Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 2/331/1395/2016 Головуючий у 1-й інстанції Світлицька В.М.
Провадження № 22-ц/778/4646/16 Суддя-доповідач: Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіКухаря С.В.
суддів:Осоцького І.І.
Гончар М.С.
секретарБурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року, позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він є інвалідом першої групи по зору, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1620 грн., якої не вистачає на придбання ліків, продуктів харчування та оплати за комунальні послуги. Його здоров'я постійно погіршується, в 2015 році виникли проблеми по урології та слуху, а лікування потребує додаткових коштів. Відповідач по справі є його сином та має змогу надавати йому матеріальну допомогу. Таким чином, позивач - ОСОБА_5 просить суд стягнути з відповідача - ОСОБА_6 на його користь аліменти в розмірі 600 грн. щомісячно, з подальшою індексацією у відповідності до чинного законодавства, починаючи з дати подання позову і довічно.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6, на користь ОСОБА_5, аліменти на його утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 17 серпня 2016 року і довічно. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити та задовольнити позов у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_6, виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 406 від 29.12.2011 року (а.с.4).

ОСОБА_5 є інвалідом першої групи по зору, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК, що додана до матеріалів справи (а.с.7).

ОСОБА_5 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району та отримує державну соціальну допомогу як інвалід з дитинства 1 групи та його щомісячний дохід станом на грудень 2015 року становить 1611 гривень 00 копійок, що підтверджується довідкою від 12.01.2016 року, що додана до матеріалів справи (а.с.8).

З медичних документів вбачається, що у 2016 році ОСОБА_5 звертався до 6-ї міської лікарні з проблемами урології та слуху (а.с.5).

Статтею 51 Конституції України встановлено, що повнолітні діти зобов'язані піклуватись про своїх непрацездатних батьків.

Частина 1 ст. 202 Сімейного кодексу України визначає, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов'язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов'язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 СК України, непрацездатним вважається той, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1, 2 чи 3 групи.

Розмір пенсії недостатній для забезпечення життєво необхідних потреб та явно недостатній для забезпечення реалізації права на достатній життєвий рівень, гарантований ст. 48 Конституції України.

Обмеження задоволення потреб позивача прожитковим мінімумом не відповідає вимогам ст.ст. 48, 51 Конституції та Закону України "Про прожитковий мінімум".

Закон "Про прожитковий мінімум" дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою соціальних гарантій громадян, встановлених ст. 46 Конституції України.

Проте ст.ст. 1, 2 Закону України "Про прожитковий мінімум" не визначено розмір прожиткового мінімуму, який необхідно застосовувати при вирішенні питання про права на отримання аліментів непрацездатними батьками від своїх повнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Враховуючи матеріальне та сімейне становище сторін по справі, непрацездатний стан здоров'я батька та потребу в лікуванні, зважаючи на передбачений законом обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, суд прийшов до вірного висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд вірно врахував те, що відповідач офіційно не працює, має мінливий дохід, в нього на утриманні перебуває непрацездатна мати - ОСОБА_7, яка також потребує матеріальної допомоги як інвалід 1 групи та, крім того, ОСОБА_5 має окрім ОСОБА_6 ще двох повнолітніх та працездатних дітей, а тому суд визначив аліменти з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5, що підлягають стягненню в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. щомісячно.

Дане рішення відповідатиме визначеним у ч. 9 ст.7 СК України загальним засадам регулювання сімейних відносин таким як справедливість, добросовісність і розумність.

Доводи скарги ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_6 ніде офіційно не працює та має заборгованість по кредиту, що батько має інші неофіційні доходи, що його батько за ним в дитинстві не піклувався, не впливають на вказані вірні висновки суду, оскільки обов'язок сина щодо утримання непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, виникає незалежно від матеріального становища та вказаних у скарзі обставин.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_5 щодо недоведеності обставин які суд взяв до уваги зменшивши розмір аліментів, не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та апеляційну скаргою ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: