ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/3300/16-ц
Провадження № 2/636/1864/16
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 листопада 2016 рокуЧугуївський міський суд Харківської області
в складі:головуючого судді Гуменного З.І.;
за участю секретаря судового засідання Караулової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час навчання,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ? частини всіх видів доходів щомісячно на час навчання, починаючи з дня звернення до суду, але не більше ніж до досягнення донькою 23 років.

Позивач у позові вказала, що донька є студенткою 2 курсу денної форми навчання Харківського національного педагогічного університету, у зв`язку з чим не має змоги працювати і інших доходів, окрім допомоги матері, не має. Оскільки відповідач матеріальну допомогу добровільно не надає, хоча має таку можливість, оскільки отримує пенсію за вислугу років як колишній військовий, а також є військовослужбовцем за контрактом в/ч НОМЕР_1 , інших осіб на своєму утриманні не має, тому вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини.

Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог, в якій просила розглядати справу за її відсутністю (а.с. 26).

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позовних вимог, в якій просив розглядати справу за його відсутності (а.с. 27).

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи.

Перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд в порядку ст. ст. 191, 198-200 СК України, з урахуванням вимог ст. ст. 182, 184 СК України, приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано 12.11.2012р., про що свідчить рішення Чугуївського міського суду Харківської області у справі № 2036/4877/2012 (провадження № 2/2036/1891/2012) (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку, ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 17).

На даний час ОСОБА_3 навчається на 2 курсі Харківського національного педагогічного університету, за денною формою навчання, термін навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр до 30.06.2019р., на підтвердження чого надана довідка університету № 5854 від 28.07.2016р. (а.с. 9). Згідно наданої копії договору про надання освітніх послуг на комерційній основі від 17.08.2015р., донька ОСОБА_3 навчається на контрактній основі і загальна вартість навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр складає 30380 грн. (а.с. 6).

Згідно довідки ОСББ «Молодіжний-124» № 24 від 20.10.2016р., ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 цієї ж Конвенції про права дитини, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 199 СК України : ч. 1 - якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, ч. 2 право на утримання припиняється у разі припинення навчання, ч. 3 право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; згідно ч. 2 цієї ж статті, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, якою передбачений мінімальний розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі.

Як роз`яснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Суд наголошує на тій обставині, що при відсутності хоча б однієї з перелічених умов аліментне зобов`язання, пов`язане з утриманням батьками своїх повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не виникає. Наявність потреби в аліментних виплатах на навчання повинна бути підтверджена.

Як встановлено судом, донька відповідача навчається за денною формою навчання, тому не має змоги працювати, не має іншого заробітку чи доходу, а тому потребує матеріальної допомоги.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання повнолітньої доньки, а вона цього потребує по причині продовження навчання, і, враховуючи, що відповідач є військовим пенсіонером, на даний час проходить службу у ЗСУ, не має інших осіб на утриманні, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний надавати таку допомогу та має змогу сплачувати аліменти на утримання своєї повнолітньої доньки на період навчання, але не більше, ніж до досягнення донькою 23 - річного віку.

Крім того, навчальний заклад, де навчається донька відповідача, знаходиться в іншому населеному пункті - м. Харкові, що потребує додаткових коштів на оплату за проїзд у громадському транспорті та на харчування під час занять. Також необхідні кошти на купівлю підручників та іншого навчального приладдя, купівлю одягу, харчування вдома та оплату комунальних послуг.

При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, навчається за денною формою навчання, на контрактній основі, вартість якого становить 7595,00 грн. на рік, стипендії не отримує, і не має змоги працювати, відповідач є пенсіонером ЗСУ, на даний час служить у військовій частині, тобто отримує постійний дохід, не є інвалідом, інших осіб на своєму утриманні не має, будь-яких доказів щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання дитини відповідач не надав.

Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з ч. 2 ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» у 2016 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 1330 грн., з 1 травня - 1399 грн., з 1 грудня - 1496 грн. Але згідно з визначенням прожиткового мінімуму, наведеним в ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, тому обмежувати розмір аліментів лише розміром прожиткового мінімуму доходів суд вважає не можливим.

Разом з тим, суд при визначенні розміру аліментів прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

З урахування встановлених обставин, враховуючи матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, який на даний час є пенсіонером ЗСУ, служить у військовій частині, має регулярний дохід, не є інвалідом, відсутність на його утриманні інших осіб, матеріальне становище та стан здоров`я дитини, яка проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, розмір заробітної плати якої становить менше 2000 грн. на місяць, навчається за денною формою навчання, на контрактній основі, що передбачає додаткові затрати на оплату навчання у сумі 7595 грн. на рік, та не має можливості працювати, а також те, що навчальний заклад знаходиться в іншому населеному пункті, що передбачає додаткові витрати на проїзд та харчування під час занять, та враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини від його доходу щомісяця до закінчення дитиною навчання, але не довше, ніж до досягнення 23-річного віку, з дня пред`явлення позову до закінчення навчання.
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 182, 184, 191, 198, 199, 200 СК України, ст. ст. 11, 88, 208, 209, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час навчання задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Берлін, Німеччини, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , пенсіонера ЗСУ, військовослужбовця, на користь ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Хмельницький, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісяця, починаючи з 23 вересня 2016 року до закінчення нею учбового закладу 30 червня 2019 року, але не довше ніж до досягнення дитиною 23-річного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Чугуїв, Харківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , пенсіонера ЗСУ, військовослужбовця, судовий збір в дохід держави у сумі 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) грн. 20 коп.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає виконанню негайно.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя