Головуючий суду 1 інстанції - Москаленко В.В.
Доповідач - Коротких О.Г.
Справа № 425/1082/16-ц
Провадження № 22ц/782/836/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

Головуючого Коротких О.Г.

суддів: Авалян Н.М., Орлова І.В.

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_5-представника ОСОБА_3 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 08.09.2016року по цивільній справі за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових сум за договором позики,

встановила:

У березні 2016року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошових сум за договором позики, посилаючись на те, що рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 28.02.2012року з відповідачки на його користь стягнуто суму боргу-29 500грн., проценти від суми позики- 2 480грн., інфляційні нарахування - 960грн., 3% річних 6571,5грн., судові витрати- 341,50грн.

Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 18.04.2012року рішення суду змінено, скасовано в частині стягнення процентів від суми позики в розмірі 2480грн., зменшено судовий збір. За цим рішенняи відкрито виконавче провадження, з ОСОБА_4 стягнуто 1800грн.

В судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги у зв'язку зі сплатою відповідачкою 1930грн. Посилаючись на ст.534 ЦК України, ОСОБА_3 вважав, що з цієї суми сплачено судовий збір, інфляційні витрати, 3% річних, а в оплату основного боргу зараховується лише 13грн., тому сума боргу становить 29 487грн. Виходячи з цього, позивач просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь 43 345,90грн., які складаються з процентів за період з 01.12.2011р. по 27.05.2016р. з врахуванням облікової ставки НБУ в сумі 17 507,39грн., інфляційні витрати з 01.01.2013р. по 30.05.2016р. в сумі 21 790,89грн., 3% річних з 01.11.2011р. по 31.05.2016р. в сумі 4047,62грн..

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 08.09.2016року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково: суд стягнув з ОСОБА_4 на користь позивача інфляційні втитрати - 9715,7грн., , три проценти річних в сумі 4059,25грн., а всього 13 775,12грн. В задоволенні інших вимог відмовлено за необгрунтованістю.

Позивач ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити, скасувати в частині відмови у стягненні процентів за користування грошовими коштами, оскільки суд порушив норми матеріального і процесуального права, зробив висновки, невідповідні обставинам справи, просив ухвалити нове рішення, яким задовольнити зазначені позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст..213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно з законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції

Відповідно до ст..309 ЦПК України підставами для скасування рішення сулу першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1/ неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2/ недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3/ невідповідність висновків суду обставинам справи;

4/ порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами, суд першої інстанції послався на рішення Апеляційного суду Луганської області від 18.04.2012року, яким було відмовлено ОСОБА_3 у стягненні вказаних грошових коштів, як на преюдицію щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача процентів за користування позикою, оскільки договір є безпроцентним.

Судова колегія не може погодитися з мотивацією такого висновку суду, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 28.02.2012року з відповідачки на його користь стягнуто суму боргу-29 500грн., проценти від суми позики- 2480грн., інфляційні нарахування - 960грн., 3% річних 6571,5грн., судові витрати- 341,50грн.

Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 18.04.2012року зазначене рішення змінено, скасовано в частині стягнення процентів від суми позики в розмірі 2480грн., зменшено судовий збір. Вказане рішення Апеляційного суду позивач не оскаржував.

У березні 2016року ОСОБА_3 після відкриття виконавчого провадження у січні 2016року знову звернувся з позовом про стягнення процентів за користування грошовим коштами /позикою/ відповідно до вимог ст.1048 ЦК України.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами за договором позики, але посилання на рішення суду Апеляційного суду від 12.0.2012року як на преюдицію, судова колегія вважає безпідставним.

Відповідно до вимог ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої само якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором.

Судова колегія вважає, що в даному випадку договірні відносини сторін припинені, оскільки є чинне рішення Апеляційного суду Луганської області від 12.08.2012року про стягнення грошових коштів за цим договором, яке знаходиться на виконанні. У даному випадку йдеться про прострочення виконання грошового зобов'язання, на яке розповсюджується дія ст.625 ЦК України, яка передбачає відповідальність за невиконання зобов'язання, і яка правильно застосована судом першої інстанції.

Доводи позивача про необхідність стягнення процентів за користування позикою відповідно до вимог ст.1048 ЦК України не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони випливають з договору, який діяв до ухвалення судових рішень.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_4 і її представник не оскаржували рішення суду першої інстанції, а тому їх доводи, викладені в поясненні на апеляційну скаргу не підлягають розгляду колегією суду.

Таким чином, рішення суду першої інстанції не підлягає зміні, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.308ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.205, 303, 304, 307, 308,315 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5-представника ОСОБА_3 відхилити..

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 08.09.2016року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: