Справа № 132/2013/16-ц Провадження № 22-ц/772/2875/2016Головуючий в суді першої інстанції Павленко І. В.
Категорія 32Доповідач Стеблюк Л. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої : Стеблюк Л.П.

суддів: Колоса С.С., Марчук В.С.

при секретарі: Кирилюк Л.М.

за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Лимара А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калинівському районі на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 02.08.2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калинівському районі про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що у 2002 році він працював помічником комбайнера в СВК «ЗІРКА» с. Сальник Калинівського району Вінницької області.

01.10.2002 року він разом з комбайнером ОСОБА_5 проводив збирання кукурудзи на зелений корм за допомогою агрегата в складі трактора Т-150К і силосозбирального комбайна КСС- 2,6. Комбайнер ОСОБА_5, впевнившись у безпечній присутності його як помічника, розпочав рух агрегату з включеним в роботу силосозбиральним комбайном. Для злагодженої роботи агрегата з автомашиною, яка навантажувалась зеленою масою, комбайнер повернув голову в протилежну від нього сторону і не проїхавши 1,5 м почув його крик. Він отримав удар мотовилом, внаслідок чого його кинуло під ножі комбайна. Ножами комбайна йому були нанесені важкі рвані рани обох ніг. Його було доставлено до лікарні, де було надану медичну допомогу та ампутовано ліву ногу.

04.10.2002 року комісією підприємства було проведено розслідування даного нещасного випадку та складений акт Н - 5 розслідування нещасного випадку та акт Н - 1 про нещасний випадок на виробництві.

Вінницька міжрайонна спеціалізована травматологічна МСЕК 31.01.2003 року вперше встановила йому 75 % втрати працездатності та другу групу інвалідності. Після переогляду 28.01.2004 року, МСЕК встановила 75% втрати працездатності та другу групу інвалідності безтерміново.

З пошкодженням здоров'я йому завдано тяжкі фізичні та глибокі моральні страждання, оскільки кардинально змінився звичайний уклад життя, що вимагає великих зусиль для організації свого життя й відновлення здоров'я та значного матеріального забезпечення. З моменту настання нещасного випадку відчуває себе безпомічним, став нездатним до самообслуговування та повністю залежить від інших осіб, нездатним вільно пересуватися та нездатним до трудової діяльності. Постійно відчуває нестерпний спинний біль, ломоту в тілі. Весь час відчуває оніміння всього тіла, бо знаходиться переважно в лежачому та сидячому стані, рухається дуже мало. Він потребує протезування, ортопедичного взуття, періодичного нагляду лікарів та медикаментозного лікування.

Факт заподіяння йому моральної шкоди підтверджується висновком МСЕК, згідно якого він на 75% втратив професійну працездатність від нещасного випадку на виробництві. Його працездатність втрачена та її відновлення є неможливе. Він систематично лікується в лікарнях та потребує значних матеріальних витрат. Після даного ушкодження здоров'я його життя стало неймовірно важким і радість життя для нього втрачена назавжди.

Відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування " від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІУ відповідач здійснює повноваження щодо нарахування, встановлення, перерахунку та виплати страхових виплат по відшкодуванню шкоди здоров'ю громадянам внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. За вказаних обставин він вимушений звертатись в суд з даним позовом.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 02.08.2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калинівському районі Вінницької області на користь ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 кошти в розмірі 150000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві. Стягнуто із Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калинівському районі Вінницької області в дохід держави 1500 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калинівському районі ставиться питання про скасування рішення суду, оскільки судом неповно з'ясовано обставини справи, та про постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Перепровіривши законність та обгрунтованність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, висновок суду про задоволення позову ґрунтується на наступному.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії трудової книжки, виданої 20.11.1981 року на ОСОБА_4, останній 12.07.2002 року згідно наказу голови СВК «Зірка» с.Сальник Калинівського району Вінницької області №8 від 12.07.2002 року був прийнятий помічником комбайнера.

В акті № 1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, затвердженим 04.10.2002 року головою СВК «Зірака» с.Сальник Калинівського району Вінницької області, підтверджено, що з ОСОБА_4 01.10.2002 року стався нещасний випадок на виробництві. Згідно вказаного акту ОСОБА_4 на момент нещасного випадку мав 2 місяці 14 днів стажу трудової діяльності за професією, під час виконання якої стався нещасний випадок, при загальному стажі роботи 35 років, причинами нещасного випадку є допуск до роботи працівника, який не пройшов навчання та перевірки знань з питань охорони праці.

Довідкою Вінницької міжрайонної спеціалізованої травматологічної МСЕК серії 2-18 МАД №009318 від 31.01.2003 року ОСОБА_4 встановлено 75% втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності.

Відповідно до довідки Вінницької міської МСЕК №031094 від 28.01.2004 року ОСОБА_4 визначено 75 % втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом безтерміново та другу групу інвалідності.

Вказаними доказами підтверджено факт заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки ним внаслідок нещасного випадку на виробництві повністю втрачено можливість до повноцінного життя. Так, він є інвалідом другої групи, не може працювати внаслідок 75% втрати працездатності, не може себе самостійно обійти у побуті, потребує постійної сторонньої допомоги.

Підпунктом «е» п. 1 частини 1 статті Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону від 22.02.2001 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку: грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Згідно ч. 3 ст. 28 вказаного Закону (в редакції Закону від 22.02.2001 року) за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Відповідно до ч. 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) вирішено, що положення частини третьої статті 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" треба розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, в окремому випадку - лише у разі відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Зазначене положення не виключає обов'язку Фонду відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, має забезпечуватися Фондом на підставі статей 1, 5, 6, 13, 21 та частини третьої статті 28 цього Закону всім потерпілим, у тому числі в разі тимчасової, стійкої часткової чи повної втрати професійної працездатності.

Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо.

Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання грошової суми за моральну шкоду від Фонду соціального страхування від нещасних випадків залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер.

Встановлення Законом обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (стаття 3 Закону N 1105-XIV).

За таких обставин, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про відшкодування Фондом лише моральної шкоди заподіяної умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності.

Крім цього, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №717-16 від 23 лютого 2007 року було виключено положення Закону України №1105-ХІV (ст.ст. 1, 21, 28, 34, на підставі яких заявлено позов), а також те, що абз. 3 п. 3 Прикінцевих Положень Закону України № 1105-ХІV встановлено, що з 01 січня 2008 року виплата Фондом моральної шкоди припиняється незалежно від часу настання страхового випадку, виходячи з наступного

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують, або скасовують відповідальність особи.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на підставі відповідних аналізів судової практики, здійснених апеляційними судами, та правових позицій Фонду соцстраху, у зв'язку із зверненням директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України проаналізовано судову практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

У вказаному аналізі судової практики зазначено, що при вирішенні питання про право потерпілого на відшкодування моральної шкоди суди правильно виходили із вимог статей 21, 28, 34 Закону № 1105-XIV в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК).

Таким чином, у разі коли право на відшкодування моральної шкоди виникало у позивача до 01 січня 2006 року, тобто до набрання чинності як Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та Законом України № 717-V потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соцстраху, незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення.

Така правова позиція узгоджується із судовими рішеннями Верховного Суду України, які є обов'язковими для всіх судів України (стаття 360-7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ і відповідає положенню статті 58 Конституції України. Так, за загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце, а не на момент пред'явлення позову.

Також не заслуговують на увагу доводи відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки, в силу п. 3 ч. 1 статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про задоволення позову, оскільки останні ґрунтуються на повно з'ясованих обставинах справи.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, вірно застосував норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, що виникли між сторонами, підстав для скасування або зміни рішення суду колегія суддів не знаходить.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калинівському районі відхилити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 02.08.2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча: Л.П. Стеблюк

Судді: С.С. Колос

В.С. Марчук

/підписи/

з оригіналом вірно: