Ухвала

іменем україни

26 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., ПоповичО.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ВДАІ Бродівського РВ ГУ МВС України, ОСОБА_6 та приватного акціонерного товариства «УСК «Княжа Вієнна Іншуране Груп» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_8, який діє від імені ОСОБА_6, на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ВДАІ Бродівського РВ ГУ МВС України, ОСОБА_6 та приватного акціонерного товариства «УСК «Княжа Вієнна Іншуране Груп» (далі - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуране Груп») про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 02 грудня 2012 року на автомобільній дорозі Київ-Чоп відповідач ОСОБА_4, перебуваючи у трудових відносинах та керуючи вантажним автомобілем НОМЕР_1 з причепом державний номерний знак НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_6, спричинив зіткнення з сідловин тягачем «Renault Megnum» державний номерний знак НОМЕР_3 та причіп державний номерний знак НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_5, і який належить їй та її покійному чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вказана пригода зафіксована у протоколі огляду місця ДТП від 02 лютого 2012 року старшим слідчим СВ Бродівського РВ ГУ МВС України у Львівській області та зареєстрована за № 209 Бродського РВ ГУ МВС України. За результатами розгляду вказаних матеріалів в порушенні кримінальної справи за фактом ДТП було відмовлено у зв'язку з відсутністю події злочину, про що ухвалено відповідну постанову. Разом з тим, постановлено притягнути ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 124 КУпАП. Зазначала, що згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 11 грудня 2011 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_9 була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуране Груп» зі строком дії полісу до 10 грудня 2012 року. Вказувала, що згідно зі звітів про оцінку вартості матеріального збитку від 06 березня 2012 року № 11/0312 та № 14/03/12 загальна сума збитку завданого внаслідок ДТП складала 122 035 грн 91 коп., з яких: 49 462 грн 63 коп. - вартість відновлювального ремонту тягача; 70 374 грн 28 коп. - вартість відновлювального ремонту причепу; 2 200 грн - витрати на проведення експертом оцінки вартості матеріальної шкоди.

Посилаючись на те, що з вини відповідача їй заподіяно матеріальну шкоду, просила стягнути з відповідачів солідарно 122 035 грн 91 коп. у відшкодування заподіяної шкоди.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна ІншурансГруп» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 100 000 грн.

Стягнуто зЄфименка Ю.В. на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 19 835 грн 91 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2015 року рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2015 року змінено в частині стягнення з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди. Стягнуто з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_3 50 000 грн страхового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП і 500 грн судового збору.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2015 року рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у сумі 19 835 грн 91 коп. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у сумі 69 835 грн 91 коп., 2 200 грн затрачених на експертну оцінку заподіяних збитків та 720 грн судового збору.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, який діє від імені ОСОБА_6 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_6 майнової шкоди та судових витрат, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди під час розгляду справи встановили, що 02 грудня 2012 року на автомобільній дорозі Київ-Чоп сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 з причепом державний номерний знак НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_6, під керуванням водія ОСОБА_4 та сідлового тягача «RenaultMegnum» державний номерний знак НОМЕР_3 з причіпом державний номерний знак НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_5, і який належить позивачу та належав її покійному чоловікові на праві спільної сумісної власності. У результаті вказаної ДТП завдано школди належним їм транспортним засобам та частково пошкоджено митний вантаж, який знаходився у причепі.

Протоколом огляду ДТП від 02 лютого 2012 року та постановою про відмову у порушенні кримінального провадження від 08 лютого 2015 року встановлено вину ОСОБА_4 у скоєнні ДТП.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 11 грудня 2011 року № № АВ/0859812, АВ085913, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 на час скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуране Груп», забезпечений транспортний засіб згідно з полісом є вантажний автомобіль НОМЕР_1 з причепом державний номерний знак НОМЕР_2. Строк дії полісу до 10 грудня 2012 року. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) становить 50 000 грн.

Відповідно до звіту б/н з оцінки транспортного засобу від 11 березня 2012 року та 14 березня 2012 року, виконаного на підставі заяви ОСОБА_3 вартість матеріального збитку, завданого власнику внаслідок зіткнення з сідловин тягачем «Renault Megnum» державний номерний знак НОМЕР_3 з причіпом державний номерний знак НОМЕР_4 у результаті ДТП склала 49 461 грн та 70 374 грн, а всього 119 835 грн.

Судами встановлено, що розмір заподіяної шкоди відповідачами не оспорювався.

За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення ч. 2 ст. 1188 ЦК України.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки .

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В такому випадку обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином, положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. 1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходив суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з ОСОБА_6, враховуючи те, що автомобілем НОМЕР_1 з причепом державний номерний знак НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_6 під час ДТП керував водій ОСОБА_4, на підставі трудового договору, укладеного з ОСОБА_6, а тому саме останній має відповідати за шкоду, заподіяну з вини водія ОСОБА_4 на підставі зазначених правових норм.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-108цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Крім того, відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуране Груп», забезпечений транспортний засіб за вказаним полісом є вантажний автомобіль НОМЕР_1 з причепом державний номерний знак НОМЕР_2, з лімітом відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) 50 000 грн, якої недостатньої для повного відшкодування завданої шкоди, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що з ОСОБА_6 підлягає стягненню на користь позивача різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування).

Крім того, апеляційним судом обґрунтовано відхилено доводи ОСОБА_6. про те, що ОСОБА_3 не є належним позивачем у цій справі. ТАК вказані доводи спростовуються копією свідоцтва про укладення шлюбу, даними про придбання за час шлюбу пошкодженого в ДТП транспортного засобу та суперечать вимогам ст. 60 СК України та ст. 369 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, який діє від імені ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М. Мазур

О.В.Попович