АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 676/4072/15-ц
Провадження № 22-ц/792/150/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Юзюка О.М.,

суддів: Ярмолюка О.І., П'єнти І.В.,

при секретарі: Шевчук Ю.Г.,

з участю: ОСОБА_1 і її представника ОСОБА_2,

ОСОБА_3 і її представника ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №22-ц/792/150/16 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авдієнка Віктора Петровича, третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації права власності на частину квартири.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувшись до суду з означеним позовом вказувала, що їй, ОСОБА_5 та ОСОБА_6., згідно свідоцтва про право власності від 09.10.2001 року, належала на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1. Відповідно до договору дарування посвідченого 20.01.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу у власність ОСОБА_3 від ОСОБА_6 перейшла 1/3 частина вказаної квартири. Вважала, що такий договір має бути визнаний недійсним, оскільки квартира належала співвласникам на праві спільної сумісної власності, а тому володіння, користування та розпоряджання квартирою мало відбуватись спільно. ОСОБА_6 здійснила відчуження своєї частки квартири без її відома та згоди, без відповідних повноважень на вчинення спірного договору.

______________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Швець О.Д. Категорія № 19, 21

Доповідач - Юзюк О.М.

Просила визнати недійсним договір дарування та скасувати реєстрацію права власності на ім'я ОСОБА_3 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 25 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначала про недотримання судом норм закону, що регулюють правовідносини спільної сумісної власності, просила рішення скасувати та задовольнити позов.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Згідно ч. 2 і 4 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Частина 1 ст. 368 ЦК передбачає, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 369 цього Кодексу співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою усіх співвласників.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпоряджання спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.

Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

У відповідності до ст. 372 даного Кодексу майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною 2 ст. 370 визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частка кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_6, як співвласник майна, що є у спільній сумісній власності АДРЕСА_1, всупереч приписам ч. ч. 1 і 2 ст. 369 ЦК, незаконно розпорядилась частиною цієї квартири уклавши 20.01.2015 року договір дарування з ОСОБА_3, який підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, не отримала при цьому від ОСОБА_1 обов'язкової письмової нотаріально посвідченої згоди, як у співвласника даної квартири.

Не відповідаючим вимогам закону є висновок суду першої інстанції про те, що в спірній квартирі відповідач має право власності на 1/3 її частину і її частка іншою бути не може.

Це є припущенням суду, оскільки поділ квартири, що є у спільній сумісній власності не вчинявсь і право спільної сумісної власності не припинялось в порядку встановленому ст. 372 ЦК на неї, тому при здійсненні правочинів по розпорядженню квартирою всім співвласникам слід було дотримуватись вимог ч. ч. 1-3 ст. 369 ЦК.

Більше того, як видно із ст. ст. 370, 372 ЦК, при поділі майна, що є у спільній сумісній власності частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Підпунктом 4.1 п. 1 Розділу 11 інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої МЮ України №296/5 від 27.02.2012 року, правочини щодо розпоряджання майном, що є спільною сумісною власністю, підписуються всіма співвласниками цього майна або уповноваженими особами.

Проте, це положення нормативного акта було проігнороване.

Не можливо погодитись із письмовими доводами нотаріуса який посвідчив правочин про те, що відповідно до запису у свідоцтві про право власності квартира при реєстрації в БТІ передана трьом особам на праві особистої власності (а. с. 36), що виключає сумісну власність. Така форма власності як особиста, виключена ще із ЦК УРСР законом №3718-12 від 16.12.1993 року, тому на час приватизації в 2001 році форми власності зазначеної нотаріусом не існувало.

Знаходження квартири у спільній сумісній власності не заперечувалось і стороною відповідача в засідання апеляційного суду, та об'єктивно підтверджено свідоцтвом про право власності від 09.10.2001 року, даними техпаспорта, довідки-характеристики (а. с. 7, 8, 9, 45) в яких зазначено, що квартира належить трьом особам у цілому.

У спільній сумісній власності її учасники не мають наперед визначених часток. Тут право кожного із співвласників рівною мірою поширюється на все спільне майно. Вони мають рівні права володіння, користування, а за певних умов і розпорядження.

Оскільки умови встановлені законом та гарантовані ним права позивачки ОСОБА_1 безумовно були порушені, договір дарування повинен бути визнаний недійсним.

Законом „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" врегульовані відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

За змістом ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 2 ст. 26 названого Закону , державним реєстратором, наряду з іншими, є нотаріус, який самостійно приймає рішення за результатами розгляду заяв про держреєстрацію прав та їх обтяжень.

Записи до Державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Оскільки для внесення відомостей по правочину який визнано недійсним, до Державного реєстру прав, нотаріусом 20.01.2015 року було ухвалено рішення (а. с. 42) яке є одним із етапів складової державної реєстрації врегульованої законом, це рішення має бути скасуване судом.

Безпосередня робота по виключенню з Державного реєстру даних про реєстрацію майнових прав до компетенції суду не відносяться.

Висновок місцевого суду не відповідає обставинам справи і нормам матеріального права, тому його рішення підлягає скасуванню (п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 25 листопада 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 укладений 20 січня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком Віктором Петровичем, зареєстрований у реєстрі за №67.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: НОМЕР_1 від 20 січня 2015 року права власності на ім'я ОСОБА_3 на 1/3 частину цієї ж квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вчинене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком Віктором Петровичем.

Стягнути із ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 по 485 грн. (з кожного) витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.М. Юзюк