У х в а л а

іменем україни

20 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

МартинюкаВ.І., Ситнік О.М.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в особі законних представників: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення, за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4, які діють у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_6, до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в особі законних представників:

ОСОБА_4, ОСОБА_5, про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивувала тим, що в порядку спадкування за заповітом вона набула право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1, проте відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні вказаним будинком.

Уточнивши під час розгляду справи позовні вимоги, ОСОБА_3 просила зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні жилим будинком АДРЕСА_1, вселити її до вказаного будинку, виділити Ѕ частину спірного будинку в натурі та визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій розташовано спірний будинок.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_5, ОСОБА_4 у своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина - ОСОБА_6, у квітні 2013 року звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позову зазначали, що тривалий час проживають у будинку АДРЕСА_1, Ѕ частина якого на праві власності належить їх малолітньому сину.

Посилаючись на неможливість поділу спірного будинку в натурі між його співвласниками та неможливість спільного проживання й користування нерухомістю, просили позов задовольнити у повному обсязі та припинити право власності ОСОБА_3 на Ѕ частину вказаного майна з виплатою їй грошової компенсації.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 про виділ частки нерухомого майна в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою залишено без розгляду на підставі заяви позивача.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2013 року у задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_3 на Ѕ частину жилого будинку АДРЕСА_1 з виплатою

ОСОБА_3 грошової компенсації вартості частки в розмірі 100 000 грн.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ частину жилого будинку АДРЕСА_1.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Після її перегляду Верховним Судом України, в порядку глави 3 ЦПК України, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справвід 1 жовтня 2014 року справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року, рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2013 року змінено. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, зустрічні позовні вимоги задоволено частково.

Припинено право власності ОСОБА_3 на Ѕ частку в спільному майні - жилому будинку АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_6 у порядку припинення права ОСОБА_3 на частку у спільному майні право власності на Ѕ частину жилого будинку АДРЕСА_1.

Зобов'язано територіальне управлінню Державної судової адміністрації України в Одеській області видати ОСОБА_3 у рахунок грошової компенсації вартості Ѕ частки нерухомого майна - жилого будинку АДРЕСА_1, внесені законним представником малолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_4, на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 100 000 грн.

Апеляційному суду Одеської області видати ОСОБА_3 у рахунок грошової компенсації вартості Ѕ частини нерухомого майна - жилого будинку АДРЕСА_1, внесені законним представником малолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_4, на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 2 500 грн.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7, просить рішення апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі, відмовивши в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що у липні 2011 року померла тітка ОСОБА_3 - ОСОБА_8, після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1

Спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_8 є ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_6

Право власності на будинок сторонами у справі зареєстровано в установленому законом порядку.

В зв'язку з тим, що між ОСОБА_3 та законними представниками (батьками) малолітнього ОСОБА_6 склались неприязні стосунки, користування спільним майном виявилось неможливим.

В зв'язку з чим в лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в особі законних представників: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення.

ОСОБА_5, ОСОБА_4, які діють у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_6 в свою чергу звернулись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені первісного позову та задовольняючи частково зустрічний позов про припинення права власності ОСОБА_3 на Ѕ частину спірного будинку з виплатою їй вартості цієї частки, апеляційний суд виходив із того, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам позивача, позаяк вона є громадянкою іншої держави, в якій постійно проживає та працює, а спірний будинок використовує лише в літній період, для відпочинку. В той же час, як родина ОСОБА_4 зареєстровані і постійно проживають у цьому будинку і іншого житла не мають.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи встановлено, що ринкова вартість Ѕ частини спірного будинку складає 100 тис. грн, технічна можливість поділити спірний будинок між співвласниками відсутня.

Оцінивши в сукупності всі чинники, апеляційний суд дійшов вірного висновку про припинення права власності ОСОБА_3 на Ѕ частку спірного будинку, встановивши при цьому, що шкода при припиненні права на частку не буде для позивача істотною.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

Під час вирішення спору судом правильно визначено характер спірних правовідносин, правильно визначено норму права, яка регулює спірні правовідносини, та надано належну оцінку усім доказам, зібраним у справі.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко
І.М. Завгородня
В.І. Мартинюк
О.М. Ситнік