ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4757/15-ц
Провадження № 2/210/405/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"13" січня 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого судді Скотар Р.Є.,

за участі секретаря Таранущенко В.С.,

за участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3, ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 комітету Дзержинської районної у місті ради, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2, звернулася 02.10.2015 р. до суду з позовом до про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 31 грудня 2014 року померла ОСОБА_5 її тітка, дружина її рідного дядька ОСОБА_6 За життя ОСОБА_5 належала квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. За свого життя ОСОБА_5 заповіт не складала, після її смерті інших спадкоємців за законом, окрім неї, немає. Після смерті ОСОБА_5, вона, позивач, звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено, у звязку з відсутністю у неї документів, які підтверджують родинні стосунки. Оскільки померла не мала нікого з родичів і їй ніхто не допомагав, окрім неї, саме вона, всі останні роки до смерті ОСОБА_5 була поряд з нею. Померлій була встановлена друга група інвалідності та вона була непрацездатною ще з 1991 року, у зв'язку з загальним захворюванням, а саме з руйнуванням кісток хребта та ніг. Приблизно з 2005 року ОСОБА_5 не могла вже себе обслуговувати, та потребувала постійної сторонньої допомоги, тому вона навідувалася до неї кожного дня, щоб готувати їжу, прати білизну, прибратися у квартирі, принести їй ліки, а в 2009 році я переїхала до тітки взагалі, щоб постійно піклуватися про неї та доглядала її. Тобто з 2009 року по день смерті 31 грудня 2014 року вона з ОСОБА_5 проживала разом однією сім'єю, вели спільне господарство, вона сплачувала плату за житлово-комунальні послуги, купувала харчі та ліки, виконувала всю домашню роботу, вони мали взаємні права та обовязки. Коли ОСОБА_5 померла, то вона її поховала. Позивач вважає себе у відповідно до ст. 1264 ЦК України спадкоємцем за законом четвертої черги, оскільки проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Позивач та її представник кожний окремо в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 комітету Дзержинської районної у місті ради, про дату та час слухання справи повідомлений, в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, проти позову заперечує, посилаючись на недоведеність позивачем позову та відсутність доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві.

Суд, враховуючи положення ст. 169 ЦПК України, приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними в справі матеріалами.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вибір способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, вислухавши пояснення позивача, свідків, суд вважає позов частково обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 31 грудня 2014 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-КИ № 599498 від 02.01.2015 р., виданим Дзержинським відділом ДРАЦС, актовий запис № 01 (а.с.14).

За життя ОСОБА_5 належала квартира АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № Дз 41 від 23.05.1995 р. та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.02.2000 р. (а.с. 15).

За життя ОСОБА_5, у звязку з тяжким загальним захворюванням, а саме руйнування кісток хребта та ніг, була встановлена 2 група інвалідності, що підтверджується довідкою ВТЭ-29 № 040665 від 02.10.1991 р. (а.с.28). , довідкою МСЕ № 056198 від 04.10.1995 р. (а.с. 29 ) , лікарським свідоцтвом про смерть № 2 від 01.01.2015 р. (а.с. 30).

ОСОБА_5 була дружиною ОСОБА_6, який є рідним дядьком позивача та помер 21 березня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 VII-УР № 0396309 від 02.08.1965 р. (а.с.24), (в якому вказано, що батьком позивачки є ОСОБА_7), повторним свідоцтвом про народження VI-КИ № 384669 від 20.04.1992 р. (а.с. 25), та повторним свідоцтвом про народження І-ОД № 311388 від 10.06.1975 р. (а.с. 25), з яких вбачається, що батько позивача ОСОБА_7 є рідним братом ОСОБА_6, в яких в графі батьки зазначено ОСОБА_8 та ОСОБА_9; свідоцтвом про одруження ІІІ-УР № 358947 від 26.07.1961 р. (а.с. 25 ), (в якому вказано, що ОСОБА_6 одружився з ОСОБА_5), свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 І-КИ № 241476 від 22.03.1999 р. (а.с.26).

Згідно до акту мешканців будинку № 3 по вул. Стрельникова в м. Кривому Розі, посвідченому майстер дільниці № 4/5 ТОВ «СІТІ-СЕРВІС КР» (а.с 59) , позивач ОСОБА_2 з 2009 року постійно проживала з ОСОБА_5, яка померла 31.12.2014 року. У звязку з хворобою та інвалідністю ОСОБА_5 потребувала сторонньої допомоги, позивачка піклувалася про неї та доглядала її, готувала їжу, купувала ліки, вони вели сумісне господарство, мали взаємні права та обовязки.

Після смерті ОСОБА_5, померлої 31.12.2014 року, позивачка поховала її, сплачувала поминальні обіди, що підтверджується відповідними товарними накладними (а.с.40-43). Позивач по справі також надала суду копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, з яких вбачаться, що комунальні послуги по квартирі, власником якої була ОСОБА_5, сплачуються й після смерті спадкодавця (а.с. 32-39).

З копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5, вбачається, що ОСОБА_5 за життя заповіт не складала, окрім позивача ОСОБА_2 ніхто з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався. В матеріалах спадкової справи вбачається, що через обяви в газеті приймалися заходи, що до встановлення родичів спадкодавця (а.с.61-67).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показала, що є сусідкою Позивачки та померлої ОСОБА_5 з 2009 року. Останні проживали однією сімєю, ОСОБА_5 відносилась до Позивачки, як до своєї дочки. Жодних скарг та сварок ніколи не було. У них був спільний побут, Позивачка доглядала за ОСОБА_5, та проживала з нею, оскільки інших родичів у померлої не було.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показав, що Позивачка є його дружиною. Коли стан здоровя у ОСОБА_5 погіршився, то Позивачка переїхала до неї жити. ОСОБА_5 мала намір скласти за життя заповіт, однак не встигла. Крім того, ОСОБА_5 та Позивачка мали спільний побут, бюджет. Позивачка готувала їжу для неї, купувала продукти, ліки, платила за комунальні послуги, прибирала в неї, жили разом.

Покази свідків надані під присягою, є логічними та послідовними і не викликають у суду сумнів, оскільки узгоджуються між собою та не спростовуються матеріалами справи.

З показів свідків вбачається, що на момент відкриття спадщини Позивач проживала разом із ОСОБА_5 однією сім'єю більш п'яти років. Вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обв'язки, мали спільний бюджет, матеріально забезпечували свою сім'ю, сплачували рахунки по комунальним платежам, отримували кореспонденцію на адресу проживання, придбавали речі та майно для сумісного користування, несли спільні витрати. Позивач доглядала за ОСОБА_5, купляла ліки, готувала їжу, прибирала, піклувалася про них до самої їхньої смерті.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов'язані спорідненням зі спадкодавцем.

Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування,неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно статті 1264 ЦК України: у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

На підставі викладеного, суд, дослідивши наявні в справі письмові докази, з урахуванням положень ст. 236, 256 ЦПК України, показів допитаних у судовому засіданні свідків, які підтвердили факт проживання Позивача за адресою: АДРЕСА_1. з 2009 року, що дає підстави суду для задоволення позову у цій частині та встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_12 з ОСОБА_5 з 2009 року.

Згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом враховані норма ст. 3 СК України, яка вказує, що сім`ю складають особи, які проживають разом, мають спільні права та обовязки.

Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я - це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові, солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають однин одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.

У відповідності до положень частини 2 статті 234 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження.

Аналізуючи досліджені докази, суд вважає доведеними позовні вимоги позивача в частині встановлення факту проживання однією сім'єю.

З приводу вимоги Позивача про визнання права власності в порядку спадкування суд виходить з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму ВСУ, які містяться в п.23 Постанови №7 від 30.08.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформлені спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Враховуючи встановлення судом факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд вважає що відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, позивач є такою, що прийняла спадщину.

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця. Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Отже, за наявності обставин визначених ч. 2 ст. 1259 ЦК України, підставою для одержання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та виникнення права власності є рішення суду у звязку з чим вимоги Позивача про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними.

При цьому, лише у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач має право на звернення до суду з відповідним позовом про захист прав спадкоємця.

Тобто, на момент звернення до суду із позовом про захист права власності, права позивача не були порушені, оскільки відмова нотаріуса обгрунтовано відсутністю факту родинних відносин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 1223, 1223, 1258, 1261, 1264, 1268, 1269, 1270, 1297, 1298 Цивільного кодексу України ст.ст. 10, 60, 130, 169, 174, 209, 213-215, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 комітету Дзержинської районної у місті ради, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування, - задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_2, постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_5, яка померла 31 грудня 2014 року, однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2009 року по час смерті спадкодавця 31 грудня 2014 року.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі апеляційної скарги, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Р. Є. Скотар