Справа № 473/4675/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"29" січня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - Ротар М.М., з секретарем судового засідання Фінько О.П.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вознесенської міської ради про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року позивач ОСОБА_4 опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач зазначав, до 02.07.2015 року неповнолітній ОСОБА_6 самостійно звернувся за допомогою до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Вознесенської міської ради. Приводом до звернення стало те, що його мати ОСОБА_2 постійно вживає спиртні напої.

З метою надання допомоги сім'ї, яка опинилася в складних життєвих обставинах та повернення дитини в родину, сім'я ОСОБА_2 була взята у програму соціального супроводу Вознесенським міським центром соціальних служб сім'ї, дітей та молоді міської ради. В період з липня 2015 року по жовтень 2015 року Службою у справах дітей проводилася систематична профілактична робота, в ході якої ОСОБА_2 постійно надавалися рекомендації з питань виховання, навчання та утримання малолітнього сина, однак відповідач ОСОБА_2 не виконувала вказаних рекомендації продовжували вживати спиртні напої та не бажала змінювати спосіб свого життя. 17.07.2015 року вона була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 184 КупАП за неналежне виконання батьківських обов'язків.

Посилаючись на вищевикладені обставини, те що відповідач ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, ніде не працює позивач просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_6.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 повністю підтримала позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснила, що вона не вживає спиртні напої, пройшла курс лікування, крім того вона має бажання та намір влаштуватися на роботу.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Вознесенської міської ради Миколаївської області ОСОБА_3В в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вважав, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав буде відповідати інтересам дитини.

Вислухавши сторони, думку дитини, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного.

Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 2,3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У ч.1 ст.164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 є матір'ю неповнолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.7) Батько дитини ОСОБА_7 помер 15 жовтня 2007 року. (а.с.8).

Як на підставу для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав позивач посилався на положення п.2,5 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України (ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини а також хронічний алкоголізм матері).

При цьому, ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини).

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Європейський суд з прав людини у рішення по справі «Савіни проти України», яке 18 березня 2009 року набуло статус остаточного, підкреслив, що при вирішенні питання про відібрання дітей від батьків необхідно чітко встановити, чим зумовлено незадовільність виховання дітей; чи є такі дії єдиним безальтернативним вирішенням цієї проблеми та чи є достатньо виправданим таке серйозне втручання в сімейне життя. При цьому необхідно самим дітям надавати можливість висловлювати свою думку.

В судовому засіданні було встановлено, що неповнолітня дитина ОСОБА_6 проживав до 02.07.2015 року разом з матірю ОСОБА_2 в м. Вознесенську та навчається у Вознесенській ОСОБА_8 ступенів № 10. З 02.07.2015 року дитина була зарахована до ЦСПРД на повне державне забезпечення де і перебуває на сьогоднішній день. (а.с.11).

Згідно з висновком ОСОБА_4 опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 11.12.2015 позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітнього сина буде відповідати інтересам дитини, оскільки ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується, як особа, що веде асоціальний спосіб життя. Неодноразово була помічена у вживанні алкогольних напоїв, що в майбутньому може негативно відобразитися на фізичному та моральному розвитку дитини, притягувалася до адміністративної відповідальності за статтею 184 КупАП за неналежне виконання батьківських обов'язків, ніде не працює, живе за рахунок державних коштів, які передбачені на утримання сина.

Частиною 5 ст. 19 СК України, встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини.

На думку суду, у висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача не наведено фактичних обґрунтувань стосовно того, якими доказами, підтверджується усунення відповідача від утримання та виховання дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 (з наступними змінами та доповненнями) суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Відповідно до характеристик навчального закладу №10 за весь час навчання дитини ОСОБА_2 приділяла належним чином увагу сину, однак останній рік перестала відвідувати школу, що відобразилося на навчанні сина.(а.с.17). Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов (а.с 19,20), для дитини за місцем його мешкання створені належні житлово - побутові умови для його проживання та навчання.

Також, матеріали справи не містять конкретних фактів неналежного виховання дитини з боку відповідача, а також фактів відсутності піклування, незабезпечення дитини необхідним харчуванням, медичним доглядом, не створення умов для отримання освіти тощо, що за законом може бути розцінено як свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків.

Однак, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в наркологічному кабінеті Вознесенської ЦРЛ з 23.12.2014 року з діагнозом синдром залежності від алкоголю, запійний перебіг, що підтверджується довідкою лікаря від 16.12.2015 року. (а.с.14).

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_2 пояснювала, що вона припинила вживати спиртні напої і на підтвердження вказаних обставин надала Сертифікат № 68443 від 29 грудня 2015 року про те, що ОСОБА_2 пройшла сеанс емоційно-стресового кодування строком на 1 рік. Крім того, про те, що вона змінила спосіб життя також свідчить характеристика голови вуличного комітету від 25.12.2015 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем достатніх підстав для застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, що є способом захисту прав та інтересів дитини, якою є позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ст. 171 Сімейного Кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_6 просив суд повернути його до додому та не позбавляти його матір ОСОБА_2 батьківських прав відносно нього.

Виходячи з того, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька, так і для самої дитини (ст..166 СК України), а також те, що позбавлення батьківський прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, суд враховуючи встановлені обставини, характер поведінки відповідача та його бажання змінити свою поведінку та відносини з сином вважає можливим, відмовивши в задоволенні позову, попередити відповідача ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків.

На думку суду, таке вирішення спору надасть можливість відповідачу усунути його негативні наслідки у взаємовідносинах з сином та буде дійсно сприяти захисту інтересів дитини.

За такого, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наведених вище мотивів.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,88,209,212,213,214,215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вознесенської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженку ІНФОРМАЦІЯ_3 змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покласти на ОСОБА_4 Опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов'язків.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.М. Ротар