Справа № 714/683/16-ц
Провадження № 2/714/293/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"08" листопада 2016 р. Герцаївський районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді: Козловська Л.Д.
секретаря: Онофрей Ш.К.
за участю: представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Герца Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -
В судовому засіданні від імені позивача діяв представник по довіреності, який підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Також пояснив, що 17.08.2015 року відповідачкою були складені для позивача два екземпляра розписок по одному і тому ж зобовязанню по поверненню коштів, наявні у матеріалах справи. Коли саме відповідач отримала кошти йому не відомо та у розписці не вказано.
Відповідачка у судове засідання повторно не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляла. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд ухвалив продовжити розгляд справи у заочному порядку та винести рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повноцінно дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.
Як видно з наявної у справі прикладеної копії розписки підписаної відповідачем ОСОБА_3, така, ОСОБА_3 (паспортні данні), далі за текстом «17.08.2015 року зобовязуюсь повернути ОСОБА_2 до 24.08.2015 року (паспортні данні) гроші в сумі 5000 доларів США, 5000 грн. та 5200 євро» (а.с.№7).
Прикладена копія розписки (а.с.8) наявна у матеріалах справи відрізняється від вищенаведеної лише тим, що після слів «зобовязуюсь повернути гр.» далі за текстом зазначено з граматичними помилками на російській мові «эти деньги я взяла без дозволу когда он небыл дома из сейфа металического что он оставил на сохранения у своего брата ОСОБА_6А…». В іншій частині розписка повністю ідентична вищенаведеній.
В судовому засіданні, при огляді та дослідженні оригіналів вищевказаних розписок та зі слів представника позивача судом встановлено, що відповідачка зобовязалась повернути позивачу 5000 доларів США, 5000 грн. та 5200 євро, а вищенаведені розписки були надані за даним фактом. Ініціали сторін у розписках записані на російській мові. Розписка складена 17.08.2015 року. Дата передачі/отримання грошових коштів з розписках не вказано, що в судовому засіданні підтвердив представник позивача.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Так, відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого сам роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Частиною першою та другою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Як убачається із положень вищевказаних норм матеріального права, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
При цьому, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, частина 2 статті 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.
Таким чином, документом, що підтверджує укладення саме договору позики і фіксуючим передачу грошових коштів може виступати розписка, яка повинна бути оформлена також у письмовій формі. Однак такий доказ повинен містити в собі визначені законом і сторонами істотні умови правочину.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Зокрема, у розписці повинно бути зазначено, що грошові кошти передаються саме в якості позики з обов'язком наступного повернення. Відсутність такої умови є підставою для відмови у позові до позичальника про стягнення отриманих коштів.
Така правова позиція сформована і Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, згідно якої відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
Таким чином, з аналізу норм матеріального права, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником певної грошової суми саме в борг із зобов'язанням її повернення, та дату отримання коштів.
Суд звертає увагу на правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі N 6-1967цс15, з якої вбачається, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Враховуючи наведені правові позиції Верховного Суду України в постанові від 11.11.2015 року по справах N 6-1967цс15 та № 6-79цс14 від 02.07.2014 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, умови отримання позичальником певної грошової суми в борг саме в якості позики, дата отримання коштів - це істотна умова договору позики, за відсутності якої неможливо стверджувати про укладення відповідного договору.
Розписки, на підставі яких заявлено позов, не містять такої істотної умови договору позики як дата отримання коштів, факт передачі коштів позичальником а також умови отримання позичальником певної грошової суми саме в борг, а тому жодних обовязків, які походять саме з боргових зобовязань, тобто зобовязань, що виникли внаслідок позики, не вбачається. Дійсно відповідач взяв на себе обов`язок повернути зазначені кошти, однак про правову природу цих коштів як позики дані розписки жодним чином не стверджують. Враховуючи наведене, дані розписки не є належним доказом на підтвердження укладення саме договору позики, у звязку з чим слід відмовити у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст.207, 509, 521-526, 529, 530, 610, 615, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 88, 208-209, 212-215, 224-226, 294 ЦПК України, суд,
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Герцаївський районний суд до апеляційного суду Чернівецької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, що не були присутніми при проголошенні рішення в той же строк з часу отримання копії рішення.

Суддя: