АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/2308/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/39/К/16 суддя Макарова Т.Ю.
Категорія - 26 ( І ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

26 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Соколан Н.О.

за участю секретаря - Маслової К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 07 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», третя особа Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, про стягнення моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПАТ «ІнГЗК») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок роботи протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК у 2009 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 65% та визнано інвалідом третьої групи.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в шкідливих умовах праці, просив суд: стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 243 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Ухвалою суду від 20 липня 2015 року до участі у справі залучено у якості третьої особи Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі ВВДФССНВ).

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 07 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ІнГЗК» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «ІнГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «ІнГЗК» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та не ініціював питання про переведення на іншу роботу, ставлячи за пріоритет для себе матеріальну сторону життя, а не власне здоровя; факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами; розмір моральної шкоди необґрунтований.

Крім того, судом при визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, не враховано практику розгляду аналогічних справ та позицій, викладених в аналізі практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку з ушкодженням здоровя під час виконання трудових відносин.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Позивач ОСОБА_3, будучи завчасно (13.01.2016 року) належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (про що свідчить розписка його представника ОСОБА_5 - а.с. 122), в судове засідання не з'явився і про причини своєї неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «ІнГЗК» - ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, працюючи протягом 38 років 9 місяців в шкідливих умовах праці з пилом фіброгенним (зварювальний аерозоль) та загазованістю (марганець та діоксид азоту) повітря робочої зони, виробничого шуму та важкості праці у параметрах, що перевищували гранично допустимі, із них з 17.01.1969 року по 01.05.1980 року, з 26.05.1989 року по 30.05.2008 року електрогазозварювальником на РЗФ-1, з 01.05.1980 року по 01.09.1988 року електрогазозварювальником на РЗФ -2 ПАТ «ІнГЗК», отримав професійні захворювання.

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини від 21.05.2009 року у ОСОБА_3 встановлена наявність професійних захворювань з діагнозом 1) радикулопатія попереково-крижова та шийна з вираженими порушеннями біомеханіки хребта, нейродистрофією у вигляді дв.плечолопаткового (ПФС другого ст.) і ліктьового періартрозу, двобічного гонартрозу (ПФ першого ст.), нейроваскулярним синдромом нижніх кінцівок з переміжною кульгавістю та стійким больовим синдромом; 2) хронічне обструктивне захворювання легень першого ст. (пило токсичний бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.). ЛН першого ст.: 3) нейросенсорна приглухуватість другого ст. (з помірним зниженням слуху).

Актом № 13 розслідування хронічного професійного захворювання від 02.06.2009 року встановлена причина зазначених професійних захворювань робота в шкідливих умовах праці запиленості та загазованості повітря робочої зони, виробничого шуму та важкості праці у параметрах, що перевищували гранично допустимі, які виникли в результаті порушення керівництвом ПАТ «ІнГЗК» ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» (а.с. 15-16).

Висновком МСЕК від 15.07.2009 року ОСОБА_3 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 65 %, із них: 35% по радикулопатії, 15% по ХОЗЛ, 15% по туговухості, з 30 червня 2009 року безстроково та визнано інвалідом третьої групи (а.с. 17).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обовязку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у звязку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з розясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці встановлено актом № 13 розслідування хронічного професійного захворювання від 02.06.2009 року (а.с. 15-16), а тому доводи відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу безпідставні.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку .

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції судової практики щодо розгляду аналогічних справи є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У звязку з чим доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: