Справа №589/4298/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/272/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Шевченка В. А. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Міжрегіонального центру швидкого реагування Державної служби з надзвичайних ситуацій

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Міжрегіонального центру швидкого реагування Державної служби з надзвичайних ситуацій, треті особи: ОСОБА_4, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 травня 2015 року з вини водія ОСОБА_4, який керував автомобілем, що належить відповідачу, сталася дорожньо-транспортної пригода, внаслідок якої його автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Страхова компанія «Страхова компанія «ВУСО» сплатила йому страхове відшкодування в розмірі 5664 грн. 67 коп. 1000 грн. франшизи сплатив відповідач. Враховуючи те, що фактичний розмір завданої йому майнової шкоди в результаті неправомірних дій ОСОБА_4 становить 13958 грн. 30 коп., просив суд стягнути з відповідача, як власника транспортного засобу, на свою користь 7293,63 грн. різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою та 10000 грн. за завдану моральну шкоду.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Міжрегіонального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь ОСОБА_3 6493 грн. 63 коп. за завдану майнову шкоду. Вирішено питання судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Міжрегіональний центр швидкого реагування Державної служби з надзвичайних ситуацій (далі МЦШР ДСНС України), посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3, порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити. При цьому зазначає, що згідно з договором страхування, ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, становить 50000 грн. Непредявлення позивачем вимог до страховика є підставою для відмови в задоволенні позову до нього в частині стягнення матеріальної шкоди. Крім того, вказує, що при визначенні розміру матеріальної шкоди необхідно виходити із розрахунку вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача, наданого ПрАТ «СК «ВУСО», у якому вона і була відшкодована останнім.

Рішення суду не оскаржується в частині вирішення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача МЦШР ДСНС України - ОСОБА_5, ОСОБА_6, третьої особи ОСОБА_4, які підтримали доводи апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7, який заперечував проти скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 травня 2015 року в м. Шостка Сумської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 211340», д.н. ВМ 2952АР, 2010 року випуску, що належить позивачу ОСОБА_3 та автомобіля «ЗІЛ 131 Н», д.н. 1396 Ч2, під керуванням ОСОБА_4, що знаходиться на балансі МЦШР ДСНС України.

Як вбачається зі змісту довідки № 444 від 05 травня 2015 року, виданої відділенням ДАІ по обслуговуванню м. Шостка, Шосткинського району та автомобільно-технічної інспекції, 04 травня 2015 року автомобіль «ЗІЛ 131 Н», д.н. 1396 Ч2, під керуванням ОСОБА_4, рухаючись заднім ходом, не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, допустив наїзд на автомобіль НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, який зазнав механічних ушкоджень у вигляді пошкодження капоту, розбиті передня права фара, передній бампер, передня права рісниця фари (а.с. 5-7).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ЗІЛ 131 Н», д.н. 1396 Ч2 застрахована відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №1-01/210 від 16 серпня 2014 року третьою особою - приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО», з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, 50000 грн. (а.с. 26-28, 38-41, 77-84).

Відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ОСОБА_3 звернувся до ПАТ ПрАТ «СК «ВУСО» з метою отримання страхового відшкодування (а.с. 8-9). За наслідками розгляду звернення ПрАТ «СК «ВУСО» складено та затверджено Страховий акт, яким була визначена сума страхового відшкодування в розмірі 6664 грн. 67 коп. (а.с. 107-108).

Проте, позивачем самостійно було проведено відновлювальний ремонт автомобіля на суму 13958 грн. 30 коп., згідно з рахунками, наданими ФОП ОСОБА_8 (а.с. 15-20, 63-65).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має відшкодувати позивачу різницю між вартістю фактично витрачених коштів на відновлювальний ремонт автомобіля і виплаченою ПрАТ «СК «ВУСО» сумою, за відрахуванням 800 грн. - вартості ремонту переднього правого крила.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами частини 1, пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення ст. 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166 ЦК України факт завдання фізичній особі майнової шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином, потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що МЦШР ДСНС України на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, який заподіяв шкоду позивачу, тому, враховуючи вищевикладене, суд обґрунтовано дійшов до висновку, що завдана матеріальна шкода підлягає відшкодуванню відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що завдана шкода повинна відшкодовуватися ПрАТ «СК «ВУСО» є безпідставними, оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Відповідно до довідки № 444 від 05 травня 2015 року, виданої відділенням ДАІ по обслуговуванню м. Шостка, Шосткинського району та автомобільно-технічної інспекції, під час ДТП автомобіль позивача «ВАЗ 211340» 2010 року випуску, д.н. НОМЕР_2, зазнав механічних ушкоджень у вигляді пошкодження капоту, розбиті передня права фара, передній бампер, передня права рісниця фари (а.с. 5-7).

Страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування в сумі 5664 грн. 67 коп., правильність нарахування якого сторонами в цій справі не оспорюється. Крім того, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 1000 грн. франшизи, що разом складає 6664 грн. 67 коп. (а.с. 14, 107-111).

На відновлювальний ремонт автомобіля позивач фактично витратив 13958 грн. 30 коп., що підтверджується товарними чеками, накладними, а також актом здачі-прийняття робіт, виданих ФОП ОСОБА_8 (а.с. 15-20, 63-65).

На спростування наданих позивачем доказів МЦШР ДСНС України свій розрахунок вартості відновлюваного ремонту автомобіля суду не надав, клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи на предмет визначення вартості відновлювального ремонту не заявив, не довів необґрунтованості фактичних витрат позивача на відновлювальний ремонт автомобіля.

Дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що відповідач повинен відшкодувати ОСОБА_3 6493 грн. 63 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля (13958,30 5664,67 1000 800).

Визначена ФОП ОСОБА_8 вартість авторемонтних робіт не є висновком спеціаліста в розумінні ст. 54 ЦПК України, як зазначає МЦШР ДСНС України у своїй апеляційній скарзі, а є доказом фактично витрачених позивачем коштів на відновлювальний ремонт автомобіля.

Доводи апеляційної скарги стосовно безпідставного придбання позивачем для ремонту свого автомобіля автозапчастин до автомобіля більш новішого зразка, включення до вартості відновлювального ремонту витрат на придбання нового радіатора і тосолу, були предметом розгляду в суді першої інстанції та обґрунтовано ним спростовані.

Інші доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, висновку суду також не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним і обгрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Міжрегіонального центру швидкого реагування Державної служби з надзвичайних ситуацій відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2015 року в частині вирішення позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді -