УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Свої вимоги обґрунтував тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.08.2014 визнано померлим ОСОБА_3 про що 30.09.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського РУЮ у м. Києві складено відповідний актовий запис № 03.

Вказана особа є батьком позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 10.03.1990 відділом РАЦС Жовтневого РВК м. Києва, запис № 1789 від 22.08.1984.

Позивач вказував, що про прийняте Шевченківським районним судом м. Києва рішення та визнання батька померлим він дізнався випадково при зверненні до нотаріальної контори для з'ясування реєстрації за ним нерухомого майна, оскільки був обізнаним про реєстрацію за батьком права власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1.

Чотирнадцятою Київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 602/14 та 30.04.2015 видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину на всю квартиру.

Зазначив що, позивача жодного разу не повідомляли про звернення відповідача до суду, а відтак позивач не знав та не міг знати про ініціювання відповідачем в судовому порядку визнання спадкодавця померлим та відкриття спадщини Відтак позивачем було пропущено шестимісячний строк на прийняття спадщини, передбачений ст. 1270 ЦК України.

Враховуючи наведене, позивач просив поновити та визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини .

Справа № 761/29549/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6639/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Маліновська В.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, тривалістю 2 місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Відповідач зазначив, що враховуючи те, що позивачу було відомо про існування батька, про наявність у власності батька частини квартири, про оголошення батька у розшук, однак жодних дій для з'ясування долі батька позивач не вчиняв.

Також, відповідач наголошував, що ОСОБА_1 не надав суду жодного доказу щодо наявності причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними труднощами на вчинення дій щодо звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений строку.

ОСОБА_2 вказував, що позивачем також не надано суду підтвердження про звернення останнього до нотаріальної контори та отримання відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, ОСОБА_2 просив рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні відповідач та його представник просили апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу відхилити з огляду на її безпідставність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.08.2014 визнано померлим ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.32).

15.09.2015 ВД РАЦС Подільського РУЮ у м. Києві видано Свідоцтво про смерть вищевказаної особи (а.с. 7).

Згідно Свідоцтва про народження від 10.03.1990 (повторне), виданого ВРАЦС Жовтневого РВК м. Києва, ОСОБА_1 є сином, визнаного померлим ОСОБА_3 (а.с.6).

Чотирнадцятою Київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу після померлого ОСОБА_3, з якої вбачається, що ОСОБА_6, яка є матір'ю померлого ОСОБА_3, склала нотаріальну заяву про відмову від належної їй частки спадщини на користь ОСОБА_2 (а.с.24).

Державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І. було видано відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3 (а.с.39).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що строк для прийняття спадщини ним пропущений з поважних причин, відтак наявні підстави для визначення додаткового строку.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Враховуючи наведені правові норми, підставою для прийняття судом рішення про визначення спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини, додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, є визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини поважними.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу не був відомий факт ухвалення рішення Шевченківським районним судом м. Києва від 15.08.2014, яким визнано ОСОБА_3 померлим та, відповідно, ОСОБА_1 не міг знати про факт відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3

Зокрема, матеріали спадкової справи не містять відомостей щодо повідомлення ОСОБА_1, який є спадкоємцем за законом, про відкриття спадщини.

Крім того, за змістом заяви ОСОБА_2 від 03.12.2014 про прийняття спадщини, іншим спадкоємцем за законом є мати померлого ОСОБА_6, яка відмовилась від спадщини на його користь. Даних про наявність інших спадкоємців за законом у спадковій справі не міститься, в заявах, які подані нотаріусу, зокрема, про сина померлого ОСОБА_1, не вказано.

Колегія суддів вважає, оскільки, в законі не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини і їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи та характеру взаємовідносин сторін, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не вчинялося жодних дій для з'ясування долі батька, колегією суддів відхиляються, оскільки вказані доводи не ґрунтуються на вимогах закону, не є підставою для відмови у визначенні додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини.

У апеляційній скарзі відповідач посилався на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України по справі №6-1486цс15, за змістом якої, якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Вказані посилання відповідача колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки наведена правова позиція стосується випадків, пов'язаних саме з фізичною смертю особи, в той час як ОСОБА_3 був визнаний померлим за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.08.2014.

Безпідставними також є посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_1 не надав суду підтвердження про звернення останнього до нотаріальної контори та отримання відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, вказана правова норма не зобов'язує, а лише надає право особі, що пропустила строк для прийняття спадщини, звертатися до нотаріуса для отримання відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідач не надав до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у скарзі, а відтак вони є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи викладене, при встановленні обставин справи та ухваленні рішення, судом першої інстанції не було допущено порушень норм процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: