У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку«ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області

від 04 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 297 грн 30 коп., посилаючись на те, що відповідач відповідно до укладеного договору від 13 лютого 2012 року б/н отримав кредит у розмірі 7 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, але зобов'язання не виконує, заборгованість не погашає.

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору від 13 лютого 2012 року б/н, посилаючись на те, що 05 вересня 2010 року в нього було викрадено паспорт громадянина України. Замість викраденого він отримав новий паспорт, а тому він не міг укласти та підписати договір за недійсним і викраденим на той час паспортом.

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 04 серпня 2015 року рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2015 року в частині відмови взадоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 13 лютого 2012 року у розмірі 14 297 грн 30 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог та задоволення позовних вимог банку, апеляційний суд вказував на те, що судовим рішенням відмовлено у визнанні недійсним кредитного договору, який було укладено 13 лютого 2012 року між банком та ОСОБА_3, а отже він є чинним та породжує між сторонами відповідні зобов'язання.

Однак з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), що встановлено ч. 2 ст.207 ЦК України.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав встановлених ст.11 ЦК України, в тому числі з договорів та інших правочинів.

Установлено, що звертаючись до суду з даним позовом, банк зазначав про те, що 13 лютого 2012 року сторони уклали кредитний договір, що складався із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та пам'ятки клієнта, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 7 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням умов укладеного договору у ОСОБА_3 перед банком виникла заборгованість, яка станом на 31 липня 2014 року становить 14 279 грн 30 коп.

Відповідно до висновку експерта від 23 грудня № 310 підпис, розташований у графі «Клієнт» анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» від 13 лютого 2012 року, заповненої на ОСОБА_3, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_3 (а. с. 103-105).

Відповідно до довідки слідчого СВ Онуфріївського РВ УМВС України в Кіровоградській області від 06 листопада 2013 року № 41/7464 06 вересня 2010 року ОСОБА_3 звернувся до Онуфріївського РВУ МВС України в Кіровоградській області із заявою про те, зо в ніч з 04 на 05 вересня 2010 року невідома особа шляхом пошкодження запираючих пристроїв проникла до приміщення належного йому будинку по АДРЕСА_1 звідки таємно викрала належний йому стальний сейф зі змістом. За даним фактом було порушено кримінальну справу від 06 вересня 2010 року № 19-4473 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Під час розслідування кримінальної справи було встановлено, що разом із грішми, вогнепальною зброєю та боєприпасами у викраденому сейфі находився паспорт громадянина України, виданий на ім'я ОСОБА_3

Апеляційний суд, указуючи про те, що рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2015 року відмовлено у визнанні недійсним цього кредитного договору, а тому він є чинним та породжує між сторонами відповідні зобов'язання, жодної уваги та оцінки не надав тому, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання цього договору недійсним з підстав того, що недійсність цього договору встановлена законом, тобто цей договір є нікчемним і у цьому разі його визнання недійсним в судовому порядку не вимагається, а нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Тобто в цьому разі жодних зобов'язань за вказаним кредитним договором у ОСОБА_3 перед банком не виникло.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області

від 19 лютого 2015 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог не оскаржувалося та набрало законної сили

За таких обставин суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог банку, оскільки спірний кредитний договір є нікчемним та не породжує жодних зобов'язань для ОСОБА_3 перед банком.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 04 серпня

2015 року скасувати, рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак