1Справа № 335/8785/15-ц 2/335/745/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., при секретарі Якимовій О.С., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, вказавши про те, що 03.03.2015 р. він та відповідач уклали договір позики, за умовами якого він надав грошові кошти відповідачу у розмірі 23 760 грн., який зобовязався повернути таку ж суму грошових коштів протягом 14 календарних днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це. У разі прострочення повернення позики відповідач несе відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 100% від суми позики. Також у забезпечення виконання зобовязань за договором позики ними був укладений іпотечний договір, за умовами якого відповідач передав йому в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Вимогу про повернення позики він надіслав відповідачу 10.04.2015 року, проте сума позики так і не була йому повернута. 06.05.2015 р. ним була направлена вимога відповідачу про усунення порушень за договором, яка була ним отримана 08.05.2015 р. Заборгованість відповідача дорівнює 111 709,44 грн., з яких сума позики 23 760 грн., штраф за порушення строку повернення суми позики 23 760 грн., проценти 3 578,64 грн., штраф за порушення строку звільнення предмету іпотеки - 60 610,80 грн. Позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості у розмірі 111 709,44 грн., за ціною 303 054,00 грн. визначеною субєктом оціночної діяльності; виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надіслав до суду письмову заяву про підтримання ним заявлених позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку.

Розгляд справи судом здійснювався на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України без участі сторін у справі.

Зясувавши обставини справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Судом встановлено, що 03 березня 2015 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір позики, на підставі якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 23 760 грн. П.7 договору передбачено, що на вимогу позикодавця сума позики підлягає поверненню позичальником протягом 14 календарних днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це.

03 березня 2015 року у забезпечення вимог за договором позики ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 іпотечний договір, згідно з умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку ОСОБА_1 квартиру, яка розташована за адресою:АДРЕСА_3.

Судом також встановлено, що на час винесення рішення відповідач борг не повернув, про це також свідчить його письмова заява суду від 05.07.2016 р., де він вказує про те, що гроші не повернув, та просив відстрочки у поверненні позики.

Сума заборгованості відповідача дорівнює 51 098,64 грн., з яких сума позики 23 760 грн., штраф за порушення строку повернення суми позики 23 760 грн., проценти 3 578,64 грн.

Суд вважає, що зараховані позивачем у загальну суму заборгованості сума штрафу у розмірі 60 610,80 грн. за порушення строку звільнення предмета іпотеки згідно п.5.7 іпотечного договору є безпідставними, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений умовами договору не відбулося.

Частинами 1, 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання.

Згідно п.41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.11.2012 року №5 при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

Суд вважає, що обраний позивачем спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на квартиру не є співмірним з загальною сумою заборгованості за договором позики.

З письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що вартість предмету іпотеки - двокімнатної квартира АДРЕСА_4 а у м.Запоріжжя на день оцінки 02.12.2015 р. ,становить 303 054 ,00 грн. (а.с. 54)., що значно вище заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин, суд вважає, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на зазначену квартиру, яка по вартості значно перевищує суму боргу ОСОБА_2 за договором позики, в забезпечення виконання якого було укладено договір іпотеки, спричинить порушення прав та законних інтересів відповідача, оскільки різниця між вартістю квартири та сумою заборгованості за договором позики поверненню на користь відповідача не підлягає. Даний спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки порушує права іпотекодавця.

Позовні вимоги про виселення відповідача з квартири АДРЕСА_2 є похідними від вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, внаслідок чого не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.І.Рибалко