Справа № 492/2094/13-ц
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________
25 січня 2016 року м.Арциз
Арцизький районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Гусєвої Н.Д.,
при секретарі Рябчук О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Арциз Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, -
Представник позивачки в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином, однак до суду не зявлявся, клопотання про розгляд справи у його відсутність не подавав, про причини неявки також не повідомляв. Крім того, від відповідача надійшли заперечення на позов згідно яких відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову так як у нього іншого житла не має.
Враховуючи вказані факти, згоду представника позивачки, що викладена у його письмовій заяві, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, судом, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, пов'язані з розподілом майна подружжя, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України (далі СК України) та Цивільним кодексом України (далі ЦК України).
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Як вбачається з рішення Арцизького районного суду Одеської області від 25.03.2013р. між сторонами 21.10.2006р. був зареєстрований шлюб, який рішенням суду 25.03.2013р. розірвано (а.с. 4). Згідно свідоцтва про народження сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.
Згідно до п. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Відповідно до чинного законодавства загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об'єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним з чоловіка і жінки за час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні подружніх відносин.
Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку.
Право спільної сумісної власності не поділене на частки, тому усі співвласники мають однакове, рівне право володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном.
Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором.
Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.
Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна.
Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст. 63 СК України.
Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання.
Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.
Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна. Прагнення реалізувати це право не завжди є свідченням відсутності злагоди між співвласниками.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 22, 30 постанови від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Судовий захист цивільних прав та інтересів, шляхом визнання відповідного права, гарантується ст. 16 ЦК України відповідно до якої кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.
Згідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
З матеріалів справи вбачається, що під час шлюбу сторонами 25.10.2008р., 28.11.2008р. було придбані транспортні засоби: вантажний сідловий тягач-Е, марки «DAF», модель «XF380», 1999 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1; напівпричіп контейнеровоз, марки «KOGEL», модель «SN 24», 1994 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, які 25.04.2012р. ОСОБА_2, який є відповідачем по справі, були відчужені ОСОБА_4 про що останній написав розписку від 25.04.2012р. та ОСОБА_2 довіреністю, посвідченою 25.04.2012р. приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5, уповноважив ОСОБА_4 розпоряджатися вищевказаними транспортним засобами (а.с. 6, 37, 71, 72, 171).
З огляду на те, що сторони в період зареєстрованого шлюбу придбали на імя відповідача ОСОБА_2 транспортні засоби: вантажний сідловий тягач-Е, марки «DAF», модель «XF380», 1999 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1; напівпричіп контейнеровоз, марки «KOGEL», модель «SN 24», 1994 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, то зазначені транспортні засоби є їх спільною сумісною власністю подружжя і підлягають поділу в рівних частинах. Проте судом встановлено, що зазначені транспортні засоби 25.04.2012р. відчужені відповідачем ОСОБА_2 (обставина визнана сторонами, а тому на підставі ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню).
Враховуючи, що відповідачем були відчужені транспортні засоби, які були придбані в період шлюбу між сторонами суд прийшов до висновку про визнання за позивачкою право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 замість отримання від відповідача компенсації за відчужені транспортні засоби і таке визнання права особистої приватної власності за позивачкою буде також відповідати інтересам дитини, яка проживає з позивачкою.
Суд вважає, що посилання відповідача в запереченнях на позов на те, що грошові кошти за відчужені транспортні засоби ним витрачені на погашення кредиту, який укладений ним в період шлюбу є безпідставними та необґрунтованими, оскільки в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України вони не підкріплені жодними належними та допустимими доказами у справі та спростовуються письмовими доказами по справі.
Суд прийшов до висновку про відмову в задоволені позову про визнання права власності на побутову техніку та меблі, оскільки позивачка не надала суду доказів придбання вказаного майна сторонами в період шлюбу.
Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги сторін та якими доказами вони підтверджуються, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог позову.
Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Згідно ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішення законної сили. Проте, суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.
Судом встановлено, що ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 13 квітня 2015 року було вжито заходи забезпечення позову, заборони відчуження будь-яким способом квартири АДРЕСА_3, яка належить ОСОБА_2.
Таким чином, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, які були застосовані судом під час розгляду справи, на підставі ст. ст. 154, 214 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст. ст. 16, 368 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 1, 6, 10, 11, 15, 30, 57-60, 61, 74, 154, 158, 169, 197, 208-210, 212-215, 224-226, 228, 233 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру № 29, розташовану в будинку № 31, по вул.Калмикова, м.Арциз Одеської області.
В задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання правап власності на інше майно - відмовити.
Після набрання наявним рішенням суду законної сили заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 13 квітня 2015 року у вигляді заборони відчуження будь-яким способом квартири АДРЕСА_3, яка належить ОСОБА_2 - скасувати.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано протягом строку оскарження; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Арцизького районного суду ОСОБА_9