Справа № 357/4093/16-ц Головуючий у І інстанції Протасова О. М.
Провадження № 22-ц/780/5623/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 09.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

9 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря: Волинець Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків,

у с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 31 березня 2014 року він передав на зберігання ОСОБА_3 придбані ним за 9 750 грн. пять тон топленого брикету, які за усною домовленістю мали зберігатися у гаражі ГК «Тополя». Однак на його вимогу, яка мала місце 20 квітня 2015 року, відповідач відмовився повертати майно, посилаючись на те, що не має будь-якого брикету. За зверненням до правоохоронних органів з цього приводу, позивачу було рекомендовано звернутися до суду. У звязку з наведеним, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 9 750 грн. матеріальних збитків, завданих втратою (нестачею) топленого брикету.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення такого позову, оскільки позивачем не надано належних доказів, які підтверджують наявність між сторонами зобовязальних відносин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ураховуючи вимоги ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

При цьому, як передбачено ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду позивач зазначив, що укладений з відповідачем договір зберігання був повністю виконаний у момент передачі майна, а тому міг бути вчинений усно.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач заперечував факт укладення з позивачем договору зберігання і вказав, що позивачем не надано доказів передачі майна йому на зберігання.

За правилами ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобовязується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до вимог ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених ст. 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Прийняття речі на зберігання при пожежі, повені, раптовому захворюванні або за інших надзвичайних обставин може підтверджуватися свідченням свідків.

У п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам розяснено, що зі змісту абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у цивільному кодексі визначені прямо (ч. 2 ст. 937 ЦК України).

Отже, враховуючи вищевикладене, факт виконання (невиконання) умов договору зберігання повинен бути підтверджений письмовими або іншими доказами, крім пояснень сторін та показань свідків.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, встановивши, що договір зберігання не може вважатися таким, що вчинений усно, оскільки носить строковий характер (ст. 938 ЦК України), тобто виконується сторонами протягом обумовленого строку або до предявлення вимоги про повернення майна, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено обставин, на які він посилався у позові, а саме передача на зберігання відповідачу топленого брикету.

Крім того судом першої інстанції правильно не взято до уваги покази свідків як належні та допустимі докази в розумінні ст. ст. 57-60 ЦПК України з огляду на те, що в даному випадку надзвичайні обставини, визначені у ч. 2 ст. 937 ЦК України, не настали.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 11, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Т.Ц. Кашперська

ОСОБА_4