Справа № 591/7285/15-ц
Провадження № 2/591/235/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.,

при секретарі Кальченко М.В.

з участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 ОСОБА_1», Держави Україна в особі Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, ОСОБА_6 Державної казначейської служи України у м. Сумах Сумської області, про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави та стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2015 року позивач звернулася з вищевказаним позовом до ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_1», Держави Україна в особі ВДВС СМУЮ, ОСОБА_6 Державної казначейської служби України у м. Сумах та свої вимоги мотивувала наступним.

02 серпня 2012 року позивач, будучи добросовісним набувачем, придбала з прилюдних торгів трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, за ціною 231500,00 грн. відповідно до протоколу від 02.08.2012 року №04/076-12-1-2 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмету іпотеки), проведених Приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-94 виданого Зарічним районним судом м. Суми 24 грудня 2009 року, стягувачем за яким був ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_1».

Позивач зазначає, що повністю сплатила кошти за придбане на публічних торгах зазначене майно у розмірі 231 500,00 грн., в т.ч.: 208 350,00 грн. - на користь ВДВС Сумського міського управління юстиції (квитанція 330810020 від 08 серпня 2012 року), ці кошти надійшли на депозит ВДВС СМУЮ, що підтверджується актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 16 серпня 2012 року; та 11 593,20 грн. - додаткова сума винагороди за послуги з реалізації майна користь ПП «СП «Юстиція» (квитанція № 330810022 від 08 серпня 2012 року); 11 556,80 грн. - гарантійний внесок за участь в аукціоні лот 2 на користь ПП «СП «Юстиція» (квитанція № 2472.615.1 від 25 липня 2012 року).

Однак судовими рішеннями, які набрали законної сили, визнано недійсним протокол проведення прилюдних торгів з реалізації спірного арештованого нерухомого майна, переможцем яких визнано ОСОБА_4, застосовано наслідки недійсності правочину, зобов'язано ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» повернути ОСОБА_4 кошти у розмірі 231 500,00 грн.; зобовязано ОСОБА_4 повернути Приватному підприємству «СП «Юстиція» квартиру.

На виконання судових рішень позивач звернулась в установленому законом порядку до відповідного органу ДВС України. Проте, із відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців дізналася, що державна реєстрація такої юридичної особи, як Приватне підприємство Спеціалізоване підприємство «Юстиція» (код 32277680) припинена 04 липня 2014 року за рішенням засновників. Дані про правонаступників відсутні.

У зв'язку з цим стягнення за виконавчим листом не здійснено, кошти у сумі 231 500,00 грн. сплачених за недійсним правочином не повернуто.

Позивач зазначає, що на момент її звернення до суду її права залишаються порушеними, бо кошти, що були сплачені нею за недійсним правочином, вона назад не отримала (оскільки ПП «СП «Юстиція» припинено шляхом ліквідації)

Позивач зазначає, що у разі визнання правочину недійсним, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, якщо ж у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Позивач зазначає, що ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_1» є вигодонабувачем за результатами проведення прилюдних торгів, і хоча ОСОБА_5 не був стороною купівлі-продажу, оформленого протоколом прилюдних торгів, однак договір вчинений саме в інтересах стягувача (Банка) з перерахуванням на його користь певної грошової суми позивача, яка має бути їй повернута у звязку з визнанням правочину недійсним, у звязку з тим, що відпали правові підстави, за якими ОСОБА_5 (стягував) отримав грошові кошти від позивача, а не від боржників у виконавчому провадженні.

При цьому позивач посилається на ст. 1212 ЦК України, та вважає що ОСОБА_5 набув кошти без достатньої правової підстави за рахунок іншої особи (позивача), і зобовязаний повернути ці кошти позивачу.

З урахуванням викладеного, позивач просить стягнути з ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_1» на її користь, як безпідставно набуті Банком, кошти у сумі 208 350,00 грн., які були перераховані відділом ДВС 16.08.2012 року стягувачу-іпотекодержателю (вигодонабувачу) ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_1» на підставі виконавчого листа № 2-94 від 24.12.2009 року, за придбання з прилюдних торгів квартири АДРЕСА_2.

Крім того, так як суму 208 350 грн. позивач просить стягнути з Банку як безпідставно набуте майно, то решту суми 23 150 грн. позивач просить стягнути з Держави Україна в особі відділу ДВС Сумського МУЮ як матеріальну шкоду. З тих підстав, що виконавчий документ незаконно виконувався відділом ДВС в порядку Закону України «Про іпотеку», що і стало однією з підстав визнання протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна недійсним. Зазначені незаконні дії органу ДВС спричинили для позивача настання тяжких наслідків у вигляді реальної матеріальної шкоди в розмірі 231 500 грн., а дана шкода підлягає відшкодуваннюза рахунок держави, в порядку ст. 1173, 1174 ЦК України.

Крім того, оскільки позивач так і не набула права власності на житло, їй нанесена значна матеріальна шкода, вона тривалий час знаходиться у стресовому стані, відчуває психічні страждання, душевний біль та відчай, що призвело до погіршення відносин з близькими та оточуючими людьми, позбавлення можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, інших негативних наслідків морального характеру. Тривалий час позивачка змушена прикладати чимало зусиль для відновлення свого права на повернення їх коштів, сплачених за недійсним правочином та вишукування нового житла і коштів на таке житло. Все це спричинило негативні зміни у її життєвих та виробничих стосунках та заподіяло їй моральної шкоди, тому вважає, що відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, вона має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За вказаних обставин, позивач просить стягнути на ї користь з Держави Україна в особі ВДВС Сумського МУЮ на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 23 150,00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн. шляхом безспірного списання даних сум ОСОБА_6 Державної казначейської служби України у м Сумах Сумській області зі спеціально визначеного рахунку Державного бюджету України для відшкодування шкоди, завданої органами державної влади чи їх службовими особами. Також просить вирішити питання про судові витрати та стягнути з відповідачів судовий збір.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, просили задовольнити, пояснили, що фактично позивач сплатила кошти за боржників по кредитному договору, погасивши їх кредит, і кошти в подальшому були перераховані банку. Однак квартира на даний час їй не належить, свідоцтво про її право власності на спірну квартиру скасоване, оскільки правочин (прилюдні торги) визнаний недійсним, а кошти, які вона сплатила за недійсним правочином, і досі їй не повернуті ні ПП «СП «Юстиція», ні Відділом ДВС, ні Банком.

Представник відповідача ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_1» в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні та надав письмові заперечення (а.с.44-49), в яких зазначив, що відповідно до судових рішень визнано недійсним протокол проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, переможцем яких визнано позивача та застосовано наслідки недійсності правочину, зобовязано ПП «СП «Юстиція» повернути ОСОБА_4 кошти у розмірі 231 500,00 грн.

При цьому, посилаючись на п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ОСОБА_5 вказує, що реституція, як спосіб захисту цивільного права, застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Зазначає, що позивач, звертаючись з вимогою про стягнення грошових коштів з Банку, не надала доказів на підтвердження того, що нею було перераховано кошти саме на рахунок АТ «ОСОБА_5 ОСОБА_1». У свою чергу, АТ «ОСОБА_5 ОСОБА_1» не вступав в договірні відносини з ОСОБА_4, тому враховуючи дані обставини, наявна казуальність, тобто відсутній причинно-наслідковий зв'язок. Банк вважає, що він є неналежним відповідачем і не повинен відповідати за пред'явленим позовом.

Представник відповідача ОСОБА_6 державної казначейської служби України у м. Сумах Сумської області в судовому засіданні позов не визнала та надала пояснення аналогічні письмовим (а.с. 65-67) з яких вбачається, що УДКСУ у м. Сумах відповідно до Положення є юридичною особою публічного права. Зазначає, що на момент відкриття провадження у справі ні ОСОБА_6 ДКСУ як самостійний субєкт правовідносин, ні його працівники не вчиняли по відношенню до позивача жодних протиправних дій, що могли б порушувати її законні права та інтереси, а також привести до заподіяння позивачу матеріальної та моральної шкоди. Крім того, зазначає, що оскільки з наданих суду доказів вбачається, що іншою стороною договору є Приватне підприємство «Спеціальне підприємство «Юстиція», яке не має жодного відношення до Державного бюджету України, і саме воно за рішенням судів повинно повернути кошти позивачу. На цій підставі просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник ВДВС Сумського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Надав письмові заперечення (а.с.75-76), з яких вбачається, що відділ ДВС не визнає позов з тих причин, що кошти отримані з реалізації спірної квартири отримало ПП «Спеціальне підприємство «Юстиція», а не Відділ ДВС СМУЮ, а оскільки відділ є бюджетною установою, яка не має на меті отримання прибутку, тому не може повернути зазначену суму шкоди з власних коштів, оскільки жодних цивільних та адміністративних позовів не було предявлено, дії відділу ДВС по виконавчому провадженню не визнавались незаконними. На цій підставі просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що згідно протоколу №04/076-12-1-2 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, 02 серпня 2012 року відбулися торги, в ході яких ОСОБА_4 стала переможцем аукціону та придбала у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_3 за ціною 231 500,00 грн. (а.с.7).

За результатами прилюдних торгів ОСОБА_4 сплатила:

отримувачу ВДВС Сумського міського управління юстиції сплату за лот номер два: 208 350,00 грн. за квитанцією №330810020 від 08 серпня 2012 року(а.с.8);

отримувачу ПП «СП «Юстиція» додаткову суму винагороди за послуги з реалізації майна 11593,20 грн. за квитанцією № 330810022 від 08 серпня 2012 року (а.с.9);

отримувачу ПП «СП «Юстиція» гарантійний внесок за участь в аукціоні лот 2 - 11556,80 грн. за квитанцією № 2472.615.1 від 25 липня 2012 року (а.с.10).

В акті державного виконавця від 16 серпня 2012 року зазначено, що грошові кошти в розмірі 231500 грн. надійшли на рахунок з обліку депозитних сум 09.08.2012 року, а перераховані стягувачу АТ «ОСОБА_5 ОСОБА_1» 16.08.2012 року (а.с.11).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2013 року (справа № 591/7901/13ц) визнано недійсним протокол від 02 серпня 2012 року № 04/076-12-1-2 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, переможцем яких визнано ОСОБА_4 та застосовано наслідки недійсності правочину: зокрема, зобов'язано ВДВС Сумського МУЮ повернути ОСОБА_4, отримані за недійсним правочином кошти у розмірі 231 500,00 грн., зобовязано ОСОБА_4 повернути ВДВС СМУЮ квартиру АДРЕСА_4 (а.с.12-16).

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 06 лютого 2014 року ( справа № 591/7901/13ц ) рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2013 року в частині застосування наслідків недійсності правочину змінено.

Зобовязано ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» повернути ОСОБА_4 кошти в розмірі 231 500.00 грн. отримані за недійсним правочином; зобов'язано ОСОБА_4 повернути ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» кв. № 103 по вул. Харківський. 15 у м. Суми. У частині визнання недійсним протоколу від 02.08.2012 року № 04/076-12-1-2 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна квартири АДРЕСА_5, переможцем яких визнано ОСОБА_4, рішення Зарічного районного суду м. Суми залишено без змін ( а.с. 17-20).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 21 травня 2014 року касаційні скарги ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_1» та ОСОБА_4 відхилені. Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2013 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Сумської області від 06 лютого 2014 року залишено без змін.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17 березня 2015 року у справі № 591/8969/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ВДВС СМУЮ, ОСОБА_6 державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області, треті особи: ОСОБА_6 Державної казначейської служби України в м. Сумах Сумської області, ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_1» про стягнення коштів, відшкодування майнової шкоди та упущеної вигоди відмовлено в задоволенні вимог з тих підстав, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2013 року та рішенням Апеляційного суду м. Суми від 09 лютого 2014 року застосовано наслідки недійсності правочину, а тому вимога позивача до ВДВС СМУЮ про стягнення з відділу ДВС вартості реалізованої квартири безпідставною (а.с.58).

Також з матеріалів справи вбачається, що 25 червня 2014 року позивач ОСОБА_4, посилаючись на вимоги ст. 1212 ЦК України, зверталась з письмовими вимогами до ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_1» та до ВДВС СМУЮ про повернення грошових коштів в сумі 231500,00 грн. (а.с. 31-32).

Доказів того, чи отримували відповідачі вказані вимоги, суду не надано.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, виданої 27.01.2016 року, вбачається, що право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано за власниками ОСОБА_7, ОСОБА_8, дата державної реєстрації 23.12.2014 року (а.с.12-13).

В своєму позові позивач ставить питання про те, щоб стягнути на її користь за її вимогою з Банку сплачені нею кошти за недійсним правочином.

В даному випадку суд вважає таку позицію позивача необґрунтованою, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемний чи визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

При цьому позивачем не надано доказів про те, що саме вона перераховувала кошти на рахунки АТ «ОСОБА_5 ОСОБА_1». Крім того, відсутні докази договірних відносин між ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_1» та ОСОБА_4

Як вбачається з рішення апеляційного суду Сумської області від 06 лютого 2014 року, що набрало законної сили і є обовязковим для виконання, судом була застосована двостороння реституція як спосіб захисту порушеного права, за наявності між ОСОБА_4 та ПП «СП «Юстиція» укладеного договору, який визнано недійсним (а.с. 19-20).

Тобто вказаним рішенням, яким зобовязано ПП «СП «Юстиція» повернути ОСОБА_4 кошти, отримані за недійсним правочином, вже було вирішено питання щодо захисту прав позивача ОСОБА_4

Посилання позивача на ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо ефективного засобу юридичного захисту та посилання на пункт 1 Першого Протоколу до Конвенції є слушним, і при цьому суд знову звертає увагу, що захист прав позивача вже відбувся, оскільки судовим рішенням було застосовано наслідки недійсності правочину та зобовязано певну особу (ПП «СП «Юстиція») повернути позивачу сплачені кошти.

На даний час позивач фактично намагається повторно отримати кошти, які вже бути стягнуті за рішенням суду.

Невиконання вказаного рішення (з причини припинення підприємства) не є підставою для звернення до суду з таким же позовом з вимогою про повернення сплачених позивачем коштів до іншою особи, яка не була стороною недійсного правочину.

Стаття 1212 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог, передбачає відновлення майнових прав передбачає відновлення майнового стану особи в разі відсутності інших підстав для цього, якщо захист прав особи не може бути здійснений на підставі договору, делікту закону тощо.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе з рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правої підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним право чином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов?язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Наведена стаття 1212 ЦК України, вкрай широко визнає підстави виникнення зобовязань у звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Такими можуть бути дії набувача майна, потерпілого, інших осіб. Підставою таких зобовязань можуть бути події.

Але це не означає, що в усіх випадках безпідставного отримання коштів чи збереження майна внаслідок зазначених дій (подій) виникають зобовязання, передбачені ст. 1212 ЦК України. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у звязку з безпідставним отриманням майна і які не врегулювані спеціальними інститутами цивільного права.

Зазначення у п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК про те, що ст. 1212 1215 ЦК застосовуються до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином, не означає, що таку вимогу слід пред'являти з посиланням на ці статті. При витребуванні майна у особи, якій воно було передане на виконання правочину, що є нікчемним або визнаний судом недійсним, слід посилатись на ст. 216 ЦК та інші спеціальні положення законів.

Відповідно абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину обовязок щодо повернення у натурі всього, що одержано на його виконання, лежить на сторонах.

При цьому, як вбачається з ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2014 року, саме на цю норму послався суд касаційної інстанції, зазначивши, що відділ ДВС не є стороною оспорюваного правочину, а тому апеляційним судом правильно зобовязано ПП «СП «Юстиція» повернути ОСОБА_4 231500 грн. отриманих за недійсним правочином (а.с.25).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача до ПАТ «ОСОБА_9 ОСОБА_1» про стягнення коштів в сумі 208350 грн. є необґрунтованими.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з Держави в особі відділу ДВС Сумського МУЮ матеріальної та моральної шкоди на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державного органу, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Позивач в ході розгляду справи не довела суду, якими діями, бездіяльністю чи рішеннями посадової особи відділу ДВС чи рішеннями, дією чи бездіяльністю самого органу ДВС їй була завдана матеріальна та моральна шкода.

Посилання позивача на мотивувальну частину рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18.12.2013 року, з якого позивач вбачає, що виконавчий документ незаконно виконувався відділом ДВС Сумського МУЮ в порядку ЗУ «Про іпотеку», і зазначені незаконні дії, на думку позивача, спричинили настання тяжких наслідків у вигляді реальної матеріальної шкоди, суд не може прийняти до уваги з таких підстав.

Так, ні рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18.12.2013 року, ні рішенням апеляційного суду від 06.02.2014 року не встановлено незаконність дій, рішень чи бездіяльності органу ДВС, натомість чітко встановлено, що саме спеціалізованою організацією порушена процедура проведення прилюдних торгів (а.с. 14-15, 19), зазначено, що такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій у постанові ВСУ від 15.02.2012 року № 6-94цс11 (а.с.19).

Крім того, в рішенні Зарічного районного суду м. Суми від 18.12.2013 року зазначено, що будь-яких доказів на підтвердження визнання дій державного виконавця незаконними позивачі суду не надали (а.с.14).

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає в як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка ї завдала, причинний зв'язок між ними.

Позивач не довела в суді, якими саме незаконними діями органу ДВС чи посадової особи ВДВС їй було завдано шкоду, не надала суду будь-яких судових рішень про визнання дій, рішень чи бездіяльності органу ДВС незаконними.

Крім того, суд звертає увагу і на ту обставину, що позивач просить стягнути з Держави в особі органу ДВС як матеріальну шкоду суму 23 150 грн., яка складається з суми 11 593,20 грн. (додаткова сума винагороди за послуги з реалізації майна) та суми 11556,80 грн. (гарантійний внесок за участь в аукціоні.

Вбачається, що обидві ці суми були сплачені позивачем на рахунок Приватного підприємства «СП «Юстиція», а тому відсутні підстави стягувати вказані суми за рахунок державного бюджету і в задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. 10,11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 ОСОБА_1», Держави Україна в особі Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, ОСОБА_6 Державної казначейської служи України у м. Сумах Сумської області, про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні під час проголошення рішення, мають право оскаржити його протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повне рішення суду складено в пятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Г.В. Кривцова