У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., МазурЛ.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення з житлового приміщення (будинку), що належить на праві особистої власності, визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила виселити ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з належних їй житлових приміщень та господарських будівель, що знаходяться по АДРЕСА_1 Івано-Франківської області, визнати ОСОБА_9 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкоди у користуванні належними їй земельними ділянками площею 0,0865га та 0,1627 га.

Позивач ОСОБА_4 посилалася на те, що їй на праві власності належать житловий будинок та присадибна земельна ділянка по АДРЕСА_1 Крім того, відповідно до державних актів їй на праві особистої власності належать дві земельні ділянки площею 0,0865га та 0,1627 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. У вказаному господарстві проживають: її син ОСОБА_5, невістка ОСОБА_6, онук ОСОБА_7 Відповідач ОСОБА_9 її онук, зареєстрований, однак не проживає у будинку.

Починаючи з 2000 року у неї з відповідачами склалися неприязні стосунки і проживання разом є неможливим. Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2005 року зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити їй перешкоди у користуванні житловим будинком, господарськими будівлями по АДРЕСА_1 Івано-Франківської області. 7 липня 2006 року державним виконавцем Янишин Р.Ю. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання вказаного судового рішення. Однак незважаючи на це, відповідачі і надалі створюють неможливі умови для її проживання у будинку. При цьому вони постійно ображають її, погрожують, принижують честь та гідність.

Зазначала, що вона не має доступу до житлового будинку і вимушена проживати у приміщенні літньої кухні, не має доступу до двох земельних ділянок.

Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у користуванні земельними ділянками, належними їй на праві власності на підставі державних актів серії НОМЕР_2 від 11 грудня 2006 року площею 0,0865 га, серії НОМЕР_1 від 11 червня 2006 року, площею 0,1627 га, для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання ОСОБА_8 таким, що втратив право на користування житловим будинком скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення. Визнано ОСОБА_8 таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині відмови у задоволенні її позовних вимог про виселення відповідачів із житлового будинку, посилаючись на неправильне застосування судами у цій частині норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із задоволенням цих вимог.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та виходячи із встановлених у справі обставин, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для виселення відповідачів із житлового будинку АДРЕСА_1, оскільки позивач не надала суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідачі систематично порушують правила співжиття, роблять неможливим проживання у будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

З урахуванням цього слід визнати, що судові рішення в оскаржуваній частині відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виселення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
Л.М. Мазур В.А. Нагорняк

Колегія суддів: