Ухвала

іменем україни

2 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічнеакціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 13 листопада 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 337/МК/06/2007/840, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 59 550 доларів США зі сплатою 14, 4 % річних та строком повернення до 20 листопада 2012 року.

На забезпечення виконання позичальником умов цього договору між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, за яким передбачена відповідальність поручителя ОСОБА_6 у разі невиконання ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором від 13 листопада 2007 року № 337/МК/06/2007/840. При цьому умовами цього договору передбачено, що позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до п. 2.11 додаткової угоди від 12 серпня 2010 року № 1 до кредитного договору від 13 листопада 2007 року № 337/МК/06/2007/840 відповідач зобов'язаний повертати кредит та відсотки, щомісячно до 20 числа поточного місяця у сумі встановленій у графіку до повернення кредиту та сплаті відсотків до додаткової угоди від 12 серпня 2010 року № 1.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 своїх зобов'язань утворилася заборгованість, розмір якої станом на 24 січня 2014 року становив 169 515,41 доларів США, і складався з: 48 339,05 доларів США, що еквівалентно 386 374 грн 03 коп., - суми непогашеного кредиту, 24 982,62 доларів США, що еквівалентно 199 686 грн 06 коп., - суми несплачених відсотків, 9 741,06 доларів США, що еквівалентно 77 860 грн 28 коп., - пені, 85 969,30 доларів США, що еквівалентно 687 152 грн 58 коп., - штрафу за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу, 483,39 доларів США, що еквівалентно 3 863 грн 74 коп., - несплаченої комісії.

Указану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 2 вересня 2014 року позов ПАТ «Комерційний банк «Надра» задоволено, стягнуто на його користь солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором від 13 листопада 2007 року № 337/МК/06/2007/840 у розмірі 1 354 936 грн 69 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції змінено, зменшено суму заборгованості, що підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» за кредитним договором від 13 листопада 2007 року № 337/МК/06/2007/840 з 1 354 936 грн 69 коп. до 667 784 грн 11 коп.

У касаційній скарзі заявник просить змінити рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга заявника підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Указані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 13 листопада 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 337/МК/06/2007/840, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 59 550 доларів США зі сплатою 14, 4 % річних та строком повернення до 20 листопада 2012 року.

Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язався повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно, згідно графіку повернення кредиту та сплати відсотків, який є невід'ємною частиною договору

Відповідно до п. 2.11. додаткової угоди від 12 серпня 2010 року № 1 до договору мікрокредитування від 13 листопада 2007 року № 337/МК/06/2007/840 відповідач зобов'язаний повертати кредит та відсотки, щомісячно до 20 числа поточного місяця у сумі встановленій у графіку до повернення кредиту та сплаті відсотків до додаткової угоди від 12 серпня 2010 року №1 до кредитного договору від 13 листопада 2007 року № 337/МК/06/2007/840.

На забезпечення виконання позичальником умов цього договору між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, за яким передбачена відповідальність поручителя ОСОБА_6 у разі невиконання ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором від 13 листопада 2007 року № 337/МК/06/2007/840. При цьому умовами цього договору передбачено, що позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Встановлено, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 своїх зобов'язань утворилася заборгованість, розмір якої станом на 24 січня 2014 року становив 169 515,41 доларів США, що еквівалентно 1 354 936 грн 69 коп., і складався з: 48 339,05 доларів США, що еквівалентно 386 374 грн 03 коп., - суми непогашеного кредиту, 24 982,62 доларів США, що еквівалентно 199 686 грн 06 коп., - суми несплачених відсотків, 9 741,06 доларів США, що еквівалентно 77 860 грн 28 коп., - пені, 85 969,30 доларів США, що еквівалентно 687 152 грн 58 коп., - штрафу за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу, 483,39 доларів США, що еквівалентно 3 863 грн 74 коп., - несплаченої комісії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із підставності й доведеності заявлених ПАТ «КБ «Надра» позовних вимог, оскільки належними і допустимими доказами у справі доведено, що позичальник ОСОБА_5 не виконує взятих на себе зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором, внаслідок чого має заборгованість, яка повинна бути стягнута у солідарному порядку з позичальника і поручителя.

Апеляційний суд частково погодився з таким висновком суду першої інстанції, однак не погодився з розрахунком суми штрафу, а тому дійшов висновку про зменшення суми заборгованості з 1 354 936 грн 69 коп. до 667 784 грн 11 коп. (за винятком суми штрафу).

Однак з таким висновком суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки постановляючи оскаржуване судове рішення апеляційний суд не звернув уваги на наступне.

У абзацах 2, 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України.

Отже, пеня може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України - гривні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на розрахунок суми заборгованості, в якому пеня та штраф було обчислено не у національній валюті України - гривні, а у доларах США, що суперечить вищезазначеній правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 1 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15.

Зважаючи на те, що розмір пені та штрафу залежить від визначення заборгованості за тілом кредиту за кожен період оплати, оскільки погашення кредиту передбачено періодичними платежами, за таким же принципом підлягають стягненню і відсотки за користування кредитом, то колегія суддів вважає, що скасуванню підлягає рішення апеляційного суду у повному обсязі з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.О. Дьоміна М.В. Демяносов Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук О.М. Ситнік Головуючий Судді: