Провадження №: 2-з/752/170/16
У Х В А Л А

07.10.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мирошниченко О.В.

з участю секретаря Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання довіреності та договорів дарування недійсними, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила:

визнати недійсною довіреність, видану від імені ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_2, посвідчену 29 липня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. за реєстровим номером 1309;

визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1, від імені якої діяв на підставі довіреності ОСОБА_2, та ОСОБА_10, посвідчений 29 липня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. за реєстровим номером 1319;

визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1, від імені якої діяв на підставі довіреності ОСОБА_2, та ОСОБА_10, посвідчений 29 липня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. за реєстровим номером 1315;

повернути сторони в первісний стан, шляхом виключення з Державного реєстру прав на нерухоме майно запису № 469993 від 27.03.2013 року про право власності ОСОБА_10 на житловий будинок АДРЕСА_1, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмух Б.Л., та запису № 470704 від 27.03.20136 року про право власності ОСОБА_10 на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмух Б.Л.

Крім того, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просила вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, а також на житловий будинок, розташований за вказаною вище адресою, та заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам та будь-яким іншим суб'єктам державної реєстрації прав вчиняти реєстраційні дії, пов'язані з відчуженням або зміною власника земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, а також щодо житлового будинку, розташованого за вказаною вище адресою.

Мотивуючи вимоги, викладені у заяві про вжиття заходів забезпечення позову, позивачем зазначено про те, що на початку січня 2015 року остання дізналась про факт відчуження житлового будинку та земельної ділянки на підставі договорів дарування, укладених від її імені ОСОБА_2 з ОСОБА_10, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. Зазначає, що довіреності на представництво інтересів та відлучення майна від її імені на ім'я ОСОБА_2 не видавала та не підписувала, а вказане вище нерухоме майно вибуло із її володіння поза її волею.

Дослідивши матеріали позовної заяви та заяви про вжиття заходів забезпечення позовних вимог, суд встановив наступне.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно положень ч.ч. 1 та 2 ст. 152 ЦПК України, одним із видів забезпечення позову, є, зокрема, накладення арешту на майно, що належить відповідачу, та заборона вчиняти певні дії.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову та накладення арешту на нерухоме майно, позивач посилається на існування ризику утруднення виконання можливого судового рішення про задоволення позовних вимог, та ризик відчуження відповідачами нерухомого майна.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Суд звертає увагу на те, що при зверненні з заявою про вжиття заходів забезпечення позову позивачем не надано доказів, які б надавали суду можливість встановити хто є власником земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, а також щодо житлового будинку, розташованого за вказаною вище адресою, на момент вирішення питання про арешт такого майна.

За таких обставин, суд позбавлений можливості перевірити вказані обставини та встановити власника майна, на яке позивач просить накласти арешт.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову за заявою ОСОБА_1, судом не встановлено реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення про задоволення позовних вимог, оскільки жодних доказів в обґрунтування вказаних вище доводів, позивачем суду наведено та надано не було.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання довіреності та договорів дарування недійсними, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя