АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7475/16 Справа № 200/2539/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шевцова Т. В. Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Григорченка Е.І., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Григор'євій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консоль ЛТД» на рішення Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська від 22 березня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Консоль ЛТД", треті особи які заявляють самостійні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Консоль ЛТД" про визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ТОВ Фірма "Консоль ЛТД", про визнання права власності - відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ Фірма "Консоль ЛТД" про визнання спільної сумісної власності - задоволено в повному обсязі. Визнано право спільної сумісної власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на Ѕ частину офісного приміщення АДРЕСА_2 загальною проектною площею 252,8 кв.м., а також на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині приміщення, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників у будинку АДРЕСА_1, готовність якого на момент виникнення спору становить 85%, в експлуатацію він не зданий. Визнано право спільної сумісної власності за ОСОБА_5, ОСОБА_7 на Ѕ частину офісного приміщення АДРЕСА_2 загальною проектною площею 252,8 кв.м., а також на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині приміщення, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників у будинку АДРЕСА_1, готовність якого на момент виникнення спору становить 85%, в експлуатацію він не зданий. Право власності на частки майна в загальній дольовій власності багатофункціонального офісного центру з торгівельно-виставковими площами "Цивілізація" за адресою: АДРЕСА_1 у вигляді офісного приміщення будів.АДРЕСА_2 загальною проектною площею 252,8 кв.м. підлягають обов'язковій державній реєстрації.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ «Консоль ЛТД» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Вказані вимоги ЦПК України суд першої інстанції не врахував.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції ї ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 1 ст.303 ЦПК визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Згідно ч.3 вказаної статті апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 лютого 2008 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5 (пайщиками) та ТОВ Фірма «КОНСОЛЬ ЛТД» (фірма) укладено в простій письмовій формі договір пайової участі у фінансуванні будівництва №0478/304-40(л), за умовами якого пайщики зобов'язуються в якості свого вкладу внести грошові кошти в розмірі 290 000 доларів США в гривневому еквіваленті у строк до 08.02.2008 року.

На час укладання договору ОСОБА_5 та ОСОБА_7 перебувають у шлюбі з 26.08.1989 року, що підтверджується свідоцтвом серія НОМЕР_1. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 також перебувають у шлюбі з 04.06.1976 року , що підтверджується свідоцтвом серія НОМЕР_2.

Виходячи з наведено суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачі при укладанні даного договору діяли в інтересах своїх родин.

Ціль договору визначена у п. 1.1., де зазначено, що учасники без створення юридичної особи на основі об'єднання своїх пайових вкладів зобов'язуються сумісно діяти для досягнення спільної мети: будівництво та введення в експлуатацію багатофункціонального офісного центру з торгівельно-виставковими площами «Цивілізация» за адресою АДРЕСА_1.

За п. 1.2 та 1.3 договору, термін виділення «долі в натурі» - ІІ квартал 2008 року, запланований термін закінчення будівництва та введення об'єкта в експлуатацію - ІІІ квартал 2008 року.

Згідно з п. 3.6.1. та 3.2 Договору, ТОВ Фірма "Консоль ЛТД" зобов'язується в якості свого внеску завершити будівництво об'єкту та виділити пайщикам по завершенню будівництва долю в натурі у виді офісного приміщення АДРЕСА_2 загальною проектною площею 251,6 кв.м.

Факт розділу учасниками загальної часткової власності і передача пайщикам виділеної в натурі долі пайщиків оформлюється Актом про виконання договору, який підписується сторонами та нотаріально посвідчується.

Відповідно до п.3.3 договору, грошові та майнові вклади учасників, а також побудований об'єкт, є загальною частковою власністю учасників.

Згідно з п.3.6.3 договору, до повного виконання пайщиками зобов'язань з внесення паю, останні не мають права вимоги виділу долі в натурі. За п.3.7, після оформлення права власності пайщиками на їх долю, право загальної часткової власності припиняється.

Відповідно до п. 3.9. та 3.10. Договору якщо учасники не мають можливості виділити Пайщику його Долю в запланований термін закінчення будівництва, Фірма на вимогу Пайщика, на протязі 10 календарних днів, пропонує Пайщику в порядку компенсації його частки інше рівноцінне нерухоме майно, яке є в наявності на іншому об'єкті, аналогічної характеристики та вартості, або здійснює грошову компенсацію згідно ст.. 364 ЦК України, на підставі додаткової угоди до Договору, або учасники узгоджують інший термін виділення частки Пайщику.

Зі змісту п.3.10 договору вбачається, що останній продовжує свою дією до фактичного виконання договору.

Достатнім підтвердженням участі пайщиків у будівництві об'єкту згідно з п.3.12 договору є наявність у них договору, підписаного сторонами, скріпленого печатками, первинні документи, які підтверджують внесення паю в розмірі і в строк, визначених договором.

Вказаний договір підписано сторонами та скріплено печаткою ТОВ Фірма "Консоль".

Відповідно до платіжних доручень, наданих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , останні повністю внесли пайовий внесок, згідно до умов укладеного договору у сумі 290 000 доларів США.

Застосувавши положення ст. 60, 61 СК, ст.392, 319, 177, 190, 328, 316, 331, 182, 1130, 1131 ЦК, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

Колегія суддів з такими висновками не погоджується з огляду на наступне.

Згідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Стаття 182 ЦК України передбачає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 4 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Згідно ст. 19 Закону підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, в тому числі, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Під проектом слід розуміти, залежно від категорії об'єкта будівництва, відповідний склад документації, визначеної ст.ст. 1, 7 та 8 Закону України "Про архітектурну діяльність", отриманої відповідно до ст.ст. 29, 31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до ст.ст.27, 30 зазначеного Закону.

Стаття 10 Закону України "Про архітектурну діяльність"передбачає, що державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, місцевих правил забудови населених пунктів, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами.

Крім того, відповідно до п. 5 ПоложенняІнспекція має право здійснювати захист у суді своїх прав та законних інтересів, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 ЦПК Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі в справі або взяти участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у цивільному процесі для подання висновків у справі є обов'язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, спірна нерухомість не тільки не була здана в експлуатацію, а навіть не була завершена будівництвом.

З огляду на викладене, судом першої інстанції не вирішено питання, щодо залучення Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю та Дніпропетровської міської ради до участі у справі.

Відповідно до діючого законодавства, визнання судом права власності на будівництво можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

З матеріалів справи вбачається, що звернення до Дніпропетровської міської ради з питання щодо прийняття в експлуатацію та визнання права власності відсутнє.

З огляду на викладене, колегія суддів не вважає за доцільне розгляд інших доводів апеляційної скарги, так як зазначені порушення норм матеріального права є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції, відповідно до п.1 ст.309 ЦПК, з відмовою у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Консоль ЛТД» задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2013 року року скасувати у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Консоль ЛТД", треті особи які заявляють самостійні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Консоль ЛТД" про визнання права власності відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: