Провадження № 2/520/5440/16
УХВАЛА

про забезпечення позову

09 листопада 2016 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Прохорова П.А.,

при секретарі Цвігун А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" про визнання недійсними договорів,

встановив:

В провадженні суду перебуває вказана цивільна справа. у якій позивач просить суд визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №0 від 06.06.2007 р. в частині, якою встановлено забезпечення зобовязання ОСОБА_1,заставою нерухомості квартири, що знаходиться за адресою: м. Одеса, пр.-т ОСОБА_2, 22, кв. 128 та визнати недійсним договір іпотеки від 06.06.2007 року №206 недійсним.

Одночасно з позовом позивачем до суду було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану вище квартиру, що є предметом іпотеки за спірним договором №206 від 06.06.2007 року, оскільки на її думку відповідач, звернувши на такий предмет іпотеки стягнення заборгованості за основним зобовязанням, шляхом перереєстрації права власності може вжити заходів до відчуження зазначеної квартири, що у наступному істотним чином ускладнить виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони в судове засідання не викликались.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, встановив наступні обставини:

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. п. 1, 2 ч.1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на приналежне відповідачу майно. Види забезпечення позову мають бути спів розмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до наданих з приводу такого процесуального питання розяснень, що викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року (п.4), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Відповідно до положень ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Так, однією з вимог ОСОБА_1 є вимога про визнання недійсним договору іпотеки (нерухомого майна) від 06.06.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі під №206.

Відповідно до п. 1.1. цього Договору, позивач передала у іпотеку квартиру № 128, що знаходиться за адресою: м. Одеса, пр-т Ак. Глушко, 22.

Положеннями розділу 5 Договору іпотеки передбачено позасудове звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки, та зокрема право іпотеко держателя на передачу йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», або продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» від свого імені.

Таким чином, приймаючи до уваги зауваження позивача про існування певної заборгованості за основним зобовязанням, вбачаються, що у період розгляду справи судом у відповідача є реальна можливість переоформити право власності щодо зазначеної квартири на себе, або відчужити її третім особам.

Крім того надані до суду відомості про реєстрацію права власності на квартиру, щодо якої порушено питання про накладення на неї арешту, вказують, що на час розгляду цієї заяви право власності на неї зареєстроване за відповідачем з 30.03.2016 року, на підставі спірного договору іпотеки (інформаційна довідка №69711913 від 04.10.2016 року), а з такого суд доходить висновків про співрозмірність заявлених позивачем вимог про забезпечення позову до вимог позову та про наявність передбачених законом підстав для обтяження квартири № 128, що знаходиться за адресою: м. Одеса, пр-т Ак. Глушко, 22 до розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 151 153, 208-210 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру № 128, що знаходиться за адресою: м. Одеса, пр-т Ак. Глушко, 22.

Предявлення ухвали до виконання доручити ОСОБА_1.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення, а особами, які не брали участі у розгляді справи - протягом пяти днів з дня отримання її копії. Оскарження ухвали не перешкоджає її виконанню та подальшому провадженню у справі.

Суддя Прохоров П. А.