РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2016 року Провадження №2/425/591/16

Справа №425/2192/16-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Мирошникової О.Ш.,

за участю секретаря Кулішової О.С.,

з участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей, -

встановив:

«15» липня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки всіх видів доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку щомісячно. Свій позов вона обґрунтовує тим, що з відповідачем перебуває у шлюбі та має двох спільних дітей. Відповідач не здійснює добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей, тому позивач й звернулася до суду з цим позовом.

В судовому засіданні позивач позов підтримує, просить задовольнити. Додатково пояснила, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі, вони разом з дітьми зареєстровані у квартирі позивача, в якій фактично проживає позивач з дітьми, а відповідач більшу частину часу в квартирі відсутній, іноді приходить до квартири ночувати, останні півроку позивач з відповідачем не спілкуються. У батька відповідача є домогосподарка, яка готує їжу для нього та для родини сторін, цю їжу приносять кожного дня позивачу домогосподарка батька відповідача або він сам. Витрати по утриманню квартири несе відповідач. Позивач не працює, займається своїми дітьми, у вересні 2016 року вона стала на облік у центрі зайнятості, її доходи складаються з державної допомоги з безробіття та коштів, які позивачу надають її батьки. Значну частину цих коштів позивач витрачає на дітей. Відповідач працює, має постійний дохід. Необхідні їх дітям речі купує батько відповідача (дід), але позивач одружена з відповідачем та саме він повинен приймати участь у вихованні дітей. Позивач пояснила, що діти потребують кожного дня необхідних речей, наприклад, гігієнічних засобів, їжі, товарів для школи, білизни, оплати за ремонт, наприклад, пральної машини. На думку позивача, приносити кожного дня дітям приготовану домогосподаркою їжу та купувати одяг це ще не все необхідне, дітям й інші продукти харчування потрібні. Позивач наполягала на задоволенні позову.

В судовому засіданні відповідач та його представник повністю заперечували проти позову.

Відповідач надав пояснення, що він повністю утримує дітей, купує їм необхідні речі, возить на відпочинок на море, надає гроші на школу та кишенькові витрати, кожного дня дітям привозять з дому його батька приготовану їжу, побутову хімію також купує відповідач. Коли дітям потрібні гроші, вони звертаються до відповідача та він їм їх надає завжди, ніколи не відмовляє, з середини літа відповідач витратив на дітей близько 50000,00 гривень, тому які аліменти ще можуть бути. Також відповідач пояснив, що він зареєстрований та проживає у квартирі разом із дружиною та їх дітьми, дійсно вдень його не має вдома, оскільки він працює. Сторони будують будинок, відповідач контролює проведення робіт, частина будинку вже побудовано, тому відповідач часто залишається там ночувати. Відносини з позивачем у них неприязні, але вони перебувають у шлюбі.

Представник відповідача додатково пояснив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстровані та проживають за однією адресою, на теперішній час немає рішення про встановлення місця проживання дітей - чи з батьком, чи з матір'ю проживають діти; батько повністю несе тягар утримання дітей, тому позовна заява є необґрунтованою та в позові необхідно відмовити.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.07.2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 3).

Сторони мають спільних дітей: дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 4, 5).

Згідно довідки про склад сім'ї від 14.07.2016 року, в квартирі АДРЕСА_1, яка належить відповідачу, зареєстровані сторони та їх діти (а.с. 2).

Згідно довідки Рубіжанського міського центру зайнятості позивач перебуває на обліку як шукаюча роботу (безробітна) з 05.09.2016 року (а.с. 43).

Згідно довідки Підприємства з 100% іноземною інвестицією «ІнтерГазСінтез» відповідач працює на цьому підприємстві на посаді заступника генерального директора з 07.04.2016 року та його заробітна плата становить 5960,00 гривень на місяць (а.с. 62).

Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Суд не погоджується з позицією відповідача, що оскільки він повністю утримує дітей купуючи їм все необхідне, то ніякі аліменти він не повинен сплачувати.

Відтак, виходячи із норм статті 181 СК України будь-які витрати на дітей мають визначатися за домовленістю між їх батьками або за рішенням суду за відсутності такої домовленості.

В ході розгляду справи судом встановлено, що жодної домовленості між батьками дітей щодо участі кожного з них в утриманні дітей не було.

Відтак, судом встановлено, що відповідач привозить дітям готову їжу, купує речі, надає гроші на їх прохання, бере з собою на відпочинок. В свою чергу позивач також приймає участь в утриманні дітей, готує їжу, сплачує за школу мистецтв, купує гігієнічні засоби. Ці обставини підтверджуються чеками та квитанціями, долученими сторонами до справи. Всі ці витрати здійснюються сторонами добровільно та кожним окремо та незалежно одне від одного.

Однак, відповідач оспорює сам факт стягнення з нього аліментів, при цьому позивач наполягає на необхідності такого стягнення за рішенням суду, тому суд дійшов висновку, що між сторонами наявний спір щодо стягнення витрат на утримання дітей за відсутності домовленості між сторонами.

Також, суд відхиляє доводи відповідача про те, що він не повинен сплачувати аліменти, оскільки він зареєстрований та проживає в квартирі разом з позивачем та дітьми.

Суд зауважує, що під час розгляду справи відповідач та його представник зазначали, що сторони спільне господарство не ведуть, також сторони в судових засіданнях пояснювали, що вони майже не спілкуються та не розмовляють, у них неприязні стосунки тощо.

Отже, суд вважає, що реєстрація сторін та їх дітей в одній квартирі та проживання в ній зовсім не є тотожним поняттю "спільне проживання", тобто сторони будучи зареєстрованими та проживаючими в одній квартирі по своїй суті проживають окремо.

При цьому, суд вважає, що з дітьми проживає саме позивач, оскільки вона займається вихованням дітей, контролює їх школу та завдання, відвідування дочкою школи мистецтв тощо, також позивач ночує з дітьми в цій квартирі, ці обставини підтвердив і відповідач в судовому засіданні та зазначив, що він працює, контролює будівництво нового будинку та іноді залишається ночувати в ньому.

Суд не приймає доводи представника відповідача про те, що за відсутності рішення про визначення місце проживання дітей та з урахуванням проживання сторін в одній квартирі, позовні вимоги про стягнення аліментів є необґрунтованими, в зв'язку з таким.

Згідно з ст. 161 СК України спір щодо місця проживання дитини між батьками може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

У статті 181 СК України визначені способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину.

Під час розгляду справи жодною із сторін не заявлялися в суді вимоги про визначення місця проживання їх дітей, також до справи не надано доказів про вирішення цього питання й органом опіки та піклування.

При цьому, наявність рішення про місце проживання дітей не є обов'язковою умовою для заявлення в суді вимог про стягнення аліментів, вище у рішення суд зазначив, що проживання в одній квартирі не є тотожним поняттям з «спільним проживанням».

Таким чином, суд вказує, що позивач як особа з якою проживають діти, з урахуванням відсутності між батьками домовленості про сплату аліментів, має право звернутися до суду з відповідним позовом.

Також не приймаються судом доводи сторони відповідача, що позивач не працює та не має доходу та родину утримує лише відповідач, оскільки позивач з якою проживають діти має право вимагати стягнення аліментів з відповідача незалежно від того чи вона працює.

Враховуючи, що відповідач зобов'язаний та може надавати допомогу, так як є працездатним та отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати, відповідно до ст. 180 СК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на дітей.

Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) й матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначені розміру стягуваних аліментів.

Відтак, відповідач є фізично здоровою людиною, працездатний, має постійну роботу та стабільний дохід у вигляді заробітної плати, також відповідач як батько відповідальний за належне матеріальне забезпечення своїх дітей, за їх фізичний і духовний розвиток.

Разом з цим, суд зазначає, що стягнення аліментів на дітей з батька жодним чином не позбавляє обов'язку матір дітей їх утримувати, оскільки за статтею 180 СК України обов'язок батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття є безумовним.

Частиною 2 статті 182 СК України встановлено мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

З огляду на обов'язок обох батьків утримувати дитину до повноліття та забезпечення дитині необхідного рівня життя, враховуючи, що діти проживають з матір'ю та з урахуванням зазначених вище обставин за ст. 182 СК України, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у 1/3 частці заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Підсумовуючи наведене, враховуючи, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю та стягнути аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 15.07.2016 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З огляду на задоволення позову, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, іпн НОМЕР_1, місце проживання АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання АДРЕСА_2, аліменти на неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 15.07.2016 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, іпн НОМЕР_1, місце проживання АДРЕСА_2, на користь Держави (отримувач: УДКСУ у м. Рубіжне, код отримувача 37904431, банк отримувача: ГУДКСУ у Луганській області, МФО 804013, п/р 0071, код класифікації доходів бюджету: 22030001), судовий збір в розмірі 551,20 гривень (П'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 копійок).

В частині стягнення аліментів допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.Ш. Мирошникова