Справа № 456/269/16-ц
Провадження № 2/456/683/2016
РІШЕННЯ

іменем України

07 жовтня 2016 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Гулкевича О. В. ,

при секретарі Кулешник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком та виселення з квартири,

в с т а н о в и в :

позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні будинком № 214 по вул. Шевченка в с.Дуліби Стрийського району Львівської області, який є її власністю, та виселення його з цього будинку.

В обґрунтування позову покликалася на те, що відповідач її колишній зять, яким донька ОСОБА_3 17.11.2015р. розірвала шлюб, оскільки не змогла терпіти знущань з боку відповідача, який постійно зловживав алкоголем, ображав та завдавав побоїв їй (позивачці), дочці та дітям.

Після розірвання шлюбі відповідач залишається проживати у будинку, який згідно ізщ свідоцтвром про право особистої власності на жилий будинок, що видане на підставі рішення виконкому Стрийської районної ради № 202 від 16.07.1987р. є власністю позивача.

Відповідач зареєстрований у будинку з 2000р., проживає в ньому, але витрат на оплату комунальних послуг та утримання будинку не несе; не працює, сімю не утримує, зловживає алкоголем, приходить посеред ночі, влаштовує дебоші, всіх ображає, принижує. Вона, донька і діти живуть у постійному страху, боячись втілення погроз відповідачем. Вони неодноразово зверталися в поліцію із скаргами. Однак, через відсутність доказів - пояснень свідків, які є сторонніми особами, не можуть довести неправомірність дій відповідача. Окрім цього вони намагалися приховувати від сторонніх осіб стосунки з відповідачем, соромлячись того, що коїться у сімї.

Реєстрація відповідача в належному позивачці будинку не дає останній можливості користуватися та розпоряджатися її майном. Натомість у звязку з проживанням відповідача у будинку вона несе лише матеріальні витрати, всі вони змушені терпіти знущання, образи та погрози чужої для них людини.

В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат ОСОБА_4, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, позовні вимоги підтримали.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився, подав письмове заперечення, в якому зазначав, що даний позов предявлений позивачкою з метою виселити його з будинку, незаважаючи на те, що він постійно працюючи, виїжджаючи за кордон на заробітки, висилав колишній дружині кошти для утримання сімї; за ці кошти були придбані: побутова техніка, якою всі користуються; компютери та велосипеди для дітей; здійсненні капітальний ремонт всього ремонт будинку та добудова до такого площею 27 кв. м, яка оцінена Стрийським МБТІ у 172 840 грн.

Частина 3 ст.29 ЦПК визначає, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Заслухавши думку позивачки та її представника, суд, з огляду на те, що відповідач жодним доказом не підтвердив поважність причини своєї неявки на повторний виклик, визнав причину неявки останнього неповажною та вирішив справу на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.11,27,60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд; зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

За статтею 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно частини 2 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

В силу вимог ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно ст.157 ЖКУ членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї, або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови N 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливоговиселення).

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, яке видане згідно з рішенням виконкому Стрийської районної ради № 202 від 16.07.1987р. (.а.с.5), є одноосібним власником будинку № 214 по вул. Шевченка в с.Дуліби Стрийського району.

В будинку, згідно з будинковою книгою зареєстровані - ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2, а також діти останнього ОСОБА_5 06.09.1998р. народження та ОСОБА_6 11.08.2000р. народження.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 ствердила, що позивач є її колишнім чоловіком, шлюб з яким розірваний у листопада 2015р. Останній проживає у будинку, зловживає алкоголем, скандалить, поламав двері, створює нестерпні умови для проживання позивачки, її та дітей, з приводу чого вона та позивачка неодноразово зверталися із скаргами у поліцію, телефонувала дільничному. Працівники поліції неодноразово проводили з відповідачем профілактичні бесіди, але все безрезультатно. Вона переживає за те, що діти підростуть, можуть «дати здачі». Жити з відповідачем в одному будинку неможливо. Останній не хоче добровільно виселитися, хоч має таку можливість, оскільки успадкував після смерті батьків будинок в с.Нижня Стинава Стрийського району, в якому ніхто не проживає. Відповідач, проживаючи в будинку позивачки, один займає найбільшу кімнату, користується всім, що знаходиться у будинку, але, працюючи на асфальтному заводі, роками витрат на оплату комунальних послуг та утримання будинку не несе, коштів для придбання продуктів харчування їй не дає. Двох дітей вона утримує самостійно.

Матеріалами справи встановлено, що 26.02.2016р., 10.03.2016р., 29.08.2016р., 07.09.2016р. та 12.09.2016р. позивачка та ОСОБА_3 зверталися до Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області із скаргами на неправомірні дії зі сторони відповідача ОСОБА_2, з яким проводилися профілактичні бесіди про неприпустимість антигромадської поведінки та вчинення прооииправних дій, виносилося офіційне попередження.

Суд приходить до висновку, що матеріали справи містять належну кількість доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 систематично порушує правила співжиття, вчиняє насильство в сімї, в зв'язку з чим проживання з ним в будинку № 214 по вул. Шевченка в с.Дуліби Стрийського району є неможливим, а заходи запобігання і громадського впливу являються безрезультатними; що між сторонами склались правовідносини, які випливають із порушення прав власника і необхідності захисту його майнових інтересів шляхом усунення перешкод в користуванні будинком № 214 по вул. Шевченка в с.Дуліби Стрийського району шляхом виселення ОСОБА_2 з цього будинку без надання іншого житлового приміщення на підставі ст.116 ЖК України.

Керуючись ст.ст.10,60,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.16,319,391 ЦК України, ст.ст.116,157 ЖК України, суд

в и р і ш и в :

позов задовольнити. Зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди, які він чинить ОСОБА_1 у користуванні будинком № 214 по вул. Шевченка в с.Дуліби Стрийського району Львівської області.

Виселити ОСОБА_2 з будинку № 214 по вул. Шевченка в с.Дуліби Стрийського району Львівської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551,20 грн. судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області через Стрийський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий-суддя ОСОБА_7