У Х В А Л А

17 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 28 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Управління механізації шляхового будівництва», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Вінавтодор», державний реєстратор виконавчого комітету Вінницької міської ради, про визнання права власності на корпоративні права,

в с т а н о в и л а :

Староміський районний суд м. Вінниці ухвалою від 5 липня 2011 року визнав мирову угоду, укладену 4 липня 2011 року між сторонами у справі за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Управління механізації шляхового будівництва» (далі - ТОВ «Управління механізації шляхового будівництва»), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Вінавтодор» (далі - ТОВ «Вінавтодор»), державний реєстратор виконавчого комітету Вінницької міської ради, про визнання права власності на корпоративні права, згідно з якою: відповідач - ТОВ «Управління механізації шляхового будівництва» в особі директора Паутова В.В. передає у власність ОСОБА_5 корпоративні права в розмірі 100 % статутного капіталу ТОВ «Вінавтодор»; позивачка ОСОБА_5 приймає у власність корпоративні права - 100 % статутного капіталу ТОВ „Вінавтодор" та відмовляється від заявленого позову про визнання права власності; провадження у справі суд закрив.

Апеляційний суд Вінницької області ухвалою від 28 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року, відмовив у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу суду першої інстанції та повернув її заявнику з підстав, передбачених статтями 292, 294, частиною третьою статті 297 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 28 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України щодо неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів», неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, а саме статті 10, частини четвертої статті 61, статті 121 ЦПК України.

На обґрунтування підстав перегляду зазначених судових рішень, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 18 грудня 2013 року, ухвали Верховного Суду України від 14 квітня і 2 червня 2010 року та постанову Верховного Суду України від 9 грудня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві ОСОБА_4 доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пунктів 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Постановляючи ухвалу від 8 червня 2016 року у справі за позовом фізичної особи до товариства про визнання права власності на корпоративні права, про перегляд якої порушує питання заявник, суд касаційної інстанції погодився з висновком апеляційного суду, який, відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_4, виходив з того, що він не є стороною у справі, не довів, що оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про його права та обов'язки, зокрема, не надав оригіналів відповідних правовстановлюючих документів на підтвердження того, що він є одним із засновників і законним власником частки у статутному фонді ТОВ «Управління механізації шляхового будівництва», та вважав, що оскільки питання про права та обов'язки ОСОБА_4 не вирішувались судом першої інстанції, то відповідно до вимог статті 292 ЦПК України він не має права на апеляційне оскарження вказаного судового рішення. Крім того, ТОВ «Управління механізації шляхового будівництва» не давало ОСОБА_4 як учаснику товариства повноважень на оскарження в його інтересах ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Разом із тим, в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року, постановленій у справі за позовом фізичної особи до фізичної особи про поділ та визнання права власності на майно, що є спільною сумісної власністю подружжя, та за аналогічним зустрічним позовом, яка надана заявником для порівняння, касаційний суд частково скасував судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій з направленням справи в частині поділу спірного майна за виключенням квартири на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав допущення судами порушень норм ЦПК України, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В ухвалі Верховного Суду України від 2 червня 2010 року, постановленій у справі за позовом фізичних осіб до фізичних осіб та юридичної особи про визнання договорів дарування удаваними, касаційний суд, установивши, що спір виник між товариством та його учасниками з приводу порушення їхнього переважного права на купівлю часток у статутному фонді товариства внаслідок укладення спірних договорів дарування цих часток, дійшов висновку про те, що спір виник з корпоративних правовідносин і підвідомчий господарському суду, тому проадження у справі підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В ухвалі Верховного Суду України від 14 квітня 2010 року, постановленій у справі за позовом фізичних осіб до товариства про визнання незаконними рішень загальних зборів учасників товариства, поновлення в числі учасників та скасування державної реєстрації статуту, касаційний суд зазначив про те, що оскільки у справі спір виник із корпоративних відносин, а заява про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами подана до суду у травні 2008 року, то з урахуванням вимог пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів», який набрав чинності 29 грудня 2006 року, справа повинна була розглядатись відповідним господарським судом за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог. Також немає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції неоднаково застосували норми процесуального права, зокрема, статті 10, частини четвертої статті 61, статті 121 ЦПК України, - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Постанова від 9 грудня 2015 року, яка прийнята Верховним Судом України за результатом перегляду судового рішення суду касаційної інстанції з підстави, передбаченої пунктом 2 статтею 355 ЦПК України, та додана до заяви для порівняння, не може бути прикладом неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального та процесуального права у розумінні пунктів 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України. Підстави перегляду судових рішень, передбаченої положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України, а саме невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, у заяві ОСОБА_4 не зазначено. Разом з тим постанова Верховного Суду України від 9 грудня 2015 року містить висновки щодо застосування норм процесуального права, а саме абзацу 2 частини третьої статті 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції».

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску вказаної вище справи до провадження Верховного Суду України в частині перегляду судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Управління механізації шляхового будівництва», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Вінавтодор», державний реєстратор виконавчого комітету Вінницької міської ради, про визнання права власності на корпоративні права за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 28 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук