕСА_5, від Д до А - АДРЕСА_4. Власники суміжних земельних ділянок: ОСОБА_6 - АДРЕСА_3 (від Б до В), ОСОБА_7 - АДРЕСА_5 (від Г до Д) ніяких претензій під час встановлення існуючих меж не мали та підписали акт. Відсутній підпис власника суміжної земельної ділянки по вул. Дніпробуду, 31 (а.с.19).

З акту прийняття-передачі межових знаків на зберігання вбачається, що межі земельної ділянки площею 0,1000(га) збігаються з контурами огорожі. Межові знаки не встановлено. В акті відсутній підпис власника суміжної земельної ділянки АДРЕСА_4 (а.с.20).

23 грудня 2015 року ОСОБА_11, яка проживає АДРЕСА_8 та ОСОБА_12, який проживає АДРЕСА_7 підписали акт про те, що ОСОБА_3, син ОСОБА_3 та ОСОБА_8 по вул. Дніпробуду 31 в м. Дніпропетровську не проживає приблизно з 1995 року, особистих його речей в будинку не має. Він виїхав до Німеччини. Іноді приїздить до батьків, останній раз у 2003 році (а.с.21).

29 листопада 2001 року Дніпропетровський міжрайонний природоохоронний прокурор Ричко О.І. звертався до голови виконавчого комітету Самарської районної ради з протестом про відміну рішення виконавчого комітету Самарської районної ради № 292 від 15.06.2001 року "Про дозвіл на будівництво прибудов до житлових будинків, гаражів та господарських будівель, внутрішнє переобладнання в житлових будинках", згідно з яким, було дозволено ОСОБА_1, який мешкає по АДРЕСА_2 будівництво гаражу, сараю, коридору, та убиральні з герметичним вигребом", оскільки вийшли за межі своїх повноважень (а.с.27-28).

Між ОСОБА_3, 1942р.н. та ОСОБА_1 виникли неприязні відносини з приводу побудов ОСОБА_1 та права користування земельної ділянки, що підтверджується неодноразовими зверненнями ОСОБА_3 до правоохоронних органів, прокуратури, Голов АПУ, висновком експерта, судовими справами, а також не заперечувалося сторонами (а.с.30-31, 42-56).

05 грудня 1993 року ОСОБА_1 надав заяву голові Самарського райвиконкому в якій зазначає, що не має претензій до межі земельної ділянки сусіда ОСОБА_3, який проживає АДРЕСА_6 (а.с.66).

05 грудня 1993 року ОСОБА_3 надав заяву голові Самарського райвиконкому в якій зазначає, що не має претензій до межі земельної ділянки сусіда ОСОБА_1, який проживає АДРЕСА_2 (а.с.73).

23.10.1987 року ОСОБА_1 написав розписку ОСОБА_3 про те, що він проживаючий АДРЕСА_2 не має претензій проти побудованого туалету та душу (а.с.67).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2007 року, яке ухвалою від 20.09.2007 року Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом було скасовано та провадження закрито, оскільки спір пов'язаний з правом користування земельною ділянкою, а тому не може бути розглянутий у порядку КАС України, в визнанні частково недійсним рішення Самарської районної у м. Дніпропетровську ради № 292 від 15.06.2001 року в частині дозволу ОСОБА_1 провести будівництво гаража, сараю та гнійної ями відмовлено. В перенесенні гаража, сараю, гнійної ями, під'їзної дороги до гаража в домоволодінні за адресою АДРЕСА_2, власником якого є ОСОБА_1 відмовлено. Зобов'язано ОСОБА_1 засипати канаву біля стін будинку АДРЕСА_4 зі сторони АДРЕСА_2. Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дотримуватися норм добросусідства та не порушувати прав один одного. В стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 збитку у сумі 10000грн. та моральної шкоди в сумі 20000грн. відмовлено. В зобов'язанні ОСОБА_3 привезти розташування житлового будинку, літньої кухні, двох сараїв і туалету у відповідності до діючих норм відмовлено (а.с.74-79).

З цього рішення вбачається, що було проведено дві судові будівельно-технічні експертизи, відповідно до яких розміщення будівель та споруд на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_4 та № АДРЕСА_2 не відповідає вимогам будівельних норм. Як ОСОБА_3 так і ОСОБА_1 порушили будівельні норми, при наявності відповідних дозволів на будови та добудови виконкому. Дані будівлі введені в експлуатацію.

Матеріалами справи встановлено, що позивачі звернулися до ТОВ "Градземм" із заявою про для виготовлення документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 у м. Дніпропетровську, для її подальшої державної реєстрації.

Проте, суду сторонами не надано дозволу Дніпропетровської міської ради на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по фактичному розміщенню індивідуальних жилих будинків, господарських будівель і споруд.

Відповідач ОСОБА_3, не погодив межі земельної ділянки позивачів, оскільки щодо права користування земельних ділянок вже багато років є спори.

У відповідності до п. «в» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельну ділянку на підставі приватизації земельної ділянки, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до п. «г» ч.1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав землекористувачів суміжних земельних ділянок, а згідно ст.152 цього кодексу землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної місцевої ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підстав технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено ст.118 ЗК України. Для приватизації земельної ділянки відповідно до ст. 198 ЗК України необхідним є встановлення та узгодження її розмірів.

Стаття 198 ЗК України не містить обов'язкових вимог щодо погодження меж з суміжними землекористувачами, а таке погодження при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянко, здійснюється з метою вірного визначення меж земельної ділянки, а не виявлення обмежень у можливості її використання, в тому числі з боку суміжних землекористувачів.

Згідно Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 04 травня 1999 року із змінами, технічна документація зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку не містить вимог погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками землі і землекористувачами.

Крім того, чинне законодавство України не передбачає обов'язку землекористувача надавати згоду на погодження меж суміжних земельних ділянок.

Таким чином, погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами є обов'язковою умовою для виготовлення кадастрового плану земельної ділянки, який є невід'ємною частиною технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку.

У випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу слід вважати, що погодження меж не відбулося.

Постанова Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 р. №7(із змінами і доповненнями) передбачає, що згідно зі статтею 158 ЗКсуди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, що законодавцем покладено принцип добровільності вчинення дій суб'єктами земельних правовідносин та відсутність у чинному законодавстві України обов'язку землекористувача з надання згоди по погодженню меж суміжних земельних ділянок, а тим більше обов'язку надання згоди на погодження у примусовому порядку. А відмова відповідача у наданні згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача (позивача) для останнього може мати негативні наслідки, однак не може розцінюватись як зловживання відповідачем своїми правами та як порушення прав позивача, оскільки така відмова є формою реалізації відповідачем свого права. Крім того, погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача з боку відповідача відбувається у формі відмови, і таке "погодження" повинно бути прийнято і враховано при підготовці технічної документації із землеустрою щодо складання документу, який посвідчує право на земельну ділянку.

Питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності , у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, відповідно до ст. 12 ЗК України, відноситься до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад, а не суду.

Такі ж повноваження делеговані місцевим радам і відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування», зокрема ст. 33 цього закону.

Відповідно до ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно п.1 ч. 2. ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно дост.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, але лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивачі не надали суду доказів щодо наявності порушеного їх права на приватизацію земельної ділянки діями відповідача, а відмова відповідача у наданні згоди позивачу на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача є формою реалізації його права.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-61, 88, 130, 208, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.О. Сухоруков