Справа № 473/475/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"25" січня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Вуїва О.В., при секретарі Заблоцькій М.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області, про виділ частки з житлового будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі в якому вказував, що він разом з відповідачкою є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1, а також земельної ділянки за цією ж адресою, площею 0,0677 га., призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а саме кожному з них належить по ? частці цього майна.

В зв'язку з неможливістю спільного користування житлом та ділянкою, а також добровільного вирішення питання про реальний поділ майна, а тому позивач просив про судовий розподіл спірного майна в натурі відповідно до часток його співвласників.

В подальшому позивач надав уточнений позов до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виділ частки з житлового будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою, вказуючи на те, що саме ОСОБА_5, ОСОБА_6 разом з ним на час розгляду справи є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1, а також земельної ділянки за цією ж адресою, площею 0,0677 га., призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Зокрема ОСОБА_1 належить 1/2 частка, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - по 1/4 частки цього майна. В зв'язку з неможливістю спільного користування житлом та ділянкою, а також добровільного вирішення питання про реальний поділ майна, а тому позивач просив виділити його частку зі складу спільного будинку, а також встановити порядок користування спірною ділянкою відповідно до висновку судової експертизи. В іншій частині вимоги залишив без змін.

Ухвалою суду від 11 листопада 2015 року первісного відповідача замінено на належних - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, також до участі в справі залучено ОСОБА_4 в якості законного представника відповідачів та в якості третьої особи без самостійних вимог орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представники відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_7 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнали.

Свої заперечення проти позову обґрунтовували тим, що в складі спірного житлового будинку є самочинно збудовані будівлі, а тому будинок не може бути поділений в натурі (не може бути виділена його частка). Також вказували на те, що стороною позивача не надано достатніх доказів на підтвердження можливості проведення виділу його частки будинку в натурі. Зокрема судова будівельно - технічна експертиза вказує на можливість поділу будинку, а не виділу частки зі спільного майна в натурі, а також не враховує інтереси неповнолітніх співвласників. Крім цього за матеріалами експертизи відокремлення належної ОСОБА_1 частини будинку пов'язане з проведенням ряду будівельних робіт та додатковим влаштуванням інженерних комунікацій, які потребують погодження з компетентними органами, розробки проектів, однак відповідних узгоджень та проектів позивачем не надано. В зв'язку з наведеним, враховуючи неможливість вирішення питання щодо встановлення порядку користування спірною ділянкою без попереднього виділу частини будинку, а тому представники відповідачів вважали, що в задоволенні позову слід відмовити в цілому.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування в судове засідання не з'явилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, при ухваленні рішення просила врахувати інтереси неповнолітніх відповідачів.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника третьої особи, оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представників відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_4, роз'яснення експерта ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, оглянувши матеріали інвентарної справи будинку АДРЕСА_1, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1, а також земельної ділянки за цією ж адресою, площею 0,0677 га., призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а саме ОСОБА_1 належить 1/2 частка, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - по 1/4 частки цього майна.

Позивач, вказуючи на неможливість спільного користування житлом та ділянкою, а також добровільного вирішення питання про реальний поділ майна, просить виділити його частку зі складу спільного будинку, а також встановити порядок користування спірною ділянкою відповідно до висновку судової експертизи та з врахуванням порядку виділу будинку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Також співвласник має право вимагати встановлення порядку користування майном, що знаходиться в спільній частковій власності (ст. 358 ЦК України), а в разі створення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном - вимагати усунення цих перешкод (ст. 391 ЦК України).

З матеріалів судової будівельно - технічної експертизи від 20 липня 2015 року №38 вбачається, що поділ спірного будинку в натурі може бути здійснений за одним варіантом.

З роз'яснень, які надав в судовому засіданні експерт ОСОБА_8 вбачається, що за вказаним варіантом допускається й виділ позивачу частини будинку зі складу майна, яке знаходиться в спільній власності сторін, оскільки це не буде суперечити інтересам сторін, в тому числі інтересам неповнолітніх співвласників.

Проте з пояснень експерта ОСОБА_8, експертного висновку (а.с. 44-76), технічного паспорта на будинок (а.с. 153-157) та матеріалів інвентарної справи будинку АДРЕСА_1 слідує, що в складі спірного житлового будинку є самовільно добудовані приміщення, які є невід'ємною частиною будинку, а саме сіни, зазначені в плані літерою а'-1 та тамбур, зазначений в плані літерою а''-1.

Однак підпунктом 2.3 пункту 2 «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

В той же час Верховним Судом України висловлено наступні правові позиції:

- в постанові від 04 грудня 2013 року в справі №6-130цс13 Верховний Суд України прийшов до висновку, що у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України;

- в постанові від 30 вересня 2015 року в справі №6-286цс15 Верховний Суд України прийшов до висновку, що частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

Крім цього за матеріалами експертизи відокремлення належної ОСОБА_1 частини будинку пов'язане з проведення ряду будівельних робіт та додатковим влаштуванням інженерних комунікацій, які потребують погодження з компетентними органами, розробки проектів, однак відповідних узгоджень та проектів ні самостійно, ні на пропозицію суду, позивачем не надано.

За встановлених обставин позов ОСОБА_1 в цій частині є безпідставним.

Що стосується його вимог про встановлення порядку користування земельною ділянкою, то згідно ст. 358 ЦК України, ч.ч. 1, 4 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Відповідно до п.п. 19, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово- ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Тобто під час вирішення питання щодо встановлення порядку користування співвласниками спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні останнім будинок, будівлі, споруди, підлягають встановленню та врахуванню ряд обставин: розмір та конфігурація ділянки, порядок розташування на ній спільних будівель, наявність між співвласниками угоди про порядок користування ділянкою, зміст цієї угоди, фактичний порядок користування будівлями та ділянкою тощо. При цьому враховуються вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки, можливість нормального користування співвласниками будинком, господарськими будівлями, спорудами, здійснення догляду за ними.

Позивач просить встановити порядок користування земельною ділянкою у спосіб, зазначений у висновку судової будівельно - технічної експертизи №38 від 20 липня 2015 року.

Однак експертний висновок вищевказаних обставин не враховує, а ґрунтується виключно на запропонованому експертом варіанті розподілу між сторонами будинку з наявним на ній самочинно збудованим нерухомим майном (фактично - як наслідок такого розподілу) в той час як суд не знайшов підстав для задоволення вимог про виділ частки з будинку.

Разом з тим згідно експертного висновку встановлення порядку користування земельною ділянкою (враховуючи порядок розміщення на ній будинку та господарських будівель) пов'язане з обов'язковим вирішенням питання про встановлення сервітуту (без якого неможливе нормальне користування будівлями), однак таких вимог позивач не заявляв, інших варіантів користування земельною ділянкою не запропонував та не надав відповідних доказів в цій частині.

За встановлених обставин підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 відсутні.

В силу вимог ст. 88 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області, про виділ частки з житлового будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Вуїв