Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання: Коробчук А.М.

за участі: сторі, представників відповідача і третіх осіб,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 8 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: Рівненська міська рада, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго", Публічне акціонерне товариство "Рівнегаз", Рівненське обласне виробниче комунальне товариство водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал", Публічне акціонерне товариство "Рівнеобленерго", Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, Житлово-комунальне підприємство "Сонячне"; про встановлення порядку користування жилим приміщенням та поділ особових рахунків з оплати комунальних послуг,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 8 серпня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: Рівненська міська рада, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (далі - ТОВ "Рівнетеплоенерго"), Публічне акціонерне товариство "Рівнегаз" (далі - ПАТ "Рівнегаз"), Рівненське обласне виробниче комунальне товариство водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" (далі - ОВКТ "Рівнеоблводоканал"), Публічне акціонерне товариство "Рівнеобленерго" (далі - ПАТ "Рівнеобленерго"), Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - Управління ЖКГ), Житлово-комунальне підприємство "Сонячне" (далі - ЖКП "Сонячне"); про встановлення порядку користування жилим приміщенням та поділ особових рахунків з оплати комунальних послуг.

У поданій на рішення апеляційній скарзі позивач через свого представника покликається на його незаконність і необґрунтованість, що полягають у невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом вимог ст.ст. 61, 63, 64 ЖК Української РСР щодо користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду на підставі договору, роз'яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" щодо умов поділу жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача.

Норми ст. 48 ЖК УРСР передбачають розмір жилої площі в межах від визначеної ст. 47 цього Кодексу, п.п. 13, 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР", постанови Виконавчого комітету Рівненської обласної ради народних депутатів та Президії обласної ради професійних спілок від 26.12.1984 року №346 "Про введення в дію Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР", тобто від 7, 6 кв.м до 13, 65 кв.м жилої площі на особу. Тому в суду не було перешкод для встановлення порядку користування спірною квартирою, де кімнати становлять площу 15, 6 кв.м і 9, 8 кв.м.

Вважає, що встановлення порядку користування квартирою не призведе до штучного погіршення житлових умов відповідача і не викличе необхідності постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Висновок суду про те, що оскільки кімнати №№ 5 і 6 є суміжними і неізольованими, а тому не можуть бути предметом договору найму житлового приміщення, не відповідає дійсності. Так, предметом спору є встановлення порядку користування квартирою, а не укладення договору найму житлового приміщення.

Окрім того, відповідач заперечує проти користування позивачем усіма правами і обов'язками наймача, не допускає до санітарного вузла, кухні, не надає рахунків зі сплати комунальних послуг, тому ОСОБА_1 позбавлена можливості сплачувати витрати з їх оплати. З таких мотивів позивач і просила встановити порядок користування жилим приміщенням та поділити особові рахунки, а для задоволення вимог перепланування квартири та окремого договору найму жилого приміщення не є необхідними.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким визначити порядок користування квартирою №11 по вулиці Соборна БОС, 250, у м. Рівне в одному з таких порядків:

1.)виділити позивачу в користування кімнату №7 площею 9, 8 кв.м та кімнату №5 площею 22, 6 кв.м, а відповідачу - кімнату №6 площею 15, 6 кв.м; у спільне користування - коридор №1 площею 6, 6 кв.м, коридор №3 площею 4, 5 кв.м, санітарний вузол №4 площею 3, 7 кв.м та кухню №2 площею 4, 9 кв.м. Розділити особові рахунки з оплати комунальних послуг квартири АДРЕСА_1 відповідно до зазначеного порядку користування квартирою;

2.)виділити позивачу в користування кімнату №6 площею 15, 6 кв.м та кімнату №5 площею 22, 6 кв.м, а відповідачу - кімнату №7 площею 9, 8 кв.м; у спільне користування - коридор №1 площею 6, 6 кв.м, коридор №3 площею 4, 5 кв.м, санітарний вузол №4 площею 3, 7 кв.м та кухню №2 площею 4, 9 кв.м. Розділити особові рахунки з оплати комунальних послуг квартири АДРЕСА_1 відповідно до зазначеного порядку користування квартирою;

3.)виділити позивачу в користування кімнату №6 площею 15, 6 кв.м, відповідачу - кімнату №7 площею 9, 8 кв.м.; у спільне користування - кімнату №5 площею 22, 6 кв.м, коридор №1 площею 6, 6 кв.м, коридор №3 площею 4, 5 кв.м, санітарний вузол №4 площею 3, 7 кв.м та кухню №2 площею 4, 9 кв.м. Розділити особові рахунки з оплати комунальних послуг квартири АДРЕСА_1.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Так, зазначає, що що позивач 8 травня 2009 року уклала договір найму відповідно до ордера №1033 від 17.11.1999 року на відомче житло - квартиру АДРЕСА_3, де була й зареєстрована. Вважає, що вона не є членом сім'ї наймача, не має права на житло згідно зі ст. 65 ЖК УРСР, а також у неї немає згоди наймача та ізольованого приміщення - як про це вказує ст. 63 ЖК УРСР. Не відповідають дійсності і її доводи про перешкоджання у користуванні житлом і про те, що він не надає рахунків на оплату.

Заперечує проти задоволення апеляційної скарги і ПАТ "Рівнегаз", про що викладено у письмовій формі.

Вважає, що правової можливості укласти договір про надання послуг з обома співвласниками (співнаймачами) та відкриття особових рахунків при вирішенні спірних правовідносин не існує.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є членом сім'ї основного квартиронаймача - відповідача, договір найму (піднайму) жилого приміщення з нею не укладався, а окремі неізольовані кімнати неможливо надавати в користування, тому запропоновані варіанти №№1 і 3 визнано необґрунтованими. Щодо варіанту №2, то площі кімнат є неспівмірними, а тому в задоволенні позову про встановлення порядку користування жилим приміщенням відмовлено повністю.

Через те, що первісна вимога задоволенню не підлягала, залишено без задоволення і позов про поділ особових рахунків з оплати комунальних послуг.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, і ці обставини сторонами не оспорюються, що з 16 грудня 2003 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_3, а з 6 серпня 2009 року там само зареєстровано і ОСОБА_1

Договір найму квартири укладено між Рівненською міською радою і відповідачем після смерті основного квартиронаймача, його брата, ОСОБА_4 19 серпня 2008 року. Ця обставина стверджується розпорядженням Рівненського міського голови №1837-р від 16 жовтня 2008 року "Про переоформлення договорів найму жилих приміщень" та довідка ЖКП "Центральне" від 22.10.2009 року №508 (а.с. 198).

13 квітня 2009 року згідно з наказом Управління ЖКГ №125 квартира АДРЕСА_1 приватизована ОСОБА_2, що вбачається з відповідного свідоцтва про право власності (а.с. 43). В подальшому на підставі рішення Рівненського міського суду від 30 жовтня 2013 року, що набрало законної сили, зазначені наказ Управління ЖКГ та свідоцтво про право власності визнано недійсними (а.с. 61-61, зв.).

На час вирішення справи спірна квартира повернута до житлового фонду територіальної громади м. Рівне в особі Рівненської міської ради, про що свідчить лист Комунального підприємства "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" №44 від 23.01.2014 року (а.с. 62).

Відповідно до рішення Рівненського міського суду від 8 травня 2009 року, залишеного 29 липня 2009 року без змін Апеляційним судом Рівненської області, позивача визнано членом сім'ї ОСОБА_4, визнано за нею право користування квартирою АДРЕСА_1, зобов'язано Службу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб при УМВС України в Рівненській області зареєструвати ОСОБА_1 в квартирі (а.с. 5-6; 33-34).

Рішенням Рівненського міського суду від 3 вересня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено в позові до ОСОБА_1 про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням - АДРЕСА_1. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 4 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 89-90).

Як встановлено актом державного виконавця, до спірної квартири ОСОБА_1 вселено 5 лютого 2014 року на виконання виконавчого листа №2-3081 від 12.02.2013 року, виданого Рівненським міським судом, про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою (а.с. 17).

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу встановлення порядку користування АДРЕСА_1.

Правовий статус житлових приміщень, що перебувають у державній власності, регулюються житловим законодавством та умовами договорів, на підставі яких дане майно передане в користування. У таких житлових приміщеннях є відповідальний квартиронаймач, з яким укладено договір найму житлового приміщення, а також встановлена норма житлової площі на кожного мешканця. Факт проживання в такому житловому приміщенні підтверджується реєстрацією. Визначення порядку користування таким житловим приміщенням відбувається або за спільною згодою усіх членів сім'ї квартиронаймача (усіх користувачів), або за рішенням суду.

Статтями 47, 48, 63 ЖК Української РСР передбачено, що норма житлової площі не може бути меншою за 13, 65 кв.м на одну особу.

Жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України.

Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договором найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого від надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в п. 16 своєї постанови від 12.04.1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", вбачається, що в силу статті 104 ЖК Української РСР суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що на нього припадає (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1 встановлено, і ці обставини сторонами визнаються, що жила кімната №5 площею 22, 6 кв.м є прохідною і неізольованою (а.с. 9). Оскільки сторони є одинокими особами різної статі, тому виділ її у користування одному з них очевидно порушуватиме права їх обох. Тобто цю кімнату повинно бути виділено у спільне користування сторін.

Щодо користування жилою кімнатою №7 площею 9, 8 кв.м, то, як з'ясовано в судовому засіданні, нею користується виключно позивач, а відповідач доступу і зв'язку з цим жилим приміщенням не має. Тому її слід виділити ОСОБА_1

Отже, право користування жилою кімнатою №6 площею 15, 6 кв.м підлягає визначенню за ОСОБА_2

Решта приміщень, а саме коридор №1 площею 6, 6 кв.м, коридор №3 площею 4, 5 кв.м, санітарний вузол №4 площею 3, 7 кв.м та кухню №2 площею 4, 9 кв.м належить залишити у спільному користуванні сторін.

З вимогами позивача про поділ особових рахунків між сторонами колегія суддів не може погодитися.

Так, відповідно до ст. 179 ЖК УРСР користування будинками державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир у разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та енергопостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будівель та споруд і прибудинкових територій.

Норми ст.ст. 66-68 ЖК УРСР передбачають оплатність надаваних послуг за користування житлом. Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Статтею 104 ЖК УРСР та п. 13 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій встановлено, що спори, які виникають під час користування приміщеннями жилих будинків, розв'язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або в судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У засіданні суду першої та апеляційної інстанцій треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, наполягали на неможливості поділу особових рахунків через те, що законодавство в галузі житлово-комунальних послуг не містить поняття "особові рахунки". Усі правовідносини між споживачем і виконавцем (надавачем послуг) виникають та здійснюються виключно на договірних підставах, у зв'язку з чим тоді й відкриваються особові рахунки. При цьому пояснили, що відносини з приводу розподілу рахунків матимуть право на існування в разі вирішення такого спору в судовому порядку і задоволення позову з цього приводу.

Колегія суддів бере до уваги, що між сторонами чітко визначено порядок користування жилим приміщенням, що згідно з рішенням суду покладатиме певні витрати на його утримання не на одного, а на двох користувачів у відповідних частках. Оскільки вимоги про розподіл особових рахунків з оплати надаваних послуг між сторонами ґрунтуються на вимогах закону і відповідають обставинам справи, рішення суду в цій частині слід скасувати, а позов про це задовольнити.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин уваги на наведене не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією України права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин відповідно до ст. 2 ЖК Української РСР є завданнями житлового законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Спонуканнями для ухвалення нового рішення - про часткове задоволення позову відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є незастосування судом першої інстанції норм матеріального права, які підлягали застосуванню.

На підставі ст.ст. 2, 47, 48, 63, 104 ЖК Української РСР, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", абз. десятого п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 8 серпня 2016 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Встановити порядок користування АДРЕСА_1 таким чином:

Виділити ОСОБА_1 в користування жилу кімнату №7 площею 9, 8 кв.м;

Виділити ОСОБА_2 в користування жилу кімнату №6 площею 15, 6 кв.м;

Виділити у спільне користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жилу кімнату №5 площею 22, 6 кв.м, коридор №1 площею 6, 6 кв.м, коридор №3 площею 4, 5 кв.м, санітарний вузол №4 площею 3, 7 кв.м та кухню №2 площею 4, 9 кв.м.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго", Публічне акціонерне товариство "Рівнегаз", Рівненське обласне виробниче комунальне товариство водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал", Публічне акціонерне товариство "Рівнеобленерго", Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, Житлово-комунальне підприємство "Сонячне" провести розподіл рахунків з надаваних послуг між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з урахуванням встановленого порядку користування АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: