Провадження №2/485/345/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Кішковської З.А.,

секретар судового засідання Забаровська С.А.,

за участю: позивачки ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Снігурівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

12 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 19 червня 1982 року, вказавши на неможливість подальшого збереження сім'ї.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 липня 2016 року сторонам у справі надавався час на примирення, строком на два місяці.

27 жовтня 2016 року провадження у справі відновлено.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала. Пояснила, що сімейні та подружні відносини з чоловіком припинили у червні 2016 року через його негідну поведінку. Ствердила, що протягом тривалого часу відповідач постійно влаштовував скандали, ображав та принижував її, систематично бив. Попередньо вона тричі залишала чоловіка. Сімейні стосунки поновлювалися за його ініціативою з обіцянками змінити поведінку та ставлення до неї. Однак відповідач жодного разу обіцянок не дотримував, образи та побиття відновлювалися. За час, наданий судом для примирення, ОСОБА_2 двічі просив її повернутися додому, на що вона відповіла категоричною відмовою.

Відповідач позовні вимоги не визнав. Фактів неналежної поведінки з його боку, на які вказала позивачка, не заперечував. Показав, що дійсно сварив, словесно ображав дружину, а також застосовував до неї фізичне насильство. Свою поведінку пояснив нестриманістю через неврологічне захворювання. На його звернення за примиренням дружина відповіла відмовою.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в матеріалах справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони зареєстрували шлюб 19 червня 1982 року у Безлюдівській селищній раді Харківського району Харківської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №47 і видано свідоцтво про шлюб серії ІІ-ВЛ №353866 (а.с.4).

У подружжя у шлюбі народилося двоє дітей, які вже досягли повноліття (а.с.5,6).

Позивачка ствердила суду про припинення з відповідачем спільного проживання і не підтримання сімейних та подружніх стосунків з червня 2016 року, а також його відмову посвідчення розірвання шлюбу через органи ДРАЦС. Вказаних обставин позивач не заперечив. Згідно листа начальника Снігурівського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області позивачці відмовлено у прийнятті заяви про розірвання шлюбу в порядку ст.106 СК України за відсутності згоди іншого з подружжя (а.с.15).

Між сторонами мають місце сімейні правовідносини. У порядку ст.110 СК України позивачка пред'явила позов про розірвання шлюбу.

В силу ст.112 СК України та відповідно до п.10 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року за №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" за заявлення позову одним з подружжя про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За розгляду позовних вимог встановлено, що чоловік та дружина спільно не проживають. Сімейні та подружні стосунки припинили у червні 2016 року з вини відповідача, який систематично застосовував до дружини психологічне та фізичне насильство. Попередні неодноразові спроби позивачки зберегти сім"ю позитивних наслідків не мали. За час, наданий судом з 27 липня 2016 року, сторони не примирилися.

Враховуючи встановлені обставини подружнього життя сторін, категоричну відмову позивачки поновити стосунки на пропозицію відповідача, суд вважає недоцільним, відповідно до ст.111 СК України, надавати подружжю додатково час на примирення.

Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, оскільки шлюб тривалий час існує формально, проживання у сім"ї загрожує психологічному та фізичному здоров"ю позивачки.

На підставі викладеного, суд ухвалює про задоволення позовних вимог.

У порядку ст.113 СК України суд утверджує право позивачки після розірвання шлюбу надалі іменуватися шлюбним прізвищем.

В порядку ст.ст.79,88 ЦПК України, суд вирішує про стягнення з відповідача на користь позивачки понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.79, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 19 червня 1982 року у Безлюдівській селищній раді Харківського району Харківської області, актовий запис №47, розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити за ОСОБА_1 шлюбне прізвище "Хохлич".

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551грн.20коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано сторонами на ім'я апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів після отримання його копії.

Суддя