ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1112/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарях - Цибулюк М.А., Кубів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Дельта Банк») звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2.), треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 травня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 110/ПВ-06, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 57 000,00 доларів США зі сплатою 10,75 відсотків річних на строк до 04 травня 2016 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором 05 травня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір, за умовами якого Іпотекодавець передає Іпотекодержателю в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 51,50 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м.

30 червня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким позивач набув право вимоги до боржника за зазначеними вище кредитним та забезпечувальним договорами.

Через неналежне виконання умов договору у позичальника станом на 28 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 307 968,03 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 259 789,28 грн., відсотками - 34 703,30 грн., комісії за ведення кредиту в сумі 13 475,45 грн.

Оскільки відповідач порушив умови договору та допустив заборгованість за даним договором, а до позивача відповідно до договору про відступлення права вимоги перейшли права первісного кредитора за цим договором, позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за даним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Представник позивача у судових засіданнях підтримав позовні вимоги, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити у їх задоволенні, пославшись на те, що прострочена заборгованість за кредитним договором є не співмірною з вартістю предмета іпотеки, а з наданого позивачем розрахунку неможливо встановити реальну заборгованість, оскільки розмір заборгованості зазначений в позовній заяві та в доданій довідці про заборгованість має суттєві відмінності.

Представник третіх осіб проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд відмовити посилаючись на те, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Крім того, зазначив, що в договорі іпотеки не передбачено право звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, третіх осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 травня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 110/ПВ-06, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 57 000,00 доларів США зі сплатою 10,75 відсотків річних на строк до 04 травня 2016 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором 05 травня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 51,50 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі укладеного договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, 05 травня 2006 року за реєстровим № 1298, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 05 травня 2006 року.

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі здійснивши видачу позичальнику кредитних коштів.

Водночас, 30 червня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпомбанку на користь Дельта Банку, відповідно до умов якого Укрпомбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого Дельта банк замінює Укрпомбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях. Також відповідно до додатку № 2 до договору про передачу активів позивач набув право вимоги за кредитним договором № 110/ПВ-06 від 05 травня 2006 року та забезпечувальними договорами.

Як вбачається з доданої до позовної заяви довідки від 28.07.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №110/ПВ-06 станом на 28.07.2015 року становить 13 348,24 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 294 492,58 грн., з яких тіло кредиту - 11 775,27 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 259 789,38 грн., відсотки - 1 572,97 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 34 703,30 грн., комісія за ведення кредиту - 0, пеня 13 475,45 грн., з яких прострочена заборгованість складає: тіло кредиту - 6 592,97 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 145 455,94 грн., відсотки - 1 479,33 грн., що згідно курсу НБУ становить 32 637,39 грн., комісія - 0, пеня 13 475,45 грн.

Враховуючи наявність у відповідача станом на 28.07.2015 року простроченої (поточної) заборгованості у загальній сумі 8 049,30 доларів США та 13 475 грн., яка утворилась за ним унаслідок невиконання зобов'язань за кредитним договором, позивач 26.08.2015 року направив на адресу ОСОБА_2 вимогу про погашення заборгованості та у разі її невиконання попередив про звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки на загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 28.07.2015 року становить 13 348,24 доларів США та 13 475,45 грн.

Разом з тим, додатком № 2 до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань визначено, що фактичний розмір невиконаного грошового зобов'язання за кредитним договором у валюті кредиту станом на 01.06.2010 року становить 34 945,43 доларів США, фактичний розмір невиконаного грошового зобов'язання за кредитним договором у гривневому еквіваленті станом на 01.06.2010 року становить 273 817,75 грн.

В матеріалах справи як на підтвердження неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору наявна довідка з визначенням у ній суми загальної та простроченої заборгованості за даним договором та розрахунок заборгованості за договором кредиту, проте детального розрахунку заборгованості у них не наведено, як і не зазначено механізму нарахування боргу, виникнення дат прострочення виконання зобов'язань. Окрім того, з наданої довідки та розрахунку неможливо встановити, яка саме сума заборгованості була передана попереднім кредитором, а відтак суду неможливо встановити правильність нарахування боргових зобов'язань.

Звертаючись до суду з позовом позивач просить суд в рахунок наявної заборгованості в сумі 307 968,03 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1, надаючи при цьому звіт про оцінку від 27.11.2015 року, відповідно до якого вартість квартири АДРЕСА_1 становить 548 893,00 грн.

Заперечуючи проти вартості спірного майна, визначеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_7, представник відповідача надав суду звіт про незалежну оцінку ринкової вартості, проведеної суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Бі Джі Ті консалтинг», що діє на підставі статуту та Сертифікату суб'єкта оціночної діяльності № 15463/13 від 24 жовтня 2013 року відповідно до якого ринкова вартість об'єкта оцінки, визначена за порівняльним підходом шляхом незалежної оцінки становить 1 208 000 гривень на дату оцінки.

Судом, відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України роз'яснювавсь право для вирішення питань, які потребують спеціальних знань, в т.ч. щодо визначення вартості предмету іпотеки звернулись до суду з клопотанням про призначення судової експертизи, проте таких клопотань до суду не надходило, а з власної ініціативи суд не може призначити судову експертизу.

Водночас, відповідно до приписів ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням наведеного суд бере до уваги звіт про незалежну оцінку ринкової вартості, проведеної суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Бі Джі Ті консалтинг», оскільки звіт був проведений на підставі проведеного візуального огляду квартири за порівняльним методом, який дозволив з прийнятним ступенем точності визначити ціну продажу об'єкта оцінки.

Згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина 1 статті 575 ЦК України). А за змістом ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

При цьому, за змістом п. 6.3 кредитного договору у разі невиконання позичальником вимоги про дострокове виконання зобов'язань за цим договором у встановлений строк банк має право стягнути примусово (в т.ч. шляхом звернення стягнення на заставне майно, стягнення заборгованості з поручителів тощо, та/або шляхом договірного списання) всю заборгованість за цим договором, а відповідно до п.4.5.іпотечного договору у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Водночас, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи в п. 15 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року (далі по тексту - Постанова) роз'яснив, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Разом з тим, в іпотечному договорі сторонами не передбачено такого способу захисту як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості, проведеної суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Бі Джі Ті консалтинг» ринкова вартість об'єкта оцінки становить 1 208 000 гривень. Як роз'яснено в п. 41 зазначеної Постанови при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття «співмірність» закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «співмірність», яке означає «спільномірний», тобто «Визначення повинно бути співмірним. Це значить, що визначуване і визначаюче поняття мають бути рівні обсягом».

Відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості, проведеної суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Бі Джі Ті консалтинг» ринкова вартість об'єкта оцінки - квартири АДРЕСА_1 становить 1 208 000 гривень на дату оцінки.

Як вбачається з позовної заяви станом на 28.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість в розмірі 307 968,03 грн.

Враховуючи, що у порівнянні з оцінкою квартири (1 208 000 гривень) розмір заборгованості вочевидь не є рівним за обсягом вартості предмета іпотеки суд приходить до висновку, що має місце не співмірність заборгованості з вартістю іпотечного майна, що суперечить як загальному змісту та призначенню права, так і загальним засадам цивільного законодавства, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, суд критично ставиться до заперечень представника відповідача в частині порушення прав неповнолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки, не надано належних доказів порушення її прав під час вчинення правочину щодо нерухомого майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 33, 35, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 15, 16, 572, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 15, 57, 60, 88, 208, 209, 212, 218 Цивільного процесуального кодексу Украйни, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА