Суддя Саркісян О. А.
Справа № 644/1617/15-ц
Провадження № 2/644/379/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Саркісян О.А.,

при секретарі - Пасмуровій Н.О.,

з участю позивачки за основним позовом- відповідачки за зустрічним позовом- ОСОБА_1., представника відповідача за основним позовом-позивача за зустрічним позовом- ОСОБА_13.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визнання майна, набутого у шлюбі, особистою приватною власністю та розподіл сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася з позовом до відповідача, який в подальшому доповнила і просить суд розірвати шлюб між ними, укладений 19 листопада 1999 року в міському відділ РАГС м.Харкова, актовий запис № 1034, а також визнати за нею право особистої приватної власності на однокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1.

В порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на:

- автомобіль ВАЗ 21112-125-51 чорного кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 135000 грн;

- ? частину земельної ділянки на території Веденської селищної ради Чугуївського району Харківської області в садівничому товаристві «Мохнач», ділянка НОМЕР_2 площею 0,1200 га.

В порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за відповідачем право власності на:

- гараж НОМЕР_3 в гаражному кооперативі «Кільцевий», вартістю 135000 грн;

- ? частину земельної ділянки на території Веденської селищної ради Чугуївського району Харківської області в садівничому товаристві «Мохнач», ділянка НОМЕР_2 площею 0,1200 га.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їх сім*я розпалася остаточно по причині відсутності взаєморозуміння, втрати почуття поваги та кохання.

Зазначає, що квартира АДРЕСА_1, хоча і була придбана в період шлюбу з відповідачем 16.07.2003 року, але на її особисті кошти, які вона отримала, продавши 11.07.2003 року належну їй особисто на праві власності за договором дарування квартиру АДРЕСА_2, а тому є її особистою власністю, що наразі оспорює відповідач.

В період шлюбу вони придбали на спільні кошти придбали наступне майно:

-21.09.2012 року придбали автомобіль ВАЗ 21112-125-51 чорного кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований на ім.*я відповідача ОСОБА_2.

-приблизно в 2010 році- гараж НОМЕР_3 в гаражному кооперативі «Кільцевий», зареєстрований на ім.*я відповідача ОСОБА_2

-в серпні 2012 року - земельну ділянку на території Веденської селищної ради Чугуївського району Харківської області в садівничому товаристві «Мохнач», ділянка НОМЕР_2 площею 0,1200 га, зареєстрована на ім.*я ОСОБА_2

Вона просить виділити їй автомобіль на визнати право власності на ? частини земельної ділянки, а гараж та ? частини земельної ділянки виділити відповідачу.

Відповідач та його представник позовні вимоги позивачки визнали частково. Відповідач визнав позов про розірвання шлюбу та пояснив, що дійсно їх сім*я розпалася остаточно та не підлягає відновленню, так як вони хоча і проживають в одній квартирі, але є чужими людьми, не спілкуються між собою, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбно-сімейних відносин. Позов про розподіл сумісного майна подружжя визнає частково, не заперечує проти того, що автомобіль ВАЗ 21112-125-51 чорного кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 є спільно нажитим майном, але вважає, що слід визнати право власності на ? частину цього автомобіля за кожним. Зазначає, що земельну ділянку на території Веденської селищної ради Чугуївського району Харківської області в садівничому товаристві «Мохнач», ділянка НОМЕР_2 площею 0,1200 га отримав в результаті приватизації 11.09.2012 року і вона є його особистим майном. Право власності на гараж не зареєстровано і тому він також не підлягає розподілу.

Крім того, подав зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати квартиру АДРЕСА_1 спільно нажитим майном з ОСОБА_1 і в порядку її розподілу визнати за ним право власності на ? частину цієї квартири.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що витратив на придбання спірної квартири суму коштів, отриманих в дар від батьків, що була еквівалентна 1300 доларів США, а ще 200 доларів США отримав в борг у ОСОБА_3 Крім того, весь час, знаходячись у шлюбі працював, витрачав свої особисті кошти та фізичну силу на ремонт квартири, чим значно збільшив її теперішню вартість.

В судовому засіданні позивачка за основним позовом підтримала свої позовні вимоги, проти зустрічних позовних вимог заперечувала. Зазначає, що в період судового розгляду відповідач незаконно переоформив гараж на свою сестру, а також одноособово користується автомобілем, зменшуючи його вартість.

Відповідач та його представник за основним позовом - позивач за зустрічним позовом в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнав частково, свої позовні вимоги підтримав.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представника відповідача за основним позовом- позивача за зустрічним позовом, показання свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що основні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно зі ст..60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Згідно ст..69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст..70 СК України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Ст..71 СК України визначає способи на порядок поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Судом встановлено, що 19 листопада 1999 року сторони зареєстрували шлюб в міському відділ РАГС м.Харкова, актовий запис № 1034 (а.с.3).

В шлюбі народився син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

З літа 2013 року сторони, хоча і проживають в одній квартирі, але не ведуть спільного господарства, припинили шлюбно-сімейні відносини, стали чужими людьми по причині того, що втратили почуття кохання та поваги один до одного, втратили взаєморозуміння, що свідчить про те, що сім*я розпалася остаточно і не може бути поновлена, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з подружжя та інтересам дитини.

Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, та мають істотне значення.

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що сім*я розпалася остаточно, сторони не згодні на примирення, а тому слід розірвати їх шлюб, який існує формально.

04.10.2002 року за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Костенко С.А. за реєстровим номером №6559, ОСОБА_1 отримала у власність від батька ОСОБА_6 однокімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Таким чином, ця квартира є її особистою власністю відповідно до ст.57 СК України і ці обставини ніким з учасників процесу не оспорюються.

11.07.2003 року за договором купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом ХМНО Алексєєвою Л.В., за реєстровим номером №4563 ОСОБА_1 продала належну їй квартиру АДРЕСА_2 за 31270 грн. і за ці ж кошти 16.07.2003 року за договором купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом ХМНО Гавриловою С.А., за реєстровим номером №5723 купила однокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1, вартістю відповідно до п.4 цього договору 8967 грн. ( а.с.15-18).

Таким чином, спірна квартира, хоча і придбана в період шлюбу, але за особисті кошти позивачки ОСОБА_1, а тому є її особистою власністю.

До такого висновку суд прийшов, оцінивши в сукупності наступні фактичні обставини, підтверджені доказами.

На час укладення шлюбу сторонами, обидва були молодими людьми по 22 роки і власного житла кожен з них не мав. А тому молода сім*я оселилася і проживала разом з батьками позивачки, де ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_9, відповідно позивачка знаходилася у декретній відпустці, а потім у відпустці по догляду за дитиною і відповідач працював один, коштів не хватало навіть на утримання сім*ї, допомагали батьки. Про купівлю окремого житла навіть не задумувалися, так як не було коштів.

Вказані обставини встановлені судом з пояснень позивачки, та відповідача, допитаного також і як свідок.

В подальшому батькові позивачки ОСОБА_6 в якості спадщини на праві власності після смерті своєї матері дісталася однокімнатна квартира АДРЕСА_2, яку він подарував 04.10.2002 року своїй доньці ОСОБА_1

Відповідач і його представник не оспорюють той факт, що якби позивачка не продала цю квартиру, то відповідач би на неї не претендував, так як вона є особистою власністю позивачки.

Однак позивачка вирішила продати належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 для того, щоб купити собі житло поближче до своїх батьків, які проживають в АДРЕСА_3 і де вона також проживала з малолітнім сином та чоловіком.

Вона самостійно зверталася до агентств нерухомості, оглядала квартири, визначалася з ціною купівлі-продажу квартир з такою метою, щоб продати належну їй квартиру дорожче, чим купити, так як коштів у сім*ї не було і після того, як були знайдені варіанти тільки вона була присутня у нотаріусів і укладала договори купівлі-продажу квартир, отримувала та віддавала кошти за купівлю-продаж квартир.

Відповідач, будучи допитаний як свідок, підтвердив той факт, що він не брав участі у обговоренні питання купівлі-продажу квартир, таке рішення приймалося позивачкою з батьками, він не знав, за яку суму коштів продається квартира по АДРЕСА_2 і відповідно не знав, за яку суму коштів буде купуватися інша квартира біля батьків позивачки. У їх сім*ї коштів та накопичень не було. Участі в огляді квартир для покупки, їх стану, їх ціни, їх місця розташування, дати придбання, умов придбання, в оформленні угод купівлі-продажу квартир не брав. Пояснив, що причиною покупки спірної квартири стало те, що позивачка отримала у дар квартиру і зможе її продати, інших коштів у них не було.

Всі ці обставини в сукупності говорять і свідчать про те, що спірна квартира куплена позивачкою тільки за свої особисті кошти, які вона отримала від продажу належної їй квартири АДРЕСА_2. Більш того, угоди купівлі-продажу квартир відбулися фактично одночасно і коштів, отриманих від продажу квартири по вул..Північній було достатньо для придбання спірної квартири.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача та його представника про те, що він витратив на придбання спірної квартири суму коштів, отриманих в дар від батьків, що була еквівалентна 1300 доларів США, а ще 200 доларів США отримав в борг у ОСОБА_3

Сам відповідач, допитаний як свідок, пояснив, що не знає та не знав, за скільки продається та купується квартира. Пояснив, що дружина -позивачка по справі тільки сказала йому, що грошей не хватає і він попрохав грошей у батьків. При чому, викликає великий сумнів той факт, що він попросив у батьків дати йому стільки грошей скільки вони зможуть, не вказавши конкретну суму коштів, якої недостатньо для покупки квартири. Більш того, відповідач пояснив, що віддав ці кошти позивачці, а на що вона їх витратила та чи дійсно коштів на придбання нової квартири не хватало - він не знає.

Сама позивачка спростовує факт отримання від відповідача будь-яких коштів на придбання квартири і зазначає, що якщо він їх і отримував, то їй не віддавав.

Свідок ОСОБА_14. - мати відповідача пояснила в суді, що син прибіг до неї і сказав, що коштів не хватає, щоб розплатитися з ріелторами та оплатити оформлення договору купівлі-продажу квартири у нотаріуса і попросив стільки грошей, скільки вони зможуть йому дати. Спочатку вона дала сину 1300 доларів США, після чого син прийшов до неї ще раз і сказав, що знову грошей не хватає і чоловік дав сину ще 1500 грн.

Те ж саме стосується факту отримання відповідачем у ОСОБА_3 грошей в сумі 200 доларів США. Не дивлячись на те, що ОСОБА_2 прохав у нього гроші в борг на покупку квартири, суду не надано жодного доказу, що ці кошти були витрачені на покупку квартири. Свідок ОСОБА_10 пояснив, що кошти ОСОБА_2 просив в борг у Килинича на ремонт квартири.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що відповідач працював, заробляв і спірна квартира придбана за частину зароблених коштів відповідача, оскільки вони спростовуються самими показаннями ОСОБА_2 та договорами купівлі-продажу квартир.

Про те, що спірна квартира є особистою власністю позивачки говорить також той факт, що після її купівлі в ній була зареєстрована лише позивачка за основним позовом з малолітнім сином. Відповідач ОСОБА_2 не був зареєстрований в спірній квартирі, він є зареєстрованим в АДРЕСА_4, в якій набув право власності на частину цієї квартири в порядку приватизації вже після купівлі позивачкою спірної квартири.

Доказів того, що відповідач за свої особисті кошти здійснив таке поліпшення спірної квартири, в результаті чого вартість квартири значно збільшилася, суду не надано.

Відповідно до ст..10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Це ж положення закріплено в ст..60 ЦПК України, в частині 3 якої зазначено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивачем не доведений сам факт перелічених ним ремонтно-будівельних робіт, факт оплати його вартості з власних коштів і в якому розмірі і факт збільшення вартості квартири в результаті цього порівняно з вартістю квартири при купівлі.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили, що допомагали ОСОБА_2 робити ремонт в спірній квартирі, однак які саме роботи проводилися і за чиї кошти купувалися матеріали свідки не пояснили.

Позивачка зазначає, що її особистих грошей від продажу належної їй квартири по вул..Північній було достатньо не тільки для покупки спірної квартири, але й здійснення ремонту і це підтверджується вищенаведеними копіями договорів купівлі-продажу. Вартість ремонту відповідачем - позивачем за зустрічним позовом в позовній заяві наведена орієнтовна і ніякими доказами не підтверджена. Вона не може підтвердити, які саме ремонтні роботи проводилися, в якому об*ємі, але зазначає, що відповідач брав участь у здійсненні поточного, а не капітального ремонту, нарівні з нею та її батьком, виносив мусор, обдирав старі обої і таке інше.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Така правова позиція міститься в Постановах ВСУ, остання за часом від 16.12.2015 року № 6-2641цс15, і має враховуватися судами відповідно до ст.360-7 ЦПК України.

Порядок та правові підстави вселення та проживання відповідача у спірній квартирі наразі судом не розглядаються і не впливають на визнання права власності на квартиру, яка хоч і придбана в період шлюбу, але за особисті кошти позивачки за основним позовом і відповідач ні спільними коштами ні своєю працею не брав участі саме у набутті майна.

Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що в період шлюбу вони придбали на спільні кошти придбали наступне майно:

-21.09.2012 року придбали автомобіль ВАЗ 21112-125-51 чорного кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований на ім.*я відповідача ОСОБА_2.

Вартість спірного автомобіля відповідно до висновку судово-автотоварознавчої експертизи складає 90300 грн.

Також на ім.*я ОСОБА_2 був зареєстрований гараж НОМЕР_3 в гаражному кооперативі «Кільцевий» та йому належить на праві власності земельна ділянка на території Веденської селищної ради Чугуївського району Харківської області в садівничому товаристві «Мохнач», ділянка НОМЕР_2 площею 0,1200 га, відповідно до державного акту на землю від 11.09.2012 року (а.с.19,23-26).

Зважаючи на те, що відповідно до ч.5 ст.57 СК України особистою приватною власністю є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, яка діє з 17.05.2012 року, то на час набуття відповідачем ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку на території Веденської селищної ради Чугуївського району Харківської області в садівничому товаристві «Мохнач», ділянка НОМЕР_2 площею 0,1200 га, відповідно до державного акту на землю від 11.09.2012 року вона є його особистою приватною власністю і не підлягає розподілу.

Стосовно гаражу НОМЕР_3 в гаражному кооперативі «Кільцевий», то під судового розгляду по даній справі 23.06.2015 року відповідач ОСОБА_2 переоформив його на свою сестру ОСОБА_12 ( а.с.100) і зважаючи на те, що наразі позивачка ОСОБА_1 не оспорила правомочність цієї дії, та те, що гараж, як об*єкт нерухомості не зареєстрований в установленому порядку, а позивачка не уточнила свої вимоги, не визначила ступень готовності, вартість будівельних матеріалів, то він не може прийматися судом до розподілу.

Таким чином, розподілу належить сумісно нажите подружжям майно- автомобіль ВАЗ 21112-125-51 чорного кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований на ім.*я відповідача ОСОБА_2., вартістю відповідно до висновку судово-автотоварознавчої експертизи складає 90300 грн.

Визначаючи спосіб поділу цього спільно нажитого майна подружжя суд виходить з положень ст.71 СК України, яка говорить про те, що

1.Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

2. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

4. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Беручи до уваги той факт, що автомобіль є неподільним майном, фактично перебуває в володінні та користуванні відповідача, який наразі тільки одноособово користується автомобілем, використовує його для своїх цілей, не надає позивачці за основним позовом, також не надав його для проведення експертизи, просить залишити автомобіль в його користуванні і не згоден на отримання грошової компенсації, і одночасно, враховуючи той факт, що позивачка за основним позовом в судовому засіданні висловила свою згоду на отримання грошової компенсації за автомобіль, не дивлячись на те, що відповідач не вніс коштів на депозитний рахунок суду, то суд вважає доцільним провести розподіл сумісного майна подружжя - автомобіля ВАЗ 21112-125-51 чорного кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, виділивши його в натурі відповідачу за основним позовом, а на користь ОСОБА_1 стягнути грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля ВАЗ 21112-125-51 чорного кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 в сумі 45150 ( сорок п*ять тисяч сто п*ятдесят) грн..

Доводи представника відповідача про визнання за кожним з подружжя права власності на ? частину спірного автомобіля судом не може бути прийнятий до уваги з тих підстав, що автомобіль є неподільною річчю. Крім того,така позиція відповідача, в користуванні та володінні якого знаходиться автомобіль, направлена на те, щоб продовжувати одноособово володіти, та користуватися автомобілем і не сплачувати позивачці грошової компенсації за належну їй частку в спільному майні, оскільки в судовому засіданні він пояснив, що не згоден на те, щоб автомобіль був виділений позивачці із сплатою йому грошової компенсації і не згоден сам сплатити позивачці грошову компенсацію і наявне положення речей, коли тільки в його одноособовому користуванні знаходиться спільне майно його влаштовує.

З огляду на вищевикладене, суд частково задовольняє позовні вимоги позивачки і відмовляє в задоволенні зустрічного позову позивача за зустрічним позовом.

В порядку ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави суд стягує судовий збір в сумі 3410 грн. 40 к. та на користь позивачки ОСОБА_1 судовий збір в сумі 487грн.20 к.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 360-7 ЦПК України, ст.ст. 57,60,69,70,71, 110-112 СК України, Постановою ВСУ від 16.12.2015 року № 6-2641цс15, суд -

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Розірвати шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований 19.11.1999 року в міському відділі РАГС м.Харкова, актовий запис №1034.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

В порядку розподілу сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль ВАЗ 21112-125-51 чорного кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 90300 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля ВАЗ 21112-125-51 чорного кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 в сумі 45150 ( сорок п*ять тисяч сто п*ятдесят) грн..

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл сумісного майна подружжя - відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл сумісного майна подружжя квартири АДРЕСА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 3410 грн. 40 к. та на користь позивачки ОСОБА_1 судовий збір в сумі 487грн.20 к.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя