Ухвала іменем україни
12 жовтня 2016рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» про захист прав споживачів, повернення валютних коштів з поточного банківського рахунку, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 30 квітня 2015 року між ним та публічним акціонерним товариством «Банк Національний кредит» (далі - ПАТ «Банк Національний кредит») було укладено договір про надання зарплатної платіжної картки та виконання розрахунків за операціями з картками. Основним призначенням виданої йому розрахункової картки є перерахування та отримання заробітної плати від товариства з обмеженою відповідальністю «Гарантія», де він працює, та яке має з відповідачем відповідний договір про перерахування заробітної плати своїх працівників.

Позивач стверджував, що відповідач всупереч вимогам договору та чинного законодавства України із червня 2015 року припинив видачу йому заробітної плати, чим залишив його та родину без засобів існування. На його вимогу від 07 липня 2015 року про видачу всіх належних йому коштів та закриття рахунку відповідач повідомив, що згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація, яка на даний час діє в банку, не здійснює задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивач після відкриття провадження у справі виплатив позивачеві заробітну плату у розмірі 1 504 грн 79 коп., ОСОБА_6 просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 1 000 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн, а також припинити правовідносини між ним та відповідачем за договором про надання заробітної платіжної картки на виконання розрахунків за операціями з картками від 30 квітня 2015 року № ZP_MEGA-22407.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк Національний кредит» на користь ОСОБА_8 витрати на правову допомогу в розмірі 1 000 грн.

Припинено правовідношення між ОСОБА_6 та ПАТ «Банк Національний кредит» за договором про надання заробітної платіжної картки на виконання розрахунків за операціями з картками від 30 квітня 2015 року № ZP_MEGA-22407. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «БанкНаціональний кредит», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що заявлені позивачем вимоги про припинення правовідношення між банком та позивачем за договором про надання заробітної платіжної картки заявлено відповідно до вимог ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 1075 ЦК України, а оскільки банк не задовольнив заяву позивача про закриття карткового рахунку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Крім того, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 1 000 грн з підстав, передбачених ч. 1 ст. 89 ЦПК України.

З такими висновками судів не можна погодитись, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 30 квітня 2015 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та позивачем ОСОБА_6 був укладений договір № ZP_MEGA-22407 про відкриття карткового рахунку та виконання розрахунків за операціями з картками.

Відповідно до умов п. п. 1.1.1, 1.1.2 договору банк відкриває клієнту картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті («Картковий рахунок»), імітує та надає клієнту платіжну картку тип Maestro Card Debitі ПІН-код до неї.

За змістом п. 1.1.4 договору банк виконує операції за розрахунками з Карткою згідно з умовами цього договору і Порядком здійснення розрахунків за допомогою пластикових платіжних карток міжнародних платіжних систем та правил користування картками.

Згідно з наданою позивачем випискою за картковим рахунком від 07 липня 2015 року № НОМЕР_1 на рахунку позивача, тарифна система Мега-Свобода-зарплатна, валюта рахунку - UAH, рахувалось 1 504 грн 79 коп (а. с. 11).

З наданої позивачем копії заяви від 07 липня 2015 вбачається, що позивач звернувся до керуючого Бориспільським відділенням ПАТ «Банк Національний кредит» за місцем відкриття вкладу з метою отримати всі належні йому кошти в сумі 1 504 грн 79 коп., які знаходяться на його особовому рахунку № НОМЕР_1 та закрити рахунок.

Листом від 13 липня 2015 року за № 39.3-01/183 відповідач в особі Бориспільського відділення ПАТ «Банк Національний кредит» повідомив позивачу про запровадження тимчасової адміністрації у банку, а також роз'яснено положення ч. 5 та 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і зазначено, що про час та порядок виплат за вищевказаними договорами буде повідомлено додатково на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 05 червня 2015 року № 358 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015 року № 114 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит», згідно з яким з 08 червня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк Національний кредит». Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 08 червня 2015 року по 07 вересня 2015 року (а. с. 35).

Постановою правління Національного банку України від 28 серпня 2015 року № 563 було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Національний кредит», на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28 серпня 2015 року № 159 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк національний кредит», згідно з яким з 31 серпня 2015 року припинено здійснення тимчасової адміністрації та розпочато процедуру ліквідації відповідача, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Національний кредит» (а. с. 39).

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), згідно з якою під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Згідно з ч. 1 ст. 52 указаного Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону, та щодо покриття витрат Фонду, передбачених п. 17 ч. 5 ст. 12 цього Закону; вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги за субординованим боргом.

Таким чином, після запровадження тимчасової адміністрації існує певна процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку, вимоги кредиторів підлягають задоволенню у певній черговості.

Судами не взято до уваги положення ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та не надано належної правової оцінки тим обставинам, що уповноваженою особою було включено позивача до переліку вкладників та визначено розрахункову суму відшкодування коштів у сумі 1 504 грн 79 коп. за рахунок Фонду відповідно до вимог Закону та нормативно-правових актів Фонду та які позивач одержав у банку-агенті «Альфа Банк» 07 вересня 2015 року.

Таким чином, судом не з'ясовано, чи було порушено права позивача щодо повернення належних йому до виплати коштів із заробітної плати, що перебували на картковому рахунку ПАТ «Банк Національний кредит», щодо якого розпочалась процедура ліквідації.

Крім того, відповідно до ст. 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Виходячи з положень вищенаведених норм, законом передбачено право односторонньої відмови клієнта від договору банківського рахунку, яка здійснюється за заявою клієнта, тому з моменту отримання заяви на закриття рахунку в силу вимог ч. 3 ст. 651 ЦК України договір є розірваним. З цього моменту настають наслідки, пов'язані з розірванням договору банківського рахунку, передбачені ч. 3 ст.1075 ЦК України.

Як встановлено судами, позивач звернувся до банку із заявою про закриття рахунку 07 липня 2015 року, тому з вказаної дати договір вважається розірваним, а отже, правовідносини припинені. Однак, враховуючи те, що позивач звернувся до банку в період, коли вже була запроваджена тимчасова адміністрація, банк у зв'язку із обмеженнями, встановленими ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», був позбавлений можливості видати позивачеві залишок грошових коштів на рахунку або за його вказівкою перерахувати на інший рахунок.

Ураховуючи те, що суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України, не визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, що підлягає застосуванню, не перевірили, яким чином було порушено права позивача та дійшли передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи в частині вирішення позовних вимог щодо припинення правовідносин між ОСОБА_6 та ПАТ «Банк Національний кредит» за договором про надання заробітної платіжної картки на виконання розрахунків за операціями з картками від 30 квітня 2015 року № ZP_MEGA-22407 на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2016 року в частині вирішення позовних вимог щодо припинення правовідносин між ОСОБА_6 та публічним акціонерним товариством «БанкНаціональний кредит» за договором про надання заробітної платіжної картки на виконання розрахунків за операціями з картками від 30 квітня 2015 року № ZP_MEGA-22407 скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Т.О. Писана О.В. Попович