АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/9498/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1741/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого судді Марцинкевича А.М.,

суддів: Янчук Т.О., Корніюк А.П.

секретар: Кошельник В.М.

з участю: сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Національний інститут хірургії та трансплатології ім. О.О.Шалімова » Національної академії медичних наук України про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування вимог вказував, що з 16.07.015 року він звільнився з посади директора з адміністративно-господарської частини Державної установи «Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова» Національної академії медичних наук України за п. 1 ст. 36 КЗпПУ за згодою сторін. На момент звільнення йому не було виплачено заборгованість із заробітної плати в сумі 7904 грн. 92 коп., які він просив стягнути з відповідача. Крім того, в зв'язку із затримкою належних до виплати сум, просив стягнути 68348 грн. 01 коп. середнього заробітку за період з 16.07.2015 року по 29.04.2016 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 липня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної установи «Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова» Національної академії медичних наук України на користь ОСОБА_1 - 7904 грн. 08 коп. заробітної плати з утриманням з цієї суми належних податкових платежів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 із вказаним рішенням не погоджується в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача середнього

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_2 Провадження 22ц/792/1741/16

Доповідач Марцинкевич А.М. Категорія № 55

заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вважає дане рішення в частині відмови від позову незаконним, необґрунтованим, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що у день звільнення він був на роботі, отримав трудову книжку, проте всупереч ст.47,116 КЗпП України, роботодавець не виплатив належні йому кошти, і даний розрахунок і досі не здійснений. Вважає, що оскільки відповідачем належними та допустимими доказами не було доведено відсутність його вини у затримці розрахунку з ним при звільненні, тому відповідач зобовязаний виплатити на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку на підставі ч.1 ст.117 КЗпП України.

В іншій частині рішення сторонами не оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав і мотивів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Згідно до вимог п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строк, визначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення працівника. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунок.

Із змісту п. 20 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року слідує, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені йому в день звільнення.

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 170/2-н від 16.07.2015 року ОСОБА_1 звільнений з посади директора з адміністративно-господарської частини Державної установи «Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова» Національної академії медичних наук України за п. 1 ст. 36 КЗпПУ за згодою сторін.

Даним наказом зобовязано бухгалтерію провести нарахування та виплату компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки тривалістю 19 календарних днів за період роботи 02 грудня 2014 року по 16 липня 2015 року.

ОСОБА_2, у день звільнення позивача з роботи Інститут не провів з ним розрахунку.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі доказами.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з Державної установи «Національний інститут хірургії та трансплатології ім. О.О. Шалімова» Національної академії медичних наук України на користь ОСОБА_1 належних йому до виплати суми коштів в розмірі 7904 грн.08 коп., які він не отримав при звільненні. Відмовляючи в іншій частині вимог суд виходив з того, що позивач не довів, що в день звільнення звертався до каси установи і йому було відмовлено у виплаті належних йому при звільненні сум.

ОСОБА_2, поза увагою суду залишилося те, що Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні цього обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Саме роботодавець зобовязаний довести відсутність його вини у не здійсненні розрахунку із звільненим вчасно.

Суд першої інстанції посилаючись на відсутність вини відповідача, який неодноразово направляв листи для ОСОБА_1 з повідомленням про перерахунок нарахованих йому коштів на депонентний рахунок, проте не врахував, що датовані вони 19.02.2016 року, 14.04.2016 року та 25.05.2016 року, тобто із пропуском кілька місячного строку після звільнення позивача. Посилання відповідача на те, що позивача повідомляли відразу після звільнення про необхідність зявитися для отримання коштів, нічим не підтверджено та не знайшло свого підтвердження в наявних матеріалах справи. Твердження представника відповідача про те, що відповідно до касової книги за липень 2015 року, станом на 16-17.07.2015 року у касі були грошові кошти в сумі, яка необхідна для проведення розрахунку із ОСОБА_1 не є підтвердженням того, що роботодавець нарахував кошти звільненому ОСОБА_1, як це передбачено ст.116 КЗпП України. Із наданого витягу із касової книги за липень 2015 року (а.с.134) вбачається, що 16.07.2015 року та на протязі липня місяця ніяких нарахувань відносно ОСОБА_1 не здійснювалося. Згідно касової книги за серпень 2015 року слідує, що 11.08.2015 року та 20.08.2015 року здійснювалися нарахування для ОСОБА_1, і із долучених платіжних відомостей № 43 та № 47 прослідковується, що нарахувана заробітна плата та лікарняні ОСОБА_1 не отримані, тому дані кошти депоновані.

За таких обставин, суд першої інстанції не обґрунтовано керувався тим, що вини відповідача немає у затримці розрахунку при звільненні, тому колегія суддів вважає, що даний висновок є помилковим та наявні підстави для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, оскільки розрахунок з позивачем не здійснено вчасно.

Із змісту статті 116 КЗпП України слідує, що власник або уповноважений ним орган повинен про нараховані суми, належних працівникові при звільненні, повідомити письмово працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи з принципу диспозитивності колегія суддів перевіряє рішення в оскаржуваній частині, в якій приходить до висновку, що є вина підприємства у не проведенні розрахунку з ОСОБА_1, відповідач не спростував доводи позивача про не проведення з ним розрахунку у день звільнення, тому відповідно до вимог ст.117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Встановлено, що згідно наказу про звільнення ОСОБА_1 був звільнений з посади заступника директора з АГЧ з 16 липня 2015 року, отже саме з наступного дня після означеної дати починається строк для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що інститут вперше, письмовим листом від 19.02.2016 року повідомив ОСОБА_1 про те, що не отримані ним кошти належного розрахунку при звільненні перераховані на депонентний рахунок, які повертаються з цього рахунку за особистою заявою, тому просили його оформити відповідним чином документи для отримання розрахунку(а.с.30). Згідно рекомендованого повідомлення ОСОБА_1 отримав цей лист 29.02.2016 року (а.с.32).

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів приходить до висновку, що саме з дати отримання письмового повідомлення про нараховані кошти ОСОБА_1 був повідомлений про наявні нараховані кошти, що підлягали до виплати в результаті звільнення. Оскільки, позивач ніяким чином з 29.02.2016 року не намагався отримати їх, тому задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 29.02.2016 р. по 29.04.2016 р. є необґрунтованим. Підприємство нарахувавши кошти та повідомивши про це ОСОБА_1 у лютому 2016 року не чинило йому перешкод в отриманні розрахунку, тому його вини в подальшому не вбачається.

Згідно довідки наданої відповідачем вбачається, що ОСОБА_1 працював при пятиденному робочому тижні і середньоденна заробітна плата за два повних місяці перед звільненням складає 328,28 грн. без відрахувань (а.с.161).

Кількість робочих днів затримки при звільненні із 17 липня 2015 року по 29 лютого 2016 року складає 159, отже до стягнення із Державної установи «Національний інститут хірургії та трансплатології ім. О.О.Шалімова » Національної академії медичних наук України підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 52 196, 52 грн. з утриманням з цієї суми належних податкових платежів, відповідно до наступного розрахунку: липень 2015 року: 11 (кількість робочих днів) х 328, 28 грн. = 3611,08 грн.; серпень 2015 року: 20 (кількість робочих днів) х 328, 28 грн. =6565,60 грн.; вересень 2015 року: 22 (кількість робочих днів) х 328, 28 грн. =7222,16 грн.; жовтень 2015 року: 22 (кількість робочих днів) х 328, 28 грн. =7222,16 грн.; листопад 2015 року: 21 (кількість робочих днів) х 328, 28 грн. =6893,88 грн.; грудень 2015 року: 23 (кількість робочих днів) х 328, 28 грн. =7550,44 грн.;січень 2016 року: 19 (кількість робочих днів) х 328, 28 грн. =6237,32грн.; лютий 2016 року: 21 (кількість робочих днів) х 328, 28 грн. =6893,88 грн.

З урахуванням вище викладеного та того, що суд першої інстанції не дотримався вимог матеріального та процесуального права, не зясував усіх фактичних обставин справи та прийшов до неправильного висновку щодо відмови у задоволенні частини вимог, тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині слід скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303,307, 309, 313,316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 липня 2016 року в частині відмови в задоволенні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Державної установи «Національний інститут хірургії та трансплатології ім. О.О.Шалімова» Національної академії медичних наук України (03680 м.Київ, вул. Героїв Севатополя, 30) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) 52 196,52 грн. ( пятдесят дві тисячі сто девяносто шість гривень пятдесят дві копійок) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді:/підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду: А.М.Марцинкевич