Справа №521/9008/15-ц
Провадження №2/521/473/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Поліщук І.О.,

при секретарі Святецькій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», уточнивши який в частині стягнення витрат на правову допомогу, просить суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його, ОСОБА_1 користь грошові кошти у розмірі 1000,00 гривень, моральну шкоду у розмірі 3000,00 гривень, а також витрати на правову допомогу у розмірі 2923,20 гривень. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 30.12.2014 року на банківську картку за номером 426736 ОСОБА_2 були перераховані кошти у розмірі 1000 гривень, які ОСОБА_2 надав позивачу в якості позики. Дані кошти ПАТ «ПриватБанк» зарахував позивачу, але через декілька хвилин списав їх на погашення якоїсь невідомої заборгованості без його, ОСОБА_1, згоди та навіть будь-якого попередження, чим на думку позивача порушив його права, як споживача банківських послуг. Оскільки на той час, 30.12.2014 року у місті Одесі були дуже важкі кліматичні умови позивач не мав змоги вирішити свої фінансові проблеми іншим шляхом. До того ж позивач просить звернути увагу на те, що дана подія сталася на передодні новорічних свят, які для нього та його родини, через дії банку були безнадійно зіпсовані, оскільки грошей не було ані на святковий стіл, ані навіть на звичайну їжу. Окрім цього дані кошти були перераховані в якості позики, яку позивачу довелося повернути, не отримавши змоги цією позикою скористатись. Отже у звязку із переліченими вище обставинами позивач зазнав також моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 3000 гривень. Крім того, у звязку з даними обставинами позивачу довелося звернутися за юридичною допомогою до Адвокатського Бюро «Федяєва Сергія Володимирович» та понести додаткові витрати. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з наведеним позовом.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов з підстав викладених у позовній заяві.

Представник позивача позов свого довірителя підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанку» в судовому засіданні 20.10.2015 року проти задоволення позову заперечував, надавши суду письмові заперечення та доповнення до заперечень, в яких просив суд в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача відмовити в повному обсязі. В своїх запереченнях та доповненнях до заперечень представник відповідача посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 29.11.2005 року позивач отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку №504927 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписавши кредитний договір №б/н від 29.11.2005 року позивач дав згоду на наступне: «Я ознайомився та згодний із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами Банку. Я висловлюю свою згоду з тим, що дана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами Банку складає між мною та банком договір про надання послуг.» Відповідно до п. 4.6 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах суми, належної сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з карткового рахунку у випадку настання строків платежів за іншими договорами у розмірі, визначених цими договорами (договірне списання). 28.10.2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір, яким позивач зобовязався виконувати Умови та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Відповідно до п. 1.1.3.1.6 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті банку за договором, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з картрахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання) у межах платіжного ліміту картрахунка. У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору від 29.11.2005 року та керуючись п.п. 4.6., 1.1.3.1.6 Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснив списання грошових коштів з картки №426735 на кредитну картку №504927 у розмірі 1000,00 гривень. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то представник відповідача в свої запереченнях зазначив, що з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» не вчинено жодних протиправних дій, які могли б призвести до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Що стосується відшкодування витрат за надання юридичних послуг, то представник відповідача в свої запереченнях зазначив, що позивачем на підтвердження сплати послуг за надання юридичних послуг не надано належного доказу зарахування коштів на рахунок адвокатського бюро «Федяєва Сергія Володимировича», підтвердження обєму виконаних робіт, їх кількості та видів.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди підлягають повному задоволенню, а щодо стягнення моральної шкоди частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що 30.12.2014 року ОСОБА_1 на картковий рахунок №426735 було зараховано 1000,00 гривень зарахування переказу з карти ПриватБанку через Приват24, платник Fedyaev Sergey Vladimirovich, 30.12.2014 року з карткового рахунку №426735 було списано 1000,00 гривень автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості за карткою 46**27, що підтверджується випискою по карті/рахунку №426735 та додатковими рахунками договору за період: 01.01.2012 23.03.2015 від 23.03.2015 року.

Сторона відповідача вважає, такі дії працівників ПАТ КБ «ПриватБанку» цілком законними, посилаючись на неналежне виконання позивачем умов кредитного договору від 29.11.2005 року. Оскільки позивач умови кредитного договору від 29.11.2005 року не належно виконував, вони керуючись п.п. 4.6., 1.1.3.1.6 Умов та Правил надання банківських послуг, мали законні підстави здійснити списання грошових коштів з картки позивача №426735 для погашення простроченої заборгованості по кредитній картку №504927 у розмірі 1000,00 гривень.

Позивач ОСОБА_1 з приводу кредитного договору №б/н від 29.11.2005 року, пояснив, що дійсно у 2005 році мав намір отримати кредит у ПАТ КБ «Приватбанку», надав до Банку свої документи, однак укладати кредитний договір передумав, тому ніяких документів не підписував і платіжну картку №504927 на яку мали б переховуватися гроші у розмірі 2500,00 гривень не отримував. Про ці обставини було достовірно відомо працівникам ПАТ КБ «Приватбанку», тому що у 2011 році під психологічним тиском працівників ПАТ КБ «Приватбанку» його мати сплатила відповідачу грошові кошти у розмірі 6766 гривень, на виконання умов договору, начебто укладеного між ним та представником відповідача. У 2011 2012 роках за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приватбанк» за його участю як третьої особи, Малиновським районним судом розглядалася цивільна справа про витребування безпідставно набутих коштів. За результатами розгляду тієї справи відповідач добровільно повернув безпідставно набуті гроші у розмірі 6766 гривень, тому в цієї частині позов залишено без розгляду. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 24 січня 2012 року позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанку» за участю третьої особи ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з відповідача суму витрат на сплату державного мита у розмірі 70 гривень, витрати на ІТЗ у розмірі 120 гривень, а також витрати на правову допомогу у розмірі 3000 гривень.

Суд, проаналізувавши доводи обох сторін, не погоджується з правою позицією сторони відповідача з огляду на наступне.

За правилами ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати кошти з рахунку клієнта тільки на підставі його розпорядження або ж на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором або законом між банком та клієнтом. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі безпідставного списання банком з рахунку клієнта коштів банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

В судовому засіданні встановлено, що 29.11.2005 року ОСОБА_1 мав намір укласти кредитний договір з представником ПАТ КБ «Приватбанку», за умовами якого мав би отримати кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку №504927. В судовому засіданні позивач наполягав, що платіжну картку №504927 на яку мали б перерахувати грошові кошти не отримував. Зазначені обставини підтверджуються рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 24 січня 2012 року, прийнятого за результатами розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приватбанк» за участю третьої особи ОСОБА_1 про витребування безпідставно набутих коштів. Як вбачається з тексту вказаного рішення, ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про витребування безпідставно набутих коштів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сплатила відповідачу 6766 гривень під психологічним тиском працівників банку, нібито за оформлений кредит між банком та її сином ОСОБА_1 Судовим рішення встановлено, що 24.01.2012 року позивачка уточнила позов, просила позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів у сумі 6766 гривень та в частині стягнення моральної шкоди у сумі 4200 гривень залишити без розгляду у звязку з тим, що відповідач добровільно повернув їй безпідставно набуті гроші. Суд, прийнявши до уваги рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.01.2012 року прийшов до висновку, що відповідач добровільно сплативши гроші, визнав обставини зазначені позивачем у позовній заяві, а саме і той факт, що кредитний договір б/н від 29.11.2005 року між Банком та ОСОБА_1 не укладався, а тому і гроші по неіснуючому договору були повернуті добровільно.

Представник ПАТ КБ «Приватбанку» не зміг спростувати доводи позивача з приводу того, що кредитний договір №б/н від 29.11.2005 року є не укладеним належними та допустимими доказами.

Оскільки в ході розгляду справи судом не встановлено правомірності списання грошових коштів з платіжної картки ОСОБА_1 №426735 на кредитну картку №504927 у розмірі 1000,00 гривень, також і за вимогами встановленими ст. 1071 ЦК України, тому позов ОСОБА_1 в частині стягнення грошових коштів у розмірі 1000,00 гривень підлягає повному задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що протиправною поведінкою відповідача, яка виразилася в необґрунтованому списанні з карткового рахунку позивача належних йому сум, які перераховані ОСОБА_2 в якості позики, ОСОБА_1 завдана моральна шкода. Судом встановлено, що Банк розпорядився грошовими коштами клієнта без відповідного доручення та правових підстав, що тягне за собою настання відповідальності банку. Норма ст. 41 Конституції України передбачає застереження, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове списання грошових коштів належних позивачу, прирівнюється до примусового відчуження обєктів права приватної власності майна (грошей що находяться на рахунку клієнта). Всі ці обставини, свідчать про нехтування керівниками підприємства відповідача конституційними правами громадянина, клієнта їхнього Банку, що як наслідок завдало переживань, нервових потрясінь, ставило у скрутне становище його сім'ю, негативно вплинуло на його добробут, позбавило можливості скористатися позикою, на яку позивач розраховував. Така протиправна поведінка відповідача призвела до моральних страждань, оскільки дана подія сталася на передодні новорічних свят (30.12.2014 року), які для нього та його родини, через дії банку були безнадійно зіпсовані, оскільки грошей не було ані на святковий стіл, ані навіть на звичайну їжу. Окрім цього дані кошти були перераховані в якості позики, яку позивачу довелося повернути, не отримавши змоги цією позикою скористатись. З цих підстав можна зробити висновок, що ОСОБА_1 завдана моральна шкода, розмір якої суд визначає у сумі 1500 гривень, яка відповідно до вимог статей 23, 1167 ЦК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того судом встановлено, що між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Федяєва Сергія Володимировича» був укладений договір про надання правової допомоги №05/01/15 від 05.01.2015 року. Стороною позивача було надано до суду розрахунок витрат часу на правову допомогу де позивач просить стягнути з відповідача суму витрат на правову допомогу у розмірі 2 923,20 гривень. З даного розрахунку вбачається, що кількість затраченого часу становить: первісна консультація та первісний аналіз документів 1 година; складання позовної заяви 3 години; судове засідання від 20.10.2015 року 1 годин та судове засідання від 09.12.2015 року 1 година.

Позивач надав суду прибутковий касовий ордер №05/01/2015 від 05.01.2015 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру №05/01/2015 від 05.01.2015 року з яких вбачається, що Адвокатське бюро «Федяєва Сергія Володимировича» прийняло від ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги №05/01/2015 6000 гривень.

Так, дійсно, згідно ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, однак частина друга зазначеної статті, встановлює, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ст. 1 Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 р. встановлено: Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визнається у відповідному судовому рішенні.

Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, встановленої ЗУ «Про державний бюджет України на 2015 рік», який складає 1218,00 грн. на січень 2015 року - грудень 2015 року, то вартість одного часу роботи адвоката складає не більш 487,20 грн..

Суд в ході розгляду даної справи оголошував складену адвокатом позовну заяву, досліджував один документ, який аналізував адвокат при первісному аналізі, в результаті чого було встановлено, що адвокатом при проведенні консультації з клієнтом досліджувався тільки один документ витяг по особовому рахунку ОСОБА_1, складений ПАТ КБ «Приватбанком». З цих підстав, враховуючи складність даної справи, суд вважає недоведеним, що кількість затраченого часу адвоката на первісну консультацію та первісний аналіз документів клієнта загалом складає 4 години.

Суд, приходить до висновку, що на даний час сума витрат на правову допомогу, надану ОСОБА_1 складає: 487,20 грн./40% від 1218 грн./ х 3 = 1461,6 гривень.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. До судових витрат згідно зі ст.79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, повязані з розглядом справи. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати повязані з оплатою правової допомоги у розмірі 1461,6 гривень

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 16, 22, 23, 1066, 1067, 1071, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 84, 88, 169, 209, 212, 215-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанку» ) на користь ОСОБА_1 незаконно списані грошові кошті у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 1500 (одну тисячу пятсот) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 1461 (одну тисячу чотириста шістдесят одну) гривню 60 копійок витрати на правову допомогу.

В решті частини позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області в десятиденний термін.

Головуючий: