Єдиний унікальний номер 253/1829/14-ц Номер провадження 22-ц/775/1811/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 листопада 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Будулуци М.С., Курило В.П.,

за участю секретаря Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Горлівка Донецької області від 8 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Горлівка Донецької області від 8 квітня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 15 липня 2000 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області - розірвано.

Із вказаним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_4, та подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Центрально-Міського районного суду міста Горлівка Донецької області від 8 квітня 2014 року та прийняти нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу відмовити.

Доводами апеляційної скарги наведено, що внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права суд першої інстанції дійшов висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування обставин справи. А надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо. Оскаржуване рішення є передвчасним та його не можна визнати законним та обґрунтованим.

Зазначила, що суд не звернув увагу на наявність двох малолітніх дітей, не з'ясував чи буде суперечити інтересам дітей збереження шлюбу, не з'ясував фактичні взаємини подружжя. В порушення ч. 1 ст. 111 СК України не надав подружжю строку для їх примирення, незважаючи на наявність неповнолітніх дітей.

Вважає, що суд першої інстанції розглянув справу та ухвалив рішення за відсутності відповідачки ОСОБА_1 не маючи достатніх даних про її належне повідомлення про час та місце розгляду справи, чим порушив вимоги ст. 74, 76 ЦПК України, та позбавив її можливості надати свої заперечення і докази з приводу заявлених позовних вимог про розірвання шлюбу, які є обов'язковими при вирішенні спору по даній категорії справ.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачки доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу відмовити.

В судове засідання апеляційного суду відповідачка не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить отримання нею телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм за №4837 від 19.10.2016 року, за телефоном, вказаним нею у її апеляційній скарзі та клопотаннях.

В судове засідання апеляційного суду позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю позивача та відповідача.

Заслухавши суддю - доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів цивільної справи, що 15 липня 2000 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції в Донецькі області (а.с. 3). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 12, 13).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне проживання сторін і збереження родини є неможливим, шлюб розпався та збереження сім'ї буде суперечити інтересам сторін та їх дітей, що має істотне значення.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і відповідає фактичним обставинам справи.

Шлюбні відносини в Україні врегульовані Сімейним кодексом України, а також іншими законодавчими та нормативними актами, які, зокрема, визначають підстави та порядок виникнення, а також припинення шлюбу.

Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що позивач, вважаючи, що сім'я з відповідачкою ОСОБА_1 розпалася остаточно, подальше її збереження буде суперечити їх інтересам, а також інтересам дітей, звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу (а.с. 202 т. 1 зв.стор.).

Сімейним Кодексом закріплено право подружжя на припинення шлюбу шляхом

його розірвання у будь-який момент існування шлюбу. Існують випадки, коли рішення щодо розірвання шлюбу позитивно сприймається лише одним із подружжя у той час, як інший прагне зберегти шлюбні відносини та сім'ю. Відсутність вільної згоди на розірвання шлюбу іншим з подружжя не є перепоною. В Україні регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння. Встановивши право одного з подружжя на пред'явлення позову про розірвання шлюбу, держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Апеляційним судом встановлено і цього не заперечує представник відповідача, що відповідачка мешкає та працює в м. Київ (а.с. 87 т. 2), позивач - в місті Одеса (а.с. 127, 156, 165 т. 2). Сторони припинили сімейні стосунки не пізніше 2013 року. До теперішнього часу відповідачка не надала суду жодних доказів, що вона робила зусилля для примирення з позивачем.

Тому довід апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції вимог ч. 1 ст. 111 СК України та не надання строку для примирення подружжю, незважаючи на наявність неповнолітніх дітей, є необґрунтованим. Оскільки, згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд може відкласти розгляд справи для примирення подружжя, але це не є його обов'язком.

Довід апеляційної скарги про ухвалення рішення за відсутності відповідачки ОСОБА_1 без достатніх даних про її належне повідомлення про час та місце розгляду справи, апеляційний суд відхиляє.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка 24 лютого 2014 року надала до суду першої інстанції пояснення по суті позовних вимог та не заперечувала проти розірвання шлюбу. В поясненнях зазначила, що сім'я розпалася в 2013році. Ці пояснення нею не спростовані (а.с. 33 т. 1).

Що стосується доводу апеляційної скарги про те, що розірвання шлюбу суперечить інтересам неповнолітніх дітей, апеляційний суд зазначає наступне.

З наведених вище пояснень видно, що сама відповідачка вказала на те, що тривалі спроби позивача позбавитись родинних стосунків створюють стресові ситуації в родині, що має істотний вплив в тому числі на психологічний стан здоров'я дітей.

Системний аналіз наявних у справі доказів дає підстави апеляційному суду зробити висновок про те, що суд першої інстанції правильно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам їх родини, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, та вирішив питання про розірвання шлюбу з врахуванням вимог ст. 112 СК України, а саме: з'ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взяв до уваги наявність малолітніх дітей.

Якщо в подальшому виникне питання щодо виховання або утримання дітей відповідачка не позбавлена права і можливості звернутися в установленому законом порядку до суду з відповідними позовними вимогами до відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував обставини, що мають значення для справи в межах позовних вимог, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Горлівка Донецької області від 8 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: