Справа № 236/2074/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бікезіної О.В.,

за участю: секретарів Плаксіної Є.В., Макєєвої Ю.О.,

позивача ОСОБА_1,

представників позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів з урахуванням індексу інфляції, 3% річних, процентів за користування коштами, витрат на ремонт та благоустрій будинку, судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми завдатку, суми завданої шкоди, судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в квітні 2010 року він домовився з відповідачем щодо купівлі-продажу будинку № 221 по вул. Воровського в м. Красний Лиман Донецької області. Оформлення договору в нотаріальній конторі не відбулося, бо у відповідача були відсутні правовстановлюючі документи на вказаний будинок, який вона отримала у спадок. ОСОБА_4 зобовязалася оформити відповідні документи та укласти з ним договір. В рахунок оплати за придбання вказаного будинку він сплатив відповідачу 32 тис. грн. за період з 13.04.2010 року по 25.01.2013 року. Подальші виплати були ним припинені оскільки відповідач ухилялася від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу будинку. З 2010 року він проживає у вказаному будинку, витратив грошові кошти на його ремонт і благоустрій. Відповідач відмовляється добровільно повернути кошти. Оскільки договір купівлі-продажу будинку укладений не був не з його вини, просив стягнути з відповідача завдаток в подвійному розмірі в сумі 64 тис. грн., в рахунок відшкодування шкоди в наслідок понесених витрат на ремонт будинку 30 тис. грн. та судові витрати.

В подальшому відповідач збільшив позовні вимоги, просив стягнути в рахунок відшкодування шкоди в наслідок понесених витрат на ремонт та благоустрій будинку 65852 грн. (а.с.102).

31.03.2016 року позивач надав до суду уточнену позовну заяву в якій просив стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти з урахуванням індексу інфляції в розмірі 38314,15 грн., 3% річних в розмірі 896,88 грн., проценти за користування коштами в розмірі 14892,30 грн., судові витрати в розмірі 6830,52 грн. (а.с.138-142).

В судовому засіданні 11 травня 2016 року представник позивача ОСОБА_3 збільшив розмір судових витрат та просив стягнути ще додатково 4000 грн. витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, навів доводи аналогічні викладеним в позовній заяві.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 на обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскільки відповідач ОСОБА_4 не мала та й досі не має правовстановлюючих документів на будинок № 221 по вул. Воровського в м. Красний Лиман Донецької області, тому грошові кошти, які вона отримала від ОСОБА_1 в сумі 32 тис. грн., вона отримала без достатньої правової підстави, а тому відповідно до ст. 1212 ЦК України зобовязана повернути позивачеві. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними, які згідно розрахунку складають 14892,30 грн. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання повинен на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних. Оскільки позивачем були витрачені кошти на ремонт на благоустрій будинку, які згідно висновку експерта складають 65852,10 грн., вважає, що вони підлягають стягненню з відповідача згідно з вимогами ч.1 ст. 1214 ЦК України. Також вважав, що обґрунтованими є судові витрати (судовий збір, витрати на правову допомогу, витрати на проведення експертизи та за проведення інвентаризації), які також підлягають стягненню з відповідача в сумі 10830,52 грн., які також просив стягнути з відповідача.

Просив суд задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позов визнала частково. Пояснила, що вона у спадок отримала будинок № 221 по вул. Воровського в м. Красний Лиман Донецької області. До теперішнього часу вона не змогла оформити право власності на вказаний будинок, бо отримала відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують перехід права власності від одного її родича до іншого, а потім до неї. Вказаний будинок на праві приватної власності належить її прадіду ОСОБА_5, який помер в 1950 році. До суду з приводу визнання права власності вона не зверталася, оскільки не мала грошових коштів для оплати судових витрат та доказів, крім того у неї хвора малолітня дитина. В 2010 році вона домовилася зі ОСОБА_1 щодо продажу вказаного будинку. Домовленість була така, що він сплачує грошові кошти певними частинами, а вона займається оформленням документів. Позивачу було відомо, про відсутність у неї правовстановлюючих документів на будинок. За період з 13.04.2010 року по 25.01.2013 року вона дійсно отримала від позивача 32 тис. грн., тому вона визнає позовні вимоги в цій сумі. Категорично заперечує проти стягнення процентів, пені, бо вважає, що вони з цього приводу з позивачем не домовлялися. З приводу ремонтних робіт та благоустрою будинку зазначає, що будинок був у придатному для проживання стані, на подвірї був паркан та колодязь. Позивач ремонтні роботи з нею не обговорював, згоди на них вона не надавала. Тому вважає, що оскільки він там проживав 6 років, то всі покращення зробив для себе, а тому не має підстав для стягнення з неї коштів на ремонт на благоустрій будинку в сумі 65852,10 грн. Вона ніколи не заперечувала, що брала у позивача гроші, тому вважає, що причин для звернення до суду у позивача не було, а тому судові витрати не підлягають до задоволення.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що є матір'ю позивача. В 2010 році вони домовилися з ОСОБА_4 щодо купівлі - продажу будинку № 221 по вул. Воровського в м. Красний Лиман Донецької області. Відповідач їх запевняла, що не отримала документів на будинок бо не мала на це грошових коштів, що є якісь перепони в отриманні нею спадкового майна вона не повідомляла. Позивач сумлінно на протязі трьох років сплачував визначену сторонами суму (40 тис. грн.), сплатив 32 тис. грн. Коли вони зрозуміли, що документів у відповідача на будинок не має, припинили платити. Весь цей час будинок перебував у користуванні її сина. Оскільки будинок знаходився в поганому стані, був не пригодний для проживання, він зробив в ньому ремонт, бо вважав, що в подальшому буде укладений договір купівлі-продажу будинку і він буде ц його власності.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що є батьком позивача. В 2010 році його син домовився з ОСОБА_4 щодо купівлі-продажу будинку № 221 по вул. Воровського в м. Красний Лиман Донецької області, за який він повинен був сплатити 40 тис. грн. на протязі 3 років, а ОСОБА_4 повинна була зробити документи на будинок, який як вона пояснювала отримала у спадок. Син сплатив 32 тис.грн., а ОСОБА_4 ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Позивач проживає в будинку вже 6 років, зробив гарний ремонт.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що є знайомою відповідача, мешкає по вул. Воровського в м. Красний Лиман. Вона знала, що ОСОБА_4 в 2010 році продала будинок № 221 по вул. Воровського в м. Красний Лиман Донецької області. Будинок був в придатному для проживання стані, на подвірї був колодязь, був деревяний паркан. Їй також відомо, що договір купівлі-продажу сторони не уклали, бо у ОСОБА_4 не було на той час документів на вказаний будинок.

Суд, вислухавши позивача, його представника, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК).

Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Судом встановлено, що 13.04.2010 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 була досягнута усна домовленість про укладення договору купівлі-продажу будинку № 221 по вул. Воровського в м. Красний Лиман Донецької області, за 40000 грн. з розстрочкою платежів на три роки. Зазначені обставини визнаються сторонами.

Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу вказаного будинку та його державна реєстрація сторонами не проводилася, оскільки у відповідача ОСОБА_4 були відсутні правовстановлюючі документи на вказаний будинок. Зазначені обставини також не спростовуються сторонами.

За період з 13.04.2010 року по 25.01.2013 року позивач ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 32 тис. грн. в рахунок вартості будинку, що підтверджується відповідними розписками відповідача (а.с.7-9) та визнається відповідачем.

З квітня 2010 року по теперішній час будинок № 221 по вул. Воровського в м. Красний Лиман Донецької області знаходиться в користуванні ОСОБА_1, який за цей час витратив грошові кошти на його ремонт і благоустрій: провів водопостачання в будинок, влаштував санвузол, обладнав на подвірї свердловину, облаштував зливну яму, замінив паркан. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №496 від 30.11.2015 року вартість вказаних робіт складає 65852,10 грн. (а.с. 72-76)

Позивач не дочекавшись з боку відповідача оформлення правовстановлюючих документів та розуміючи неправдивий характер обіцянок відповідача, 27.03.2015 року звернувся до ОСОБА_4 з вимогою про повернення безпідставно сплачених коштів, на що не отримав жодної відповіді (а.с.23). Як зясовано в судовому засіданні дана вимога на адресу ОСОБА_4 не надходила, оскільки позивачем було невірно зазначено адресу одержувача (а.с.23-24).

Згідно інформаційної довідки з Державного реестру прав на нерухоме майно, станом на 28.04.2016 року в Державному реестрі прав на нерухоме майно, відомості щодо будинку № 221 по вул. Воровського в м. Красний Лиман Донецької області відсутні (а.с.158-159).

Згідно з приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідачем ОСОБА_4 суду не надано жодного доказу в підтвердження набуття нею права власності на будинок № 221 по вул. Воровського в м. Красний Лиман Донецької області за період з 2010 року по теперішній час, отже договір купівлі-продажу будинку не міг бути нею укладений у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок.

Посилання відповідача на постанову державного нотаріуса Краснолимансьої нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.03.2015 року, згідно якої їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, як на доказ підтвердження набуття права власності нею на вказаний будинок, суд вважає неспроможним. У вказаній постанові також зазначено, про відсутність правовстановлюючого документу на будинок (а.с.131).

Крім того, суд враховує, що після отримання вказаної відмови, відповідач в інший передбачений законом спосіб не зверталася за захистом своїх прав.

Суд також враховує, що навіть після отримання вказаної постанови ОСОБА_4 не прийняла жодних заходів щодо повернення ОСОБА_1 отриманих від нього грошових коштів вже знаючи, що договір купівлі-продажу будинку між сторонами не може бути укладений.

Остаточно позивачем обрано спосіб захисту свого права у вигляді стягнення безпідставно одержаних коштів з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України - уточнена позовна заява від 31.03.2016 року (а.с.138-140).

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України для вчинення правочинів між фізичними особами на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, є обов'язковою письмова форма угоди.

Згідно з вимогами ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін до проведення такої реєстрації.

Таким чином, системний аналіз положень зазначених статей дає можливість дійти суду до висновку про те, що майно може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося за відсутністю договору чи іншого правочину, якщо їх наявність є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Відповідач ОСОБА_4 брала на себе зобов'язання, щодо укладення зі ОСОБА_9 договору-купівлі продажу будинку № 221 по вул. Воровського в м. Красний Лиман Донецької області. Зазначені обставини суду підтвердили свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10 та визнала сама відповідач. При цьому в судовому засіданні право власності на вказаний будинок підтвердити не змогла.

Суд зазначає, що між сторонами фактично відсутні договірні правовідносини, а розписки про отримання грошових коштів не можуть бути визнані підтвердженням вчинення договору купівлі-продажу житлового будинку, бо законом передбачений інший порядок переходу права власності щодо житлового будинку.

За таких обставин з урахуванням наведених вимог законодавства суд дійшов до висновку про безпідставне набуття відповідачем грошових коштів, оскільки відповідач без достатніх на те правових підстав набув та утримує грошові кошти позивача в сумі 32000 тис. грн., у зв'язку з чим ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ч.2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно з приписами ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплатити проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст.8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються правовими нормами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовна вимога ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_4 процентів за користування безпідставно одержаними грошима в сумі 32000 грн. за період з 26.01.2013 року по 15.03.2016 року у розмірі облікової ставки НБУ, що відповідно до розрахунку, що його складено позивачем (а.с. 141-142) та який не оскаржений відповідачем, складає 14892,30 коп. підлягає задоволенню.

Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, оскільки письмові розписки не передбачають будь-яких строків виконання зобов'язань, а позивач не надав суду доказів про пред'явлення ним вимоги до відповідача про повернення грошових коштів, отриманих на підставі даних розписок, відповідач же обставин щодо пред'явлення позивачем до нього вимоги про повернення грошових коштів не визнала. Письмову вимогу позивача від 27.03.2015 року як доказ звернення до відповідача з відповідною вимогою суд не приймає з тієї причини, що як було зясовано в судовому засіданні дана вимога на адресу ОСОБА_4 не надходила, оскільки позивачем було невірно зазначено адресу одержувача (а.с.23-24).

Суд не вбачає також підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 65852,10 грн., які ОСОБА_1 витратив на ремонт і благоустрій будинку № 221 по вул. Воровського в м. Красний Лиман Донецької області, оскільки позивачем суду не доведені підстави з яких він має право вимагати ці грошові кошти саме з відповідача. Як пояснила ОСОБА_4 в судовому засіданні, та не спростував позивач, вона не надавала дозволу на ремонт і благоустрій вказаного будинку, крім того, як встановлено судом право власності на вказаний будинок в установленому законом порядку вона не оформила.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, підлягає стягненню з відповідача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 32 000,00 грн. та проценти за користування безпідставно набутими грошовими коштами у розмірі 14892,30 грн.

З приводу стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача 6000 грн., повязаних з оплатою правової допомоги адвокатам з посиланям на договори про надання правової допомоги від 01.06.2015 року, 01.02.2015 року (а.с.45-46, 150) та від 04.03.2016 року (а.с.112-113), довідки від 20.08.2015 року про оплату адвокату ОСОБА_2 2000 грн. (а.с.150) та квитанції від 01.03.2016 року про оплату адвокату ОСОБА_3 4000 грн. (а.с.152).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу.

Згідно з приписами ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката несуть сторони або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Гранічний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року №4191-VІ.

Так статтею 1 вказаного Закону встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до роз'яснень викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що відповідно до договорів про надання правової допомоги від 01.06.2015 року та від 02.06.2015 року між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладені угоди про надання юридичних послуг (а.с.45-46,151), між сторонами обумовлена сума гонорару 2000 грн. На підтвердження оплати суду надана довідка від 20.08.2015 року про оплату адвокату ОСОБА_2 2000 грн. (а.с.150), яка не є платіжним документом, а відтак, позивач не надав належне документальне підтвердження понесених витрат на правову допомогу у цьому розмірі.

Крім того, між адвокатом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений договір про надання правової допомоги від 04.03.2016 року, суду наданий ОСОБА_7 з цього договору, в якому сума гонорару адвокату не викладена (а.с.113). На підтвердження оплати позивачем суду надана квитанція від 01.03.2016 року про сплату адвокату ОСОБА_3 4000 грн. (а.с.152), проте розрахунок таких витрат суду не надано, а відтак, позивач не надав належне документальне підтвердження понесених витрат на правову допомогу у цьому розмірі.

Таким чином, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

Щодо стягнення з відповідача витрат за судову будівельно-технічну експертизу у розмірі 2500,00грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з приписами ч. 1 ст.143 ЦПК України експертиза призначається ухвалою суду.

Ухвалою суду від 07.09.2015 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_2 та призначено будівельно-технічну експертизу (а.с.60-61). Висновок судової будівельно-технічної експертизи №496 від 30.11.2015 року надійшов до суду (а.с.72-93), з актом здачі-прийняття висновку від 30.11.2015 року, в якому вказана вартість експертизи в розмірі 2488,32 грн. (а.с.71). Інших доказів оплати послуг експерта суду не надано. Враховуючи, що експертизу було проведено за ініціативою представника позивача, докази звернення позивача до відповідача із заявою про проведення експертизи в матеріалах справи відсутні, платіжний документ, що підтверджує сплату позивачем в розмірі 2500 грн. в матеріалах справи відсутній, в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 65852,10 грн., які ОСОБА_1 витратив на ремонт і благоустрій будинку № 221 по вул. Воровського в м. Красний Лиман Донецької області судом відмовлено, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь вартості експертизи у розмірі 2500 грн. є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Вимоги позивача щодо витрат по сплаті послуг за БТІ за інвентаризацію будинку в розмірі 1024,00 грн. та послуги пошти в розмірі 8,00 грн. є безпідставними, тому задоволенню не підлягають.

Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволенних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. ОСОБА_1 при зверненні до суду сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 1299,30 грн. (940 грн. + 359,30 грн. = 1299,30 грн.), що підтверджено наданими позивачем квитанціями: від 29.05.2015 року (а.с.2), від 30.06.2015 року (а.с. 27), від 29.01.2016 року (а.с.107). Оскільки позовні вимоги позивача судом задоволені частково (36%), то підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 467,75 грн.

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 28.08.2015 року задоволено клопотання позивача про забезпечення позову. Заборонено ОСОБА_4 здійснювати у будь-який спосіб відчуження нерухомого майна будинку № 221 по вул. Воровського в м. Красний Лиман Донецької області (а.с. 49-50). Враховуючи, що в ході судового розгляду право власності ОСОБА_4 на вказаний будинок не підтверджено, у відповідності з ч. 3 ст.154 ЦПК України суд вважає, що вказані заходи забезпечення позову слід скасувати.

Керуючись ст. ст.11, 61, 79, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів з урахуванням індексу інфляції, 3% річних, процентів за користування коштами, витрат на ремонт та благоустрій будинку, судових витрат, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (Донецька область, Краснолиманський район, сел. Дробишеве, вул. Лісна, 27, ІПН НОМЕР_2) безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 32 000,00 грн. (тридцять дві тисячі гривень).

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (Донецька область, Краснолиманський район, сел. Дробишеве, вул. Лісна, 27, ІПН НОМЕР_2) проценти за користування безпідставно набутими грошовими коштами у розмірі 14892,30 грн. (чотирнадцять тисяч вісімсот девяносто дві гривні тридцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (Донецька область, Краснолиманський район, сел. Дробишеве, вул. Лісна, 27, ІПН НОМЕР_2) судові витрати в розмірі 467,75 грн. (чотириста шістдесят сім гривень сімдесят пять копійок).

В іншій частині позову - відмовити.

Скасувати, вжиті ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 28.08.2015 року заходи забезпечення позову, у вигляді заборони ОСОБА_4 відчуження у будь-який спосіб нерухомого майна будинку №221 по вул. Воровського в м. Лиман (ОСОБА_11) Донецької області - після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено через Краснолиманський міський суд Донецької області в Апеляційний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 13.05.2016 року.

Суддя