Справа № 495/6417/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2016 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання: Левченко А.В.
за участю представників сторін:
від позивача: не з'явився
від відповідача: не з'явився
від третьої особи: не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/6417/16-ц
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області
про позбавлення батьківських прав
18.08.2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області (далі по тексту - третя особа) про позбавлення батьківських прав (а.с.2-4).
Так, позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, по відношенню до його малолітніх синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.08.2016 року відкрито провадження по справі № 495/6417/15-ц за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2 за участю третьої особи ССД Білгород-Дністровської РДА про позбавлення батьківських прав. Справу призначено до розгляду (а.с.26).
Позивач - ОСОБА_1, в судове засідання не з'явилася, але подала до суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та справу розглянути за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.77).
Представник третьої особи - ССД Білгород-Дністровської РДА, в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, згідно якої заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.78).
Відповідач - ОСОБА_2, відзив або заперечення на позов ОСОБА_1 до суду не надав та в судове засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду.
Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно із ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про місце проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Так, ухвала та повістки суду про призначення слухання справи, а також копія позовної заяви ОСОБА_1 з додатками до неї були надіслані на адресу ОСОБА_2 (АДРЕСА_10), яка наявна в матеріалах справи та за якою він зареєстрований. Між тим, вказані документи з зазначеної адреси були повернуті до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання (а.с.37-62).
Згідно із ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.169 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.
Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на п'ятнадцять днів.
Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи викладені обставини, норми чинного законодавства та ті факти, що відповідач в судові засідання не з'явився, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, інші учасники судового процесу проти винесення заочного рішення не заперечували, строк розгляду справи, відповідно до ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, закінчився і ніхто із сторін не заявив клопотання про його подовження, суд вважає за можливе і необхідне, у відповідності до ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу на підставі наявних, достатніх для розгляду матеріалів справи та ухвалити заочне рішення.
У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебували у шлюбних відносинах.
Від сумісного шлюбу у сторін народилися діти:
- син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що 28.03.2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 15, що підтверджується виданим 28.03.2011 року Виконавчим комітетом Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.8);
- син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, про що 17.04.2013 року складено відповідний актовий запис за № 24, що підтверджується виданим 17.04.2013 року Виконавчим комітетом Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.9).
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.05.2014 року по справі № 495/3280/14-ц вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в розмірі 400 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 07.05.2014 року та до досягнення дітьми повноліття, а також кошти на утримання позивачки у розмірі 300 щомісяця, починаючи з 07.05.2014 року та до досягнення їх дитиною - сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, 3-х річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_11.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.09.2014 року по справі № 495/5975/14-ц шлюб між сторонами розірвано (а.с.19).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.03.2016 року по справі № 495/1158/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по аліментам на утримання дітей - сина ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6, яка станом на 09.02.2016 року складає 13 453,16 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по аліментам на її утримання, яка станом 09.02.2016 року складає 6 241,93 грн. (а.с.17).

На виконання даного рішення 18.04.2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області видано відповідні виконавчі листи (а.с.15-16).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.03.2016 року по справі № 495/1157/16-ц змінено розмір аліментів, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 500 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття (а.с.18).

Відповідно до довідки ВК Мологівської СР № 562 від 08.06.2016 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканка села Молога, проживає АДРЕСА_11. До складу сім'ї входять: чоловік - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7; син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3; син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

Згідно із поданими до суду знайомими ОСОБА_1 - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, заявами, батько дітей ОСОБА_2 з сім'єю не мешкає, дітьми не цікавиться, аліменти на їх утримання не сплачує. Весь час діти мешкають з матір'ю та її новим чоловіком ОСОБА_7, якого діти вважають своїм батьком. Вихованням та утриманням дітей займається тільки мати та її новий чоловік (а.с.6-7, 11-12).

Згідно із довідкою ДНЗ «Веселка» від 03.06.2016 року, за період з 21.10.2014 року по теперішній час, колишній чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2, не з'являвся в дошкільному навчальному закладі, не приводив та не забирав дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, із дошкільного закладу, не відвідував батьківські збори, та взагалі не цікавився життям дітей (а.с.13).

Відповідно до виданої Мологівською СР характеристики № 273 від 18.08.2016 року на громадянку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканку села Молога, яка проживаж АДРЕСА_11, остання характеризується добре. Працює по найму. Виховує двох малолітніх дітей. Спиртними напоями не зловживає. Заяв та скарг на неї до сільської ради від жителів села не надходило (а.с.66).

Висновком ради опіки та піклування Мологівської СР від 21.07.2016 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 по відношенню до дітей» встановлено, що діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на протязі двох років проживають з матір'ю на повному її забезпеченні. Їх батько ОСОБА_2 життям, здоров'ям не цікавиться. Вихованням дітей не займається, догляд за ними не здійснює, матеріально не забезпечує. Неодноразово проводилися бесіди щодо неналежного виконання батьківських обов'язків, але безрезультатно. Таким чином, батько свідомо нехтує своїми обов'язками щодо виховання своїх дітей. Вирішено вважати доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітніх синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.67).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно із ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (ст.166 Сімейного кодексу України).

У відповідності до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, сини ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, проживають, перебувають на утриманні та вихованні матері - ОСОБА_1, яка сама піклується, виховує та матеріально забезпечує своїх синів. В свою чергу, ОСОБА_2 участі у вихованні дітей не приймає та матеріально не забезпечує.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відповідність та доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно його малолітніх синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (ч.1 ст.213 ЦПК). Обґрунтованим визнається рішення, яке ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог ОСОБА_1, у зв'язку з чим її позовна заява до ОСОБА_2 за участю третьої особи ССД Білгород-Дністровської РДА про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 150-152, 155, 164-166 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 3, 10-11, 57-60, 157, 169, 197, 208-209, 212-215, 218, 224-228 Цивільного процесуального кодексу України,

суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, батьківських прав по відношенню до його малолітніх синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Мишко