АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Винту Ю.М., Перепелюк Л.М.

секретар Чубрей І.І.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_4, на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2016 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1.

Зазначає, що в середині 2013 року до них, із вже покійною його дружиною ОСОБА_6, приїхала внучка останньої - ОСОБА_5 і запропонувала їм свою допомогу та догляд, в рахунок належного їй нерухомого майна, зокрема житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Вказує, що вони домовились про умови догляду і в приватного нотаріуса Хотинського нотаріального округу Масловської І.Ю. уклали договір довічного

____________________________________________________________________________________________

№ 22ц-527/16 р. Головуючий у 1-й інстанції Руснак А.І.

Категорія: 21 Доповідач Кулянда М.І.

утримання, однак після підписання договору, ще за життя його покійної дружини, ОСОБА_5 жодного разу не доглядала їх, не купувала їм ліки та продукти харчування. Також ніякої допомоги від неї він не отримував і після смерті його дружини.

Посилається на те, що на початку 2015 року він вирішив розірвати даний договір і звернувся до ОСОБА_5 з проханням добровільно розірвати договір довічного утримання, на що остання повідомила йому, що доглядати його вона не буде по тій причині, що будинок належить їй на підставі договору дарування, який був укладений в 2013 році. Пізніше, він довідався, що дійсно в 2013 році між ним та нею був укладений договір дарування житлового будинку, а не договір довічного утримання про який вони домовилися.

Зазначає, що за власним бажанням договір дарування він би не уклав по тій причині, що у нього відсутнє будь-яке інше майно придатне для життя, даний житловий будинок являється його житлом в якому він проживає постійно.

Починаючи з 2013 року, тобто з часу укладення договору, ОСОБА_5 в його господарстві не проживає, за комунальні та інші послуги він сплачує особисто сам, ключі від даного житлового будинку він їй не передавав, а тому вважає, що в даному випадку має місце помилка та тяжка обставина, в якій вони із покійною дружиною перебували, так як постійно хворіли.

У зв'язку з вищенаведеним, просив суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 26 жовтня 2013 року.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, укладеного 26 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Хотинського нотаріального округу Масловською І.Ю., відмовлено за безпідставністю.

На дане рішення ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що текст оспорюваного договору дарування сторонами прочитано, зміст, значення та наслідки угоди їм роз'яснені і відповідають намірам сторін, про що останніми проставлені підписи в договорі дарування. Під час укладення цієї угоди позивач розумів значення своїх дій, оскільки був ознайомлений із змістом договору, суть договору дарування йому було роз'яснено нотаріусом, а тому відсутні правові підстави для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

На підставі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області Масловською І.Ю.

Із довідки Хотинського КРБТІ № 322 від 24 листопада 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності від 23 вересня 2011 року, виданого згідно рішення виконкому Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 23 вересня 2009 року за №64/9 та зареєстрованого в Хотинському КР БТІ, в книзі №48, реєстровий № 552. За даними Хотинського КР БТІ, станом на 31 грудня 2012 року, власник даного господарства не змінювався. (а.с. 14).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, на що вказує копія посвідчення від 16 листопада 2010 року (а.с. 6), на момент звернення до суду із позовом продовжує проживати у будинку по АДРЕСА_1. З моменту укладення договору і по даний час він сплачує комунальні платежі, що вбачається із квитанції про їх оплату, (а.с. 16-20), вказаний будинок є його єдиним житлом, ключі від нього ОСОБА_5, ним не передані.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа №6-202цс15).

За таких обставин, встановивши похилий вік позивача ОСОБА_1, потребу у догляді й сторонній допомозі; наявність спірного житла, як єдиного та продовження позивачем проживати в спірному житловому будинку, після укладення договору дарування, а також сплату ним комунальних послуг, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про задоволення позову.

В силу вимог ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З наведеного слідує, що з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 535 гривні 92 копійки судового збору.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування, задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, 26 жовтня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області Масловською Іриною Юріївною.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 535 гривні 92 копійки судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: