Ухвала

іменем україни

4 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ХоптиС.Ф., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування за законом за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 9 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 26 квітня 1996 року його дід - ОСОБА_6 склав заповіт, яким свою частку квартири АДРЕСА_1 заповів йому. Після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, він звернувся до Першої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак у прийнятті вказаної заяви йому було відмовлено у зв'язку з тим, що 11 липня 2008 року ОСОБА_6 було складено новий заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кошулинською Н.М., яким свою частку квартири ОСОБА_6 заповів ОСОБА_8 На думку позивача, відповідач не утримував та не допомагав спадкодавцю, ОСОБА_6 указаний заповіт не складав та не підписував.

З урахуванням зазначеного, позивач просив усунути ОСОБА_5 від права на спадкування за законом обов'язкової частки квартири після смерті ОСОБА_6

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 9 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що позивачем не надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. При цьому врахували вимоги закону щодо необхідності доведення сукупності обставин, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, які лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів можуть бути підставою для задоволення таких вимог, які позивачем не доведені. Крім того, врахували черговість спадкування за законом.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 9 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

О.В.Закропивний

С.П.Штелик