У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Кочіна Геннадія Івановича - на рішення апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначено, що 16 жовтня 2007 року між ним та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №0 на суму 45 тис. доларів США з терміном повернення до 16 жовтня 2022 року та зі сплатою 10,5% річних за користування грошима.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, цього ж дня між банком та ОСОБА_7 було укладено договір поруки №150144, відповідно до умов якого остання поручилася відповідати у повному обсязі за виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_6 своїх договірних зобов'язань, станом на 19 травня 2015 року утворилася заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами у розмірі 35 513, 44 доларів США, а також пеня у розмірі 16 143 грн 51 коп.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 04 листопада 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 16 жовтня 2007 року у розмірі 35 513,44 доларів США, з яких тіло кредиту - 32 667,77 доларів США, заборгованість за процентами - 2 845,67 доларів США, а також заборгованість зі сплати пені - 16 143 грн 51 коп., з яких пеня за прострочення сплати кредиту - 7 525 грн 66 коп., пеня за прострочення сплати процентів - 8 617 грн 85 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_7 та в частині розподілу судових витрат та ухвалено в цій частині нове рішення. Відмовлено в позові ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення з ОСОБА_7 заборгованості за кредитним договором від 16 жовтня 2007 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ «УкрСиббанк» - Кочін Г.І. -просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в позові до ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 16 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №0 на суму 45 тис. доларів США з терміном повернення до 16 жовтня 2022 року зі сплатою 10,5% річних.

Відповідно до пп. 1.2.2 п. 1.2 кредитного договору позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати платежів у розмірі 500 доларів США в день сплати ануїтетних платежів. Розмір ануїтетного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки згідно із п.п.1.3.1., 10.2 цього договору.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, цього ж дня між банком та ОСОБА_7 було укладено договір поруки №150144, відповідно до умов якого остання поручилася відповідати у повному обсязі за виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до розрахунку, наданого банком, заборгованість ОСОБА_6 за кредитним договором становить 35 513, 44 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості із поручителя, суд апеляційної інстанції виходив із того, що банк звернувся до суду із вимогою поза межами шестимісячного строку, встановленого ст. 559 ЦК України.

Рішення апеляційного суду оскаржується лише в частині відмови в позові до ОСОБА_7, а тому в іншій частині, в силу ст. 335 ЦПК України, не переглядається.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 3.1) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права банку на повернення кредиту достроково.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до ст. ст.12.1 кредитного договору сторони визначили порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банку та погодили, що у випадку настання обставин, визначених умовами цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) у результаті зміни позичальником адреси, без попереднього письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Отже, пред'явивши 27 березня 2015 року вимогу про дострокове виконання боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі, позивач відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання та був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців з моменту закінчення 41-денного терміну з дати відправлення позичальнику повідомлення про дострокове повернення кредиту.

Після зміни строку виконання основного зобов'язання, ПАТ «УкрСиббанк» до суду із позовом звернулося 28 травня 2015 року, тобто в межах шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, висновок суду апеляційної інстанції про те, що банк звернувся до суду із вимогою до поручителя поза межами строку, встановленого ст. 559 ЦК України, оскільки початок перебігу шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя слід рахувати з дня коли позичальник перестав виконувати обов'язок по сплаті чергових платежів, є помилковим.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

З урахуванням того, що рішення суду апеляційної інстанції поручителем не оскаржується, та що касаційна скарга подається ПАТ «УкрСиббанк», виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, меж розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду в частині вирішення позову банку до поручителя підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, із залишенням в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Кочіна Геннадія Івановича задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, залишити в цій частині в силі рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 04 листопада 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова