У Х В А Л А

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,

Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Куропятнікова Тетяна Михайлівна, про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 3 березня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів попередніх судових інстанцій залишено без змін.

29 вересня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року, з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 225 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року, 8 квітня, 22 липня, 23 вересня 2015 року та поставу Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року, в яких, на його думку, по-іншому застосована зазначена норма матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4, погодився з висновками судів попередніх судових інстанцій про визнання заповіту недійсним з огляду на те, що висновок посмертної судово-психіатричної експертизи стверджує абсолютну неспроможність спадкодавця під час складення заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Натомість у наданій для порівняння ухвалі від 8 квітня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновком апеляційного суду про відмову в задоволенні позову про визнання заповіту недійним з огляду на порушення порядку проведення посмертної судово-психіатричної експертизи та розбіжності показів свідків з висновками зазначеного експертного дослідження.

Отже, надана заявником для порівняння ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не може бути прикладом неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки висновки, зазначені у цьому судовому рішенні та в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах, встановлених судами.

Ухвали від 15 жовтня 2014 року, 22 липня та 23 вересня 2015 року також не можуть бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направив справи на новий розгляд з огляду на те, що під час ухвалення судових рішень суди не визначились із характером спірних правовідносин, не уточнили підстав позову, а також необґрунтовано відмовили в задоволенні клопотання про проведення повторної судово-психіатричної експертизи з метою дослідження психічного стану спадкодавця в момент складення заповіту, що має значення для правильного вирішення справ.

У постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року міститься правовий висновок про те, що висновок про тимчасову недієздатність спадкодавця під час складення заповіту слід робити на основі доказів, які свідчать про внутрішній психічний стан особи в момент вчинення правочину, тоді як висновок експертизи є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами (показами свідків про поведінку особи тощо). Оскільки в зазначеній справі експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність спадкодавця в момент складення заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, то сам по собі експертний висновок не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстави, передбаченої частиною першою статті 225 ЦК України.

Отже висновки, зроблені судом у справі, про перегляд якої подано заяву, не суперечить висновкам Верховного Суду України у зазначеній постанові, оскільки Верховний Суд України дійшов їх на підставі інших фактичних обставин, встановлених судами.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Куропятнікова Тетяна Михайлівна, про визнання заповіту недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко