22-ц/775/504/2016(м)
Категорія 19 Головуючий у 1-й інстанції Дзюба М.В.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Ткаченко Т.Б.

секретаря Брежнєва Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» на заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, 01 січня 2012 року між ним та відповідачем ТОВ «ШБ «Альтком», в особі директора виробництва Карнакова І.А., було укладено договір оренди житлового будинку АДРЕСА_1, для проживання співробітників відповідача, строком на 12 місяців. З грудня 2012 року відповідач перестав виконувати зобов'язання по сплаті орендної плати, посилаючись на матеріальні труднощі. За актом звірки станом на 01 серпня 2014 року загальна сума заборгованості складала 340 222 грн., з яких відповідачем було погашено 72 133 грн. 19 коп. Просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди в розмірі 268 088 грн. 81 коп. та понесені витрати на правову допомогу в сумі 13 000 грн., сплату судового збору у розмірі 2681 грн. та послуги банку в розмірі 26 грн. 81 коп.

В ході розгляду справи, позивач збільшив позовні вимоги в частині судових витрат, просив стягнути витрати, пов'язані із переїздом до іншого населеного пункту в розмірі 2460 грн. та добові для нього та його представника в розмірі 487 грн. 20 коп., що разом складає 2947 грн. 20 коп.

Заочним рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто з ТОВ «ШБ «Альтком» на користь ОСОБА_2 заборгованість по орендній платі житлового приміщення в сумі 268 088 грн. 81 коп., судовий збір 2 680 грн. 89 коп., послуги банка 26 грн. 81 коп., а також витрати, що пов'язані з явкою до суду в розмірі 2947 грн. 20 коп. В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 квітня 2016 року заява відповідача ТОВ «ШБ «Альтком» про перегляд заочного рішення від 04 лютого 2016 року залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ТОВ «ШБ «Альтком», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову. Зокрема, вказує, що позивачем не було надано доказів, які б підтверджували розмір витрат, пов'язаних з явкою до суду позивача та його представника. Також судом першої інстанції не було досліджено питання дійсності договору оренди.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача Логвіненко О.С. повторно в судове засідання не з'явився, просив розгляд справи перенести на інший час у зв'язку із находженням у черговій щорічній відпустці.

Відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

За змістом ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Рішення суду в частині відмови в задоволені позову про відшкодування витрат, понесених позивачем на правову допомогу в сумі 13 000 грн. сторонами не оскаржується, тому, виходячи з принципу диспозитивності, апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційного оскарження і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «ШБ «Альтком» підлягає задоволенню частково.

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або обов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст.762 ЦК України).

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 01 січня 2012 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ШБ «Альтком», в особі директора виробництва Карнакова І.А., укладений договір оренди належного позивачу на праві власності житлового будинку АДРЕСА_1, площею 279,1 кв.м, для проживання співробітників відповідача, строком на 12 місяців з дати прийняття об'єкта ( а.с.7-9).

Згідно п.п. 5.1, 5.2 розділу 5 договору розмір орендної плати за весь об'єкт, що орендується, у цілому складає 11 000 (одинадцять тисяч) гривен без ПДВ, за календарний місяць і сплачується у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця не пізніше 5-го числа кожного місяця, наступного за звітним.

Факт передачі житлового приміщення за укладеним між сторонами договором оренди підтверджується актом приймання-передачі від 01 січня 2012 року (а.с.10).

Додатковою угодою №1 від 01 серпня 2012 року, укладеною між ОСОБА_2 та ТОВ «ШБ «Альтком», в особі генерального директора Антощука А.В., підпункти 1,2,3 пункту 1.2 розділу 1 та пункт 5.1 розділу 5 договору оренди приміщення від 01 січня 2012 року викладено в новій редакції, згідно якої загальна площа приміщення, що орендується, складає 818,3 кв.м, а розмір орендної плати становить 38 460 (тридцять вісім тисяч чотириста шістдесят) гривень без ПДВ (а.с. 11).

Додатковою угодою №2 від 31 грудня 2012 року, укладеною між ОСОБА_2 та ТОВ «ШБ «Альтком», в особі генерального директора Антощука А.В., п.4.1 розділу 4 та пункт 9.3 розділу 9 договору оренди приміщення від 01 січня 2012 року викладені в новій редакції, згідно якої строк договору оренди складає 24 місяці та закінчується 31 грудня 2013 року, реквізити відповідача визначено у новій редакції (а.с.12).

Додатковою угодою №3 від 01 листопада 2013 року до договору оренди від 01 січня 2012 року, укладеною між сторонами, викладено пункт 5 розділу 5 та пункт 9.3 розділу 9 в новій редакції, згідно якої розмір щомісячної орендної плати складає 15 000 (п'ятнадцять тисяч) гривень без ПДВ і строк договору оренди закінчується 01 квітня 2014 року (а.с. 13).

При укладені цих додаткових угод сторони погодили, що інші умови договору оренди від 01 січня 2012 року залишаються незмінними і сторони підтверджують по них свої зобов'язання.

З актів виконаних робіт за період з 01 грудня 2012 року по 01 листопада 2013 року вбачається, що нарахування орендної плати відповідає умовам договору оренди (а.с. 20-25).

Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків за період з 01 січня 2013 року по 31 липня 2014 року станом на 01 серпня 2014 року відповідач має перед позивачем заборгованість з орендної плати в сумі 340 222 гривні 02 копійки (а.с.26 ).

Згідно виписки по рахунку, відповідачем у рахунок оплати за оренду приміщення за договором від 01 січня 2012 року 23 вересня 2014 року було внесено 10 000 грн., 25 листопада 2014 року відповідно 40 158 грн. 19 коп., 19 грудня 2014 року - 21 975 грн. (а.с. 27).

Таким чином, судом встановлено, що з урахуванням сплачених сум, заборгованість по орендній платі становить 268 088 гривень 89 копійок. Відповідачем даний розрахунок не оспорювався.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст.212 ЦПК України) встановив, що відповідачем порушено умови договору найму (оренди), а тому дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 і стягнення на його користь заборгованості по орендній платі в сумі 268 088 грн. 89 коп.

Доводи апеляційної скарги щодо неповноти встановлення обставин є безпідставними, адже, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідач, заперечуючи проти позову про стягнення заборгованості за орендною платою на підставі укладеного з позивачем договору оренди від 01 січня 2012 року і додаткових угод до нього, у встановленому законом порядку договір оренди не оспорив.

Ухвалою Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 03 грудня 2015 року, зустрічна позовна заява ТОВ «ШБ «Альтком» про припинення з 01 лютого 2013 року дії договору оренди спірного приміщення визнана неподаною та повернута заявнику (справа №2/266/1060/15ц).

Ухвалою Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2016 року зустрічна позовна заява ТОВ «ШБ «Альтком» про визнання спірного договору оренди приміщення недійсним, подана 22 грудня 2015 року, визнана неподаною і повернута заявнику внаслідок не усунення вказаних судом недоліків.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 05 травня 2016 року дана ухвала суду залишена без змін (а.с. 158).

З огляду на приписи ст.ст. 92, 97 ЦК України та з урахуванням диспозитивного характеру норми ч.1 ст.241 ЦК України, відповідно до якої правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Стаття 241 ЦК України не обмежує дії, що можуть свідчити про схвалення правочину, певним вичерпним колом обставин. Визначальним є зміст таких дій, оскільки вони мають свідчити про прийняття правочину до виконання.

Схвалення правочину можливо у різних формах. По-перше, якщо особа, яку представляють, прямо заявила про це в письмовій формі. По-друге, шляхом конклюдентних дій, які свідчать про прийняття до виконання правочину (виплата контрагенту грошової суми, прийняття або передача майна тощо). Схвалення правочину особою, яку представляють, свідчить про чинність правочину з моменту його укладення і, відповідно, про поширення на неї усіх прав та обов'язків як сторони за правочином з цього моменту.

Відтак, додаткові угоди №1 від 01 серпня 2012 року, №2 від 31 грудня 2012 року, №3 від 01 листопада 2013 року до договору оренди від 01 січня 2012 року, підписані генеральним директором Антощуком А.В., який згідно витягу із ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців має право на укладення та підписання будь-яких договорів, свідчить про обізнаність та схвалення ТОВ «ШБ «Альтком» укладеної угоди.

Відповідач будь-яких зауважень щодо дійсності наявних у матеріалах справи акту прийому-передачі приміщення в оренду, актів виконаних робіт, які вказують про систематичність виконання робіт, акту звірки взаємних розрахунків, листа відповідача про визнання факту заборгованості та виписки з рахунку про часткову оплату боргу, в суді першої інстанції, у заяві про перегляд заочного рішення не заявляв і доказів не надавав. Не було відповідних звернень і до суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, посилання відповідача як на підставу відмови в задоволенні позову не дослідження дійсності договору оренди є безпідставними.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по орендній платі були задоволені, суд першої інстанції дійшов правильного висновку і про компенсацію понесених позивачем судових витрат.

Згідно ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Виходячи ціни позову розмір судового збору становить 2680 грн. 89 коп., що відповідає положенням ст..4 Закону України «Про судовий збір».

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Відповідно до положень ч.ч. 2,3 ст.85 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету міністрів України від 22 лютого 2012 року №127, визначено граничні розмірі компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, витрат, пов'язаних з проведенням огляду доказів за місцем знаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, відповідно до статей 85-87 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до п.5 вказаної постанови витрати пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Згідно пп.140.1.7 Податкового кодексу України до складу витрат на відрядження відносяться також витрати, не підтверджені документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати), понесені у зв'язку з таким відрядженням. Граничний розмір добових витрат на відрядження знаходиться в прямій залежності від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового (звітного) року і в межах України становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, в розрахунку за кожний календарний день.

Станом на 01 січня 2015 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1218 грн., отже розмір витрат на відрядження за один календарний день на одну особу у 2015 році складав 243 грн. 60 коп.

Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Садовий В.В., що мешкають у м.Лубни Полтавської області, переїжджали до іншого населеного пункту і приймали участь у судовому засіданні Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області 25 вересня 2015 року (а.с.5, 30-32, 57).

За таких підстав суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на сплату за рахунок відповідача судового збору в розмірі 2681 грн. та добових у сумі 487 грн. 20 коп. (243,60 х 2).

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача щодо безпідставності стягнення на користь позивача транспортних витрат пов'язаних із явкою до суду.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових (транспортних) витрат в сумі 2460 грн., оскільки за змістом ч.1 ст.85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також наймання житла, несуть сторони.

Відповідно до ч.2 ст.85 ЦПК України, зі змісту якої виходив суд, ухвалюючи рішення у вказаній частині вимог, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.

Стягнення на користь сторони чи її представника витрат, пов'язаних із явкою до суду не передбачено положеннями ч.2 ст.85 ЦПК України, тому правові підстави для відшкодування позивачу 2460 грн. витрат, пов'язаних з явкою до суду (транспортні), відсутні.

Також відсутні підстави, передбачені законом для відшкодування позивачу 26 грн. 81 коп. витрат, сплачених за банківські послуги при сплаті судового збору, оскільки вони, відповідно до положень ст.79 ЦПК України, не належать до складу витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, в частині компенсації позивачу транспортних витрат пов'язаних з явкою до суду в сумі 2460 грн. та банківських послуг в сумі 26 грн. 81 коп., підлягає скасуванню з відмовою в задоволені позову, у зв'язку з чим апеляційна скарга ТОВ «ШБ «Альтком» підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2016 року змінити, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» () на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) в рахунок компенсації витрат пов'язаних з явкою до суду (добові) в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Рішення суду про задоволення позову в частині компенсації транспортних витрат пов'язаних з явкою до суду в сумі 2460 грн. та банківських послуг в сумі 26 грн. 81 коп. скасувати, в задоволені позову ОСОБА_2 в цій частині відмовити.

В решті, в частині стягнення заборгованості по орендній платі житлового приміщення в сумі 268 088 (двісті шістдесят вісім тисяч вісімдесят вісім) гривень 81 копійку та судового збору в розмірі 2680 (дві тисячі шістсот вісімдесят) гривень 89 копійок, рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

Т.Б. Ткаченко