Справа № 487/3759/16-ц
Провадження № 2/487/2054/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2016 року

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П.,при секретарі Табунщик К.С., представника позивача ОСОБА_1 представника відповідача Колесніченко О.М.,третьої особи ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4,розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори , Заводського відділу Державної виконавчої служби м.Миколаїв ,Миколаївської міської ради про зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину за законом, зобовязання видати дублікат свідоцтва про право власності на майно , визнати правовстановлюючим документом свідоцтво про право власності за 1979 рік на імя ОСОБА_6, відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В

26.07.2016 року ОСОБА_5звернулася до Заводського районного суду м.Миколаєва з позовом до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори, Заводського відділу ДВС м.Миколаєва,Миколаївської міської ради про визнання дій нотаріуса неправомірними, зобовязання вчинити певні дії та відшкодувати завдані збитки.

Позивачка зазначала, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 22.04.2016 року її позовні вимоги було задоволено та зобов'язано Третю Миколаївську державну нотаріальну контору розглянути питання щодо видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом ОСОБА_5) після смерті батька ОСОБА_7 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Але до теперішнього часу нотаріальна контора не розглянула вказане питання та не видала їй свідоцтво про право власності. Тому просила зобов'язати нотаріуса видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом, відшкодувати завдані державним нотаріусом та Заводським відділом ДВС збитки в сумі 3070000 грн.

Посилаючись на викладене та остаточно уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд зобов'язати МБТІ та міськвиконком видати їй дублікат свідоцтва про право власності на імя ОСОБА_6, виготовити новий технічний паспорт,зобов'язати нотаріуса зареєструвати право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та видати їй свідоцтво про право власності на майно після смерті ОСОБА_7, вилучити скасоване свідоцтво про право власності на ОСОБА_3 , відшкодувати завдані збитки, встановити факт та визнати правовстановлюючим документом нотаріальне свідоцтво про право власності на ім*я ОСОБА_6 за 1979 рік та нотаріальне свідоцтво про право власності на ім*я ОСОБА_6 за 1979 рік.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.10.2016 року, до участі у справі залучено в якості третьої особи ОСОБА_3

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори, в судовому засіданні заперечувала проти позову , просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність.

Представники Заводського відділу ДВС м.Миколаєва та Миколаївської міської ради в судове засідання не з*явились.

Третя особа ОСОБА_3 та її представник також в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову .

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що власником будинку АДРЕСА_2 являлася ОСОБА_6, яка на підставі нотаріально посвідченого заповіту від 26 жовтня 1981 року, вказаний будинок заповіла своєму сину ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, після її смерті спадщину прийняв її син - ОСОБА_7, оскільки був зареєстрований та проживав разом з матір*ю у вказаному будинку на момент її смерті, а в подальшому користувався будинком та майном, яке в ньому знаходилося. В нотаріальну контору за оформленням спадкових прав ОСОБА_7 не звертався. ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер. ОСОБА_5, яка є дочкою ОСОБА_7, як спадкоємець першої черги прийняла спадщину після смерті останнього, звернувшись з відповідною заявою до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори.

28 лютого 1990 року ОСОБА_6 на підставі рішення виконкому Великокорениської селищної ради народних депутатів №23 від 20 лютого 1990 року було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_3. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2012 року встановлено факт прийняття ОСОБА_7 спадщини після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Після його смерті із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулась його донька ОСОБА_5 та на підставі заяви заведена спадкова справа №740/2010.

Відповідно до рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 22.04.2016 року було зобов'язано Третю Миколаївську державну нотаріальну контору розглянути питання щодо видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом ОСОБА_5) після смерті батька ОСОБА_7 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою державного нотаріуса Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори від 01 серпня 2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_5 відмовлено.

Підставою відмови нотаріус зазначає, що неможливо видати свідоцтво про право власності на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_3 у зв'язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно та технічного паспорту з технічними характеристиками, які мають місце після пожежі.

Статтею 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов'язаний, зокрема, сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду.

Згідно ст. 68 Закону України «Про нотаріат» державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства та склад спадкового майна.

Відповідно до п.114 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №18/5 від 14 червня 1994 року (в редакції на час відкриття спадщини), державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які подали заяву, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обовязково вимагаються відповідні документи.

Так, на запит державного нотаріуса про надання інформації щодо нерухомого майна, належного ОСОБА_6 та ОСОБА_7, КП ММБТІ від 22 червня 2011 року повідомило, що право власності за адресою АДРЕСА_3 було зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 28 лютого 1990 року, зареєстрованого в КП ММБТІ 28 лютого 1990 року. Отже, правовстановлюючим документом на житловий будинок є свідоцтво про право власності від 28 лютого 1990 року, яке позивачкою нотаріусу не надано.

Відповідно до п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на майно , яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Наведене свідчить про правомірність відмови Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори від 01 серпня 2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_5, оскільки надані дублікати свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.11.1979 року та свідоцтво про право власності від 30.11.1979 року видані Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_6 не можуть вважатись правовстановлюючими документами на спадкове майно , оскільки 28.02.19990 року на ім.*я ОСОБА_6 було видано новий правовстановлюючий документ на весь вищевказаний житловий будинок.

Таким чином суд приходить до висновку, що дії державного нотаріуса вчиненні в межах повноважень, передбачених чинним законодавством України, а тому вимоги є безпідставними.

Крім того згідно п.6 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до переліку правовстановлюючих документів належить зокрема свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи їх дублікати, видані органами місцевого самоврядування до 01.01.2013 року. З 01.01.2013 року органи місцевого самоврядування позбавлені повноважень видавати свідоцтва про право власності на нерухоме майно та дублікати раніше виданих свідоцтв.

Крім того,позивачкою не надано суду ніяких доказів того, що вона зверталась до МБТІ із заявою про виготовлення їй технічного паспорту на спірний житловий будинок і що їй в його виготовленні було відмовлено. За такого вимоги в цій частині також позивачкою не доведені і не підлягають задоволенню.

У зв'язку із встановленням вищезазначених обставин, не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивачки вилучити скасоване свідоцтво про право власності на ОСОБА_3 , відшкодувати завдані збитки, встановити факт та визнати правовстановлюючим документом нотаріальне свідоцтво про право власності на ім*я ОСОБА_6 за 1979 рік та нотаріальне свідоцтво про право власності на ім*я ОСОБА_6 за 1979 рік.Що стосується позовних вимог до Заводського відділу ДВС м.Миколаєва то позивачка не пояснила , в чому полягають її вимоги до цього органу , та якими саме їх неправомірними діями їй завдано матеріальну шкоду.

Виходячи із вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10,60, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

В задоволені позову ОСОБА_5 відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд в порядку, встановленому ст.294 ,ст.295 ЦПК України.

Суддя Павлова Ж.П.