АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1087/16 Справа № 199/6037/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Калиновський А.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Калиновського А.Б.

Суддів Гайдук В.І., Єлізаренко І.А.

При секретарі Гулієву М.І.о

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Банк " Фінанси та Кредит", Державна іпотечна установа про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і Державна іпотечна установа, про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Поділено спільно набуту ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 50,2 кв.м., житловою площею 25,3 кв.м., наступним чином:

- визнано за ОСОБА_2 право власності на 62,815 % зазначеної квартири;

- визнано за ОСОБА_3 право власності на 37,185 % зазначеної квартири.

У задоволенні решти позовних вимог вимоги ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 26 грудня 2003 року по 11 березня 2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі (т. 1, а.с. 7, 9-10).

В період перебування в зареєстрованому шлюбі та підтримання фактичних шлюбних відносин відповідач ОСОБА_3 на підставі нотаріально - посвідченого договору купівлі - продажу 15 серпня 2012 року придбав квартиру АДРЕСА_1 за 249 000,00 грн. (т. 1 а.с. 11-12).

Відповідно до договору про іпотечний кредит № 0-56/12-00350-с-к (т. 1 а.с. 22-26), укладеного 15 серпня 2012 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором, кредитор зобовязався надати позичальнику грошові кошти в сумі 80 000 грн. на придбання вищевказаної квартири.

Крім кредитних коштів, за придбану квартиру було сплачено 169 000 грн. Позивачка стверджує, що з вказаної суми 97 680 грн. є спільними заощадженнями сторін.

Інші 73 320,00 грн. отримані згідно копії розписки (т. 1 а.с. 163), за змістом якої ОСОБА_2 17 серпня 2011 року отримала від своєї матері ОСОБА_4 грошову суму в розмірі 5800 Євро і 10000 грн. для купівлі-квартири в м. Дніпропетровську.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд правильно виходив з того, що придбана за час шлюбу квартира є спільною сумісною власністю сторін та підлягає поділу в таких долях: за ОСОБА_2 - 62,815 % зазначеної квартири; за ОСОБА_3 - 37,185 % зазначеної квартири.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що грошові кошти надані її матір'ю, надавалися на придбання квартири в борг не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості.

Надана позивачкою розписка не є передбаченою ч. 2 ст. 1047 ЦК України розпискою позичальника, оскільки не містить в собі суттєвої умови договору позики обовязку позичальника повернути позику.

Позивачка не посилається на те, що зазначені грошові кошти були подаровані особисто їй матірю і в позові виключає таку можливість, зазначивши, що кошти були надані їй з ОСОБА_3

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_2 не те, що надані її матір'ю кошти не можуть вважатися як набуті у шлюбі, так як вони були отримані особисто нею, а також на те, що вона погасила більшу частину вищезгаданого кредиту ніж відповідач та у неї на утриманні знаходиться дитина не можуть бути підставою для збільшення її долі у спільній сумісній власності подружжя.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Таким чином, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: