У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 08 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним вище позовом, у якому просила на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є наймачем вказаної вище квартири з 1993 року. Окрім неї у спірному житловому приміщенні зареєстрований її син ОСОБА_6 та колишній чоловік ОСОБА_5

Посилаючись на те, що відповідач добровільно залишив спірне житло з 2002 року й проживає у своїх батьків в с. Талалаївка Ніжинського району, квартирою не цікавиться, всі витрати з її утримання несе лише вона із сином, просила позов задовольнити.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 квітня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 08 червня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що спірна квартира надана ОСОБА_5 на сім'ю із трьох осіб (він, дружина ОСОБА_4, син ОСОБА_6) на підставі ордера від 24 листопада 1993 року № 82, виданого КЕЧ Чернігівського району Київського військового округу Міністерства оборони СРСР.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, оцінивши докази, подані сторонами (ст. 212 ЦПК України), виходив із його недоведеності. Крім того, суд зазначив, що позивачка, змінивши двері та не надавши нові ключі відповідачу, створила йому перешкоди в користуванні житловим приміщенням, при цьому, користувалась його пільгами зі сплати житлово-комунальних послуг, як учасника бойових дій.

Висновки судів є правильними, відповідають обставинам справи, а також узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судами правильно застосовані, та з роз'ясненнями, що містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли і практиці застосування судами Житлового кодексу України».

Доводи, наведені в касаційній скарзі, висновки судів не спростовують і зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик