АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1563/16 Справа № 205/484/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Мірада Класік» на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року по справі за позовом прокурора м.Дніпропетровська в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, відкритого акціонерного товариства «Банк «Біг Енергія», товариства з обмеженою відповідальністю «Мірада Класік», третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору іпотеки недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року прокурор м.Дніпропетровська, діючи в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (далі прокурор) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, відкритого акціонерного товариства Банк «Біг Енергія» (далі ВАТ Банк «Біг Енергія»), товариства з обмеженою відповідальністю «Мірада Класік» (далі ТОВ «Мірада Класік») про визнання договору іпотеки недійсним, мотивуючи тим, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2011 року, яке набрало законної сили, скасоване рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2010 року, яким визнано право власності на споруди туристичної бази «Меридіан» - туристичні будинки Б-2, В-2, Д-1, Е-1, Ж, Є-1 за ОСОБА_2

Вказував, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26 січня 2012 року, яке також набрало чинності, було визнано за державою право власності на туристичний будинок літ.Б-2 загальною площею 47.5 кв.м., туристичний будинок літ.В-2, загальною площею 78.8 кв.м., туристичний будинок літ.Д-1, загальною площею 38.0 кв.м., туристичний будинок літ.Е-1, загальною площею 36.6 кв.м., туристичний будинок літ.Ж-1, загальною площею 65.6 кв.м., сарай літ.Н-1, загальною площею 14.8 кв.м., ротонда літ.I-1, загальною площею 24.5 кв.м., туристичний будинок літ.Г (в стані руйнування), що розташовані по вул.Нарвська,288 у м.Дніпропетровську.

Зазначав, що в ході проведення реєстрації права власності за державою, регіональне відділення дізналось, що на підставі іпотечного договору №15/15-04-08 від 03 квітня 2008 року, укладеного між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності, посвідченої 17 січня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від імені ОСОБА_2, на вказані вище обєкти нерухомого майна було накладено обтяження.

Регіональне відділення листами від 10 квітня 2014 року звернулось до ВАТ Банк «Біг Енергія» і ОСОБА_2 з проханням внести зміни до договору іпотеки від 03 квітня 2008 року шляхом укладання додаткової угоди, відповідно до якої виключити з майна, що становить предмет іпотеки, державне майно.

Посилаючись на те, що звернення залишене без належного реагування, а договір іпотеки на спірне майно порушує інтереси держави, просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним іпотечний договір №15/15-04-08 від 03 квітня 2008 року, укладений між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2, в частині передачі в іпотеку нерухомого майна, яке на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26 січня 2012 року належить до державної власності, а саме: туристичний будинок літ.Б-2 загальною площею 47.2 кв.м.; туристичний будинок літ.В-2 загальною площею 78.8 кв.м.; туристичний будинок літ.Д-і загальною площею 38.0 кв.м.; туристичний будинок літ.Е-1 загальною площею 36.6 кв.м.; туристичний будинок літ.Ж-1 загальною площею 65.6 кв.м.; сарай літ.Н-1 загальною площею 14.8 кв.м.; ротонда літ.I-1 загальною площею 24.55 кв.м.; туристичний будинок літ.Г (в стані руйнування).

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року позовні вимоги прокурора задоволені.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Мірада Класік», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року та ухвали нове рішення, яким в задоволенні позову прокурора м.Дніпропетровська відмовити.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги прокурора суд першої інстанції вважав їх доведеними, обґрунтованими та підтвердженими відповідними належними доказами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Питання стосовно спірного нерухомого майна, розташованого по вул.Нарвській,288 у м.Дніпропетровську вирішувалось судами різних інстанцій неодноразово.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору купівлі-продажу будівель та споруд від 17 листопада 2001 року, укладеного між ВАТ «Дніпродомнаремонт» та ОСОБА_2Г, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №5820, відповідач ОСОБА_2 набула право власності на будівлі та споруди, які в цілому складаються: літ.А-2-головний корпус турбази, площею 780.9 к.м; К-1-котельна турбази, площею 71.4 кв.м.; Л-1-склад для збер. матеріалів, шл.бл., площею 68.2 кв.м.; М-1-насос із свердл., цегла; I-мостіння асфальт; II-мостіння бетон; №1-башта Рожнов. Бетон.; №2-огорожа метал.; №3-огорожа метал.; №4-ворота метал (а.с.25).

За договором купівлі-продажу від 27 грудня 2001 року, укладеного у простій письмовій формі, ОСОБА_2 придбала у ВАТ «Дніпродомнаремонт» туристичні будинки Б-2, В-2, Д-1 ,Е-1, Ж-1, З-1; 1-1-ротонда; Н-1сарай; О-1-сарай; №5-сарай металевий; №6-збірник сміття, що знаходяться по вул.Нарвській,288 у м.Дніпропетровську (а.с.120).

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2004 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ВАТ «Дніпродомнаремонт» про визнання договору купівлі-продажу дійсним позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено. Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 27 грудня 2001 року визнано дійсним та за ОСОБА_2 було визнано право власності на туристичні будинки Б-2, В-2, Д-1, Е-1, Ж-1, З-1; 1-1-ротонда; Н-1сарай; О-1-сарай; №5-сарай металевий; №6-збірник сміття по вул.Нарвській,288 у м.Дніпропетровську.

02 квітня 2008 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «Сигма» було укладено договір про надання кредиту №14/12-04-08.

У забезпечення виконання цього договору 03 квітня 2008 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_2 в особі її представника ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності, був укладений іпотечний договір №15/15-04-08, за умовами якого, було передано в іпотеку банку будівлі та споруди по вул.Нарвській,288 у м.Дніпропетровську, а саме: А-2, A1-I, А2-1 - головний корпус бази (цегла) 752,0 кв.м.; а, а1-а6 - ґанки; а7 тераса; Б-2, Б1-3, В-2, Д-1, Е-1, Ж-1, Є-1 - туристичні будинки; в - ганок; 1-1 - ротонда; К-1 - котельня турбази 75,8 кв.м.; к - ганок-навіс; к1 - ґанок; Л-1 - склад для зберігання матеріалів 68,2 кв.м; С-1 - будівля очистки стічних вод 31,0 кв.м.; с - ганок; Т-1 - душова 6,2 кв.м.; П-1 - електрощитова 15,8 кв.м.; М-1 - насосна із свердловиною 13,9 кв.м.; Н-1 - сарай; Р - бон; Г - туристичний будинок (у стані зруйнування); У-1 - господарча будівля; Ф-1 - будівля котеджу; ф1-1 - веранда; ф, ф1 - ґанки; Х-1 - господарчий будинок 11,7 кв.м.; Ц - альтанка; №1 - башта рожковського; №4,12 - ворота; №7 - газорозподільний пункт (тимчасовий); №8,9 - туалет (тимчасовий); №10,15,19,20 - огорожа; №13 - хвіртка; №14 - кран-умивальник; №18 - споруда (тимчасова); №21 - бон з навісом (тимчасовий), №22,23 - споруди (тимчасові); І-УІ мостіння (а.с.110-114).

В п.п.2.1.-2.4. договору іпотеки зазначено, що предметом іпотеки є нерухоме майно з усіма його приналежностями, що знаходиться по вул.Нарвській,288 в м.Дніпропетровську, що належить іпотекодавцю, право власності на яке зареєстроване в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, а також право власності на яке буде зареєстроване в майбутньому, та зазначене у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, як таке, що знаходиться у користуванні іпотекодавця та підлягає введенню в експлуатацію.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2004 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ВАТ «Дніпродомнаремонт» про визнання договору купівлі-продажу дійсним скасовано і справу повернуто до районного суду на новий розгляд.

Після повторного розгляду справи рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2010 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на туристичні будинки Б-2, В-2, Д-1, Е-1, Ж, Є-1 по вул.Нарвській,288 в м.Дніпропетровську.

01 грудня 2011 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області, яке чинне на даний час, рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2010 року було скасовано з відмовою у задоволенні позову ОСОБА_2

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26 січня 2012 року, яке чинне на даний час, було задоволено заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області про перегляд рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2009 року за нововиявленими обставинами; скасовано рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2009 року та визнано право власності на туристичні будинки Б-2, В-2, Д-1, Е-1, Ж-1; Н-1 - сарай; 1-1 - ротонда; туристичний будинок Г (у стані руйнування) по вул.Нарвській,288 у м.Дніпропетровську за державою в особі Верховної Ради України (а.с.12-14).

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 травня 2012 року, зміненим рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2013 року, на погашення заборгованості TOB «Сигма» перед ВАТ Банк «Біг Енергія» за кредитним договором №14/12-04-08 від 02 квітня 2008 року звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком будь-якій особі покупцеві.

20 липня 2012 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та апелянтом ТОВ «Мірада Класік» укладено договір про відступлення права вимоги за договором про надання кредиту №14/12-04-08.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2014 року, зміненим рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року лише в частині виключення з нього висновку суду про відмову у задоволенні позову також за пропуском строку позовної давності, по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПАТ Банк «Біг Енергія», ТОВ «Мірада Класік», треті особи - регіональне відділення фонду державного майна України у Дніпропетровській області, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору іпотеки недійсним було встановлено, що суд дійшов правильного висновку про те, що передача в іпотеку частини майна, яке не належить ОСОБА_2 на праві власності, не порушує її прав і не є підставою для визнання договору в частині передачі цього майна в іпотеку недійсним саме за її позовом, а тому обґрунтовано відмовив у його задоволенні.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобовязання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобовязанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобовязання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобовязань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобовязання (взаємні права та обовязки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобовязанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобовязанням).

На час укладення іпотечного договору №15/15-04-08 із вказаних будівель та споруд ОСОБА_2 належало на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 17 листопада 2001 року - А-2головний корпус турбази 752,0 кв.м.; К-1-котельна турбази 71.4 кв.м.; Л-1-склад для зберігання матеріалів 68.2 кв.м.; М-1-насосна із свердловиною 13.9 кв.м.; I-мостіння асфальтне; II-мостіння бетонне; №1-башта Рожновського; №2-огорожа металева навколо насосної; №3-огорожа металева; №4-ворота та на підставі рішення Ленянського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2004 року туристичні будинки - Б-2, В-2, Г-2, Д-1, Е-1, Ж-1, З-1; 1-1 - ротонда; Н-1 - сарай; О-1 - сарай; №5-сарай металевий; №6-збірник сміття.

Інші будівлі та споруди, а саме: П-1 - електрощитова 15.8 кв.м.; Т-1 - душова 6.2 кв.м.; Ж-1,Є-1 - туристичні будинки; С-1 - будівля очистки стічних вод 31.0 кв.м.; У-1 - господарча будівля; Ф-1 - будівля котеджу; ф1-1-веранда; ф,ф1 - ганки; Х-1-господарчий будинок 11.7 кв.м. значились самовільно побудованими.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2012 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на споруди туристичної бази «Мерідіан» згідно переліку за договором купівлі-продажу від 27 грудня 2001 року туристичні будинки Б-2, В-2, Д-1, Е-1, Ж, Є1, відмовлено (а.с.9-10,11).

В силу ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо визнання недійсним договору іпотеки № 15/15-04-08 від 03 квітня 2008 року, укладеного між ВАТ «Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_2, в особі якої за дорученням діяв ОСОБА_3, з підстав ч.1 ст. 215, ч.1 ст.203 ЦК України, в частині майна, яке не належить іпотекодавцю.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами), які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Виходячи з п.п.2,8 постанови пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року №9, судам необхідно враховувати, що згідно з статтями 4,10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1,8 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Згідно до вимог ст.5 Закону України «Про іпотеку», - предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором. Предметом іпотеки може бути право оренди чи користування нерухомим майном, яке надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти та відчужувати об'єкт нерухомого майна. Таке право оренди чи користування нерухомим майном для цілей цього Закону вважається нерухомим майном.

З урахуванням викладеного, враховуючи всі фактичні обставини справи та наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню, оскільки частина спірного майна не належить іпотекодавцю.

Доводи апеляційної скарги на те, що на даний час Дніпропетровський апеляційний господарський суд розглядає справу № ПР7/33 про перегляд рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26 січня 2012 року по справі №ПР7/33-09 по апеляційній скарзі ВАТ Банк «Біг Енергія» за нововиявленими обставинами, не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки ухвалою від 21 грудня 2015 року Дніпропетровський апеляційний господарський суд провадження за апеляційною скаргою ВАТ Банк «Біг Енергія» припинив.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що заявлені прокурором та представником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області доводи і підстави звернення з позовом до суду вже розглядались між тими сторонами є хибним, оскільки з рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2014 року вбачається, що з позовом зверталась ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПАТ Банк «Біг Енергія», ТОВ «Мірада Класік», треті особи - регіональне відділення фонду державного майна України у Дніпропетровській області, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору іпотеки недійсним.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Оскільки рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального й процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Мірада Класік» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_6