Справа № 183/7513/15
Провадження № 2/183/572/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2016 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді - Майної Г. Є.,

за участю секретаря - Данильченко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новомосковську Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з 15 листопада 1997 року до 05 вересня 2014 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В період шлюбу позивач захворів на тяжке захворювання "лімфому ходжкіна" та з 17 грудня 2013 року є інвалідом ІІ групи загального захворювання, перебуває на обліку у лікаря-онколога, у звязку з хворобою йому заборонено виконувати будь-яку роботу. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2015 року з нього на користь відповідача стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку і до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з 02 лютого 2015 року.

Крім того, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року, на користь відповідача з нього стягнуто 21 980 грн., тобто ? частину вартості автомобіля ВАЗ-2114, який сторони набули під час зареєстрованого шлюбу, та який позивач був вимушений продати, оскільки йому необхідні кошти на лікування, зокрема на проведення 8-ми курсів хімічної терапії опромінення. На даний час позивач отримує пенсію у зв'язку з інвалідністю у розмірі 949 грн., з яких щомісячно сплачує орендну плату за житло, інших доходів не має.

Оскільки відповідач працює в Новомосковському аграрному коледжі, отримує заробітну плату та має стабільний дохід, та у звязку зі скрутним матеріальним становищем, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на його утримання в розмірі ? частки з усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з дня подання позову до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Пояснив, що через хворобу він не працює, отримує пенсію, як інвалід 2 групи, за рішенням суду сплачує аліменти на утримання спільного з відповідачем сина ОСОБА_4. Крім того, за рішенням суду він повинен сплатити відповідачу 21 980 грн., що складає ? частину вартості автомобіля ВАЗ-2114, набутого під час шлюбу, таких грошових коштів він не має, а тому звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача аліментів на його утримання. Наразі його донці ОСОБА_5, виповнилось 22 роки, вона працює, проживає на ІНФОРМАЦІЯ_2, за матеріальною допомогою до неї він не звертався, оскільки не вважає за необхідне. Просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях на позов, просила у його задоволенні відмовити. Пояснила, що з 2010 року шлюбні відносини з позивачем вони не підтримували. Позивач зловживав спиртними напоями, внаслідок чого, на її думку, і захворів зазначеною хворобою. Вона перебуває на обліку у лікаря, оскільки страждає на цукровий діабет та має гіпертонічну хворобу. Вона працює художнім керівником молодіжного клубу Новомосковського коледжу ДДАЕУ, її заробітна плата складає 2 200 грн. на місяць, на ці кошти вона утримує себе, малолітнього сина ОСОБА_4, сплачує комунальні послуги за будинок, грошей не вистачає іноді навіть на хліб. Під час спільного проживання у шлюбі позивач, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знущався з неї, в грудні 2013 застосував до неї фізичну силу і наніс тілесні ушкодження, внаслідок чого вона вимушена була звернутися до лікарні за медичною допомогою. У зв'язку із застосуванням позивачем насильства відносно неї вона іноді була вимушена ночувати на роботі, а в період з грудня 2013 року до липня 2014 року періодично, тимчасово мешкала разом із сином в кімнаті-ізоляторі гуртожитку коледжу, де вона працює.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона працює разом з відповідачем в Новомосковському аграрному коледжі ДДАЕУ. Відповідач знаходиться в скрутному матеріальному становищі, оскільки утримує малолітнього сина, сама утримує будинок, робить в ньому ремонт, її заробітної плати не вистачає, а тому вона позичає гроші. Під час шлюбу з відповідачем позивач вів аморальний образ життя, любив випити спиртні напої, вона бачила його в стані алкогольного сп'яніння. В грудні 2013 року вона забирала відповідача з її сином ОСОБА_4 з вулиці біля будинку, де вони мешкають, які були одягнені в домашні капці та куртки, після того, як позивач застосував фізичну силу до відповідача, і відвозила ночувати до подруги.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що під час шлюбу сторін позивач грошові кошти відповідачу не давав, у зв'язку з чим відповідач мала вийти на роботу, коли сину ОСОБА_4 було лише 1,5 роки. Десь з кінця 2010 року у сторін почалися сварки через зловживання позивача алкоголем. Вона часто бувала в гостях у сторін і бачила позивача в стані алкогольного сп'яніння. На підпитку позивач проявляв чоловічу перевагу: обзивав відповідача нецензурними і звичайними образливими словами; вигнав старшу доньку з будинку, яка вимушена була піти жити до гуртожитку. В грудні 2013 року позивач побив відповідача, про цей їй відомо особисто від відповідача. Декілька разів ОСОБА_2 становилося зле на робочому місці і їй надавали медичну допомогу. Як пояснював їй син відповідача ОСОБА_3, матері становилося зле після сварок з позивачем. В грудні 2013 року на прохання відповідача їй надали для проживання кімнату-ізолятор в гуртожитку коледжу, де вона тимчасово проживала разом з сином ОСОБА_4 приблизно до травня червня 2014 року, коли позивач знаходився дома і перебував у стані алкогольного сп'яніння. Оскільки відповідач є її підлеглою, їй відомо, що посадовий оклад відповідача становить 1 700 грн., а також ОСОБА_2 отримує 20 % доплати. В 2013 році, коли позивач знаходився у лікарні, відповідач просила надати їй матеріальну допомогу на лікування чоловіка.

Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступних встановлених в судовому засіданні обставин.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 1997 року до 16 вересня 2014 року (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку ОСОБА_5 та малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16).

Позивачу з 17 грудня 2013 року встановлена ІІ група інвалідності терміном до 01 травня 2016 року і він не може виконувати важку фізичну роботу, перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення міста Новомосковська Дніпропетровської області та отримує державну соціальну допомогу з інвалідності в розмірі 949 грн. на місяць, що підтверджується довідками, які знаходяться в матеріалах справи (а.с. 11, 12, 13, 14, 15).

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв'язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, для набуття права на утримання, непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, а однією з необхідних умов отримання дружиною (чоловіком) аліментів є спроможність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись у грудні 2015 року до суду із зазначеним позовом, ОСОБА_1 надав довідку про отримання ним в травні та червні 2015 року державної соціальної допомоги інвалідам 2 групи в розмірі 949 грн. щомісяця.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 28 грудня 2014 року "Про державний бюджет України на 2015 рік" прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2015 року до 01 вересня 2015 року (тобто на період, за який позивачем надана довідка про отриману ним державну соціальну допомогу) складає 949 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач отримує щомісячно прожитковий мінімум у вигляді соціальної допомоги з інвалідності. Крім того, судом встановлено, що відповідач через свій матеріальний стан не може надавати матеріальну допомогу позивачу, а неодмінною умовою виникнення обов'язку з утримання має бути наявність у такої особи доходу, який перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом. Так, заробітна плата, яку ОСОБА_2 отримує в розмірі 2 200 грн., не забезпечує їй та її малолітньому сину ОСОБА_4 прожитковий мінімум, встановлений Законом України від 28 грудня 2014 року "Про державний бюджет України на 2015 рік" (1378 грн. + 1455 грн. = 2 833 грн.), навіть з урахуванням сплати позивачем аліментів на утримання сина. А протилежного позивач суду не довів. Суд також зважає на те, що відповідно до довідки МСЕК № 153 від 05 травня 2015 року позивач не може виконувати лише важку фізичну роботу.

Крім того, позивач в судовому засіданні обґрунтував своє звернення до суду з даним позовом, тим, що за рішенням суду від 03 листопада 2015 року він повинен сплатити відповідачу 21 980 грн. в рахунок поділу майна подружжя, а не дійсною потребою у матеріальній допомозі у зв'язку з хворобою.

Також судом встановлено, що позивач негідно поводився у шлюбних відносинах, що також виключає його право на утримання відповідачем. Даний факт підтверджується як поясненнями, наданими в судовому засіданні сторонами і свідками, так і матеріалами справи. Так, згідно із довідкою Новомосковського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету вих. № 3 від 12 січня 2016 року, у зв'язку з непорозуміннями в родині, насильством з боку чоловіка, ОСОБА_2 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_4 з грудня 2013 року до липня 2014 року тимчасово, періодично мешкали у кімнаті ізолятору гуртожитку № 1 аграрного коледжу (а.с.35). Відповідно до акту від 11 січня 2016 року, складеного сусідами відповідача, посвідченого головою квартального комітету № 11 мкр. Решкут ОСОБА_8, за час спільного проживання сторін за адресою: м. Новомосковськ, провул. Технікумовський, 5а, ОСОБА_1 зловживав алкогольними напоями, перебуваючи в стані алкогольного спяніння вчиняв дебоші, знущався у різний спосіб над дружиною, виражався нецензурною лайкою, вчиняв фізичне насильство відносно ОСОБА_2, в результаті чого відповідачу та її малолітньому сину ОСОБА_4 приходилося переховуватися у сусідів або в гуртожитку аграрного коледжу (а.с. 36).

Крім того, згідно із висновком спеціаліста судово-медичного експерта № 401 від 16 травня 2014 року тілесні ушкодження ОСОБА_2, перелічені у висновку, відносяться до легкого ступеня тяжкості, заподіяні тупими таердими предметами, можливо в строк та при обставинах, вказаних потерпілою та у направленні чергового Новомосковського МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області Сізок від 07 грудня 2013 року (а.с. 34). Як пояснили в судовому засіданні сторони, 07 грудня 2013 року між ними сталася сварка із застосуванням фізичної сили позивачем відносно відповідача, в результаті чого відповідачу завдані легкі тілесні ушкодження.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Відмовляючи у позові, суд також враховує стан здоров'я відповідача, те, що вона перебуває на обліку у сімейного лікаря з діагнозом гіпертонічна хвороба та цукровий діабет, а також можливість одержання позивачем утримання від повнолітньої дочки.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем його проголошення, а особами відсутніми в судовому засіданні - з наступного за днем вручення його копії.

Суддя Г.Є. Майна