АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/2613/15-ц Номер провадження 22-ц/786/144/16Головуючий у 1-й інстанції Альошина Н.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Пікуля В.П.,

суддів: Бутенко С.Б., Панченка О.О.,

при секретарі: Кальник Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Миргородської міської ради Полтавської області, ОСОБА_3 про припинення права користування земельною ділянкою та визнання права користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Миргородської міської ради Полтавської області, ОСОБА_3 про припинення права користування земельною ділянкою та визнання права користування земельною ділянкою, мотивуючи його тим, що рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30.08.1989 року було затверджене фактичне землекористування земельної ділянки між співвласниками домоволодіння № 6 по вулиці Береговій в місті Миргород Полтавської області, згідно якого в користування чоловіка позивачки ОСОБА_4 було виділено 1/2 частину земельної ділянки, площею 455 м2, в тому числі 17,5 м2 загального користування.

25 грудня 2005 року ОСОБА_4 помер. За рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 жовтня 2012 року вона визнана власником в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка житлового будинку № 6 по вулиці Береговій в місті Миргород Полтавської області.

06 грудня 2012 року рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради № 979 було виділено в окреме будинковолодіння житловий будинок, що належить ОСОБА_3 з присвоєнням поштової адреси: вулиця Берегова, 6-А в місті Миргород Полтавської області. Про існування даного рішення вона дізналася після звернення до Миргородської міської ради у листі від 30.10.2013 року за №М 1239/02-05.

Вважає, що з виділенням в окреме домоволодіння у ОСОБА_3 зникає право спільного користування земельною ділянкою площею 35 м2, що було закріплене рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30.08.1989 року в силу ст. 141 Земельного кодексу України, оскільки на її думку він не є співкористувачем земельної ділянки, яка була закріплена за будинковолодінням №6 по вулиці Береговій в місті Миргород Полтавської області.

Посилаючись на викладене, просила суд припинити право користування ОСОБА_3 земельною ділянкою площею 17,5 кв.м, що є у спільному користуванні та знаходиться за адресою Полтавська область, місто Миргород, вулиця Берегова, 6 та визнати за нею право користування земельною ділянкою площею 35 кв.м, в тому числі 17,5 кв.м., що була у загальному користуванні з ОСОБА_3, та знаходиться за адресою: Полтавська область, місто Миргород, вулиця Берегова, 6.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Миргородської міської ради Полтавської області, ОСОБА_3 про припинення права користування земельною ділянкою та визнання права користування земельною ділянкою відмовлено за безпідставністю.

З даним рішенням не погодилася ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30.08.1989 року було затверджене фактичне землекористування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння №6 по вулиці Береговій в місті Миргород Полтавської області, згідно якого в користування чоловіка позивачки ОСОБА_4 було виділено 1/2 частину земельної ділянки, площею 455 м2, в тому числі 17,5 м2 загального користування. Дане рішення набрало законної сили.

За життя ОСОБА_4 заповів своє майно позивачці по справі.

Після смерті ОСОБА_4 у 2005 році, позивачка зверталась до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування та згідно рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 жовтня 2012 року, визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 25 грудня 2005 року її чоловіка ОСОБА_4, житлового будинку №6 по вулиці Береговій в місті Миргород Полтавської області, яке вона зареєструвала в ДКП «Миргородтехінвентаризація», про що зроблено запис: 24 в книзі:17 (а.с.6).

Згідно наданих сторонами в судовому засіданні технічних планів станом на листопад 2012 року розміри їх частин будинку з господарськими побудовами та частин земельних ділянок приведені у відповідність до судового рішення із зазначенням в кожному із технічних планів земельної ділянки, що перебуває в користуванні кожного з них та загальному користуванні сторін.

Відповідно до листа Миргородської міської ради від 30.10.2013 року за №М1239/02-05, 06 грудня 2012 року рішенням №979 виконавчого комітету Миргородської міської ради було виділено в окреме будинковолодіння житловий будинок, що належить ОСОБА_3 з присвоєнням поштової адреси: вулиця Берегова, 6-А в місті Миргород Полтавської області (а.с.7), що узгоджується з ухваленими судовими рішеннями.

Відповідно до ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Крім того, згідно ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили.

Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що ОСОБА_3 правомірно використовує земельну ділянку, площею 17,5 кв.м, що перебуває в загальному користуванні згідно рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30.08.1989 року, під даною частиною земельною ділянки розташовані підземні комунікації обох сторін справи, задоволення позовних вимог ОСОБА_2 призведе до зміни судового рішення від 30.08.1989 року, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Окрім того, ОСОБА_2 не було наведено беззаперечних підстав, визначених ст. 141 ЗК України, для припинення права користування відповідачем земельною ділянкою, яка знаходиться в їх спільному користуванні, згідно рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30.08.1989 року.

Колегія суддів також звертає увагу, що позивачем та її представником не надано жодного доказу, що припинення права користування не створить перешкоди у користуванні його домоволодінням.

При цьому, посилання позивача та її представника про можливість оформлення ОСОБА_3 сервітута не є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Зокрема, згідно із ч. 1 ст. 401 ЦК України користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Тобто, припущення можливого відновлення права користування земельною ділянкою шляхом встановлення сервітуту не є підставою для порушення прав власника домоволодіння шляхом позбавлення його права користування земельною ділянкою.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо виділення ОСОБА_3 в окреме будинковолодіння житлового будинку по вул. Береговій, 6А в м. Миргороді з присвоєнням нової адреси, оскільки таке виділення не може бути підставою для припинення права користування земельною ділянкою, що знаходиться у спільному користуванні сторін.

Посилання на п «е» ст. 141 ЗК України не спростовують висновки суду першої інстанції, так як стосуються зміни попереднього власника житлового будинку на іншого (нового) власника, у звязку з чим попередній власник втрачає право користування земельною ділянкою. В даному випадку зміни власника не відбулося, ОСОБА_3 є власником виділеного йому житлового будинку.

На підставі наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду, які б були підставою для його скасування, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя В.П. Пікуль

Судді: С.Б. Бутенко

ОСОБА_5