Номер провадження 2/243/611/2016
Номер справи 243/469/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» січня 2016 року Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Хаустової Т.А.,

при секретарі - Нікіфорової В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі №19 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17 грудня 2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2.

Місце реєстрації їхнього шлюбу Виконком Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області, актовий запис № 42.

Цей шлюб для неї та відповідача є першим.

Від шлюбу з відповідачем у них є двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, які проживають із нею і знаходяться на її утримані.

Питання про стягнення аліментів на її користь на утримання дітей буде вирішуватися у судовому засіданні в окремому провадженні.

Спору про місце проживання дітей у них з відповідачем немає. Діти і в подальшому будуть проживати із нею. Вона буде займатися їхнім вихованням і утриманням.

Причинами розірвання шлюбу посприяло несхожість характерів, між ними відсутнє взаєморозуміння. В процесі шлюбного життя кожен із них намагався поступитися своїми принципами, своїми звичками. Однак це було на нетривалий час. Між ними знову виникли розбіжності, які призвели до відчуження один до одного і у лютому 2015 року вони були вимушені припинити спільне проживання. Більше шлюбні відносини не поновлювали. Вважає, що їхня сімя розпалась остаточно і не може бути відновлена.

Вважає, що вказані мотиви є основою для розірвання шлюбу між нею та відповідачем.

Спору про поділ спільного сумісного майна подружжя в них з відповідачем немає.

Просить суд шлюб, зареєстрований 17 грудня 2014 року Виконкомом Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області, актовий запис № 42 між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_2 (до шлюбу Смирновою) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, розірвати. Після розірвання шлюбу залишити їй фамілію «Михайлова». А також стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати: 250 грн. за надання юридичної допомоги, і 551 грн. 20 коп. за сплату судового збору.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 29 січня 2016 до суду надійшла Заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 14).

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. 29 січня 2016 до суду надійшла Заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує (а.с. 15).

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість.

Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 17 грудня 2014 року, який зареєстровано Виконкомом Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області, актовий запис № 42. (а.с.5).

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.6-7)

В теперішній час шлюбні стосунки сторони не підтримують, спільне господарство ними не ведеться. Тобто, зараз кожний живе своїм окремим особистим життям, ніяким чином не переймаючись проблемами іншого. І таке спільне життя стало для сторін неприйнятним і неможливим.

Таким чином їх сімя фактично розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. Надання часу для примирення ОСОБА_1 вважає недоцільним, так як відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу.

В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у звязку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини.

Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімя є первинним та основним осередком суспільства.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивач ОСОБА_1 просить суд залишити прізвище «Михайлова».

Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сімї неможливе.

Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VІІІ мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2015 року складала 1378,00 грн.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. (а.с.2-3).

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 витрати по сплаті нею судового збору, у розмірі 551 грн. 20 коп.

Що стосується відшкодування витрат у розмірі 250 гривень, понесених позивачем на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

За ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних із розглядом справи належать витрати на правову допомогу.

У відповідності до п.47 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»

-Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/ 2013).

Витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі 111 Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-У1 «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом ( стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-У1 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору ( статті 12, 42, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-У1 «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»

Так, Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-IY «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлений граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах та зазначено, що розмір компенсації витрат не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді.

Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також данні щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.

Згідно Квитанції № 7 від 21 липня 2015 року ОСОБА_1 була надана юридична допомога при складанні позовної заяви (а.с.10).

Оскільки позивачем були документально підтверджені понесені нею витрати на правову допомогу у сумі 250 гривень, надані розрахунки вказаних витрат, суд дійшов висновку про стягнення юридичної допомоги з відповідача на користь ОСОБА_1 у розмірі 250 гривень.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, ст.ст. 5-8, 10-15, 74, 77, 82, 88, 107, 130, 174, 208-209, 212-215, 218, ЦПК України, ст.ст. 3, 24, 56, 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України, Постановою №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-У1 «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 17 грудня 2014 року Виконкомом Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області, актовий запис № 42, між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та МИХАЙЛОВОЮ ( до шлюбу Смирновою) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище «МИХАЙЛОВА».

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, українця, громадянина України, який зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, українки, громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. ( пятсот пятдесят одну гривню 20 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, українця, громадянина України, який зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, українки, громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, послуги про надання юридичної допомоги у розмірі 250 грн. 00 коп. (двісті пятдесят гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено до судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Головуючий:

суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_6