Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №337/500/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Бондаренко І.В.
Провадження № 22-ц/778/2737/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.

суддів: Кримської О.М.

ОСОБА_2

секретаря Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк», третя особа Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА :

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа ПАТ «Акцент-Банк», про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки.

В обґрунтування позову зазначав, що 30.08.2007 року він уклав з ЗАТ КБ «ПриватБанк» ( правонаступником якого є ПАТ КБ « ПриватБанк») кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 20160 долари США,з яких16000 доларів США для придбання однокімнатної квартири та 4160 долари США на сплату страхових платежів, строком до 30.08.2027 року, зі сплатою винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості, та винагороди в розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу.

Щомісячно він повинен був сплачувати на користь Банку кошти в розмірі 188,74 долари США. Кошти в розмірі 4160 долари США йому так і не були видані банком.

В забезпечення виконання умов кредитного договору, 30.08.2007 року, між ним та Банком був укладений договір іпотеки, за умовами якого він передав Банку в іпотеку нерухоме майно АДРЕСА_1.

Листом від 31.12.2008 року його було повідомлено про збільшення відсоткової ставки з 02.03.2009 року до 15,15% на рік. Розмір нового щомісячного платежу йому не повідомили, а зазначили, що дану інформацію він може отримати у відділенні банку, але при зверненні до установи Банку йому не було надано жодних графіків платежів, додаткових угод або інформаційних листів.

Вважає, що вказані договори містять умови, які є несправедливими, оскільки кредитний договір не містить зазначення сукупної вартості кредиту, відповідач не попередив позивача про валютні ризики, не надав графік погашення заборгованості, відсоткова ставка за кредитним договором була підвищена з 02.03.2009 року, що ставить його у тяжке, несправедливе становище та є порушенням ст. ст. 11, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» .

Враховуючи вищевикладене просив суд визнати недійсними кредитний та іпотечний договори від 30.08.2007 року, які укладені між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ним.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнити його позовні вимоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, суд послався на його безпідставність та недоведеність вимог.

Висновки суду погоджуються з фактичними обставинами справи, відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 30.08.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ZPZOQGK00000003, за умовами якого позивачу, зокрема, були надаі кредитні кошти у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 20160 долари США,з яких16000 доларів США для придбання однокімнатної квартири та 4160 долари США на сплату страхових платежів,строком до 30.08.2027 року, зі сплатою винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості, та винагороди в розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу ( а.с. 10-15).

У забезпечення зобов'язань за кредитним договором № ZPZOQGK від 08.2007 року у той же день між сторонами було укладено договір іпотеки, за умовами якого він передав Банку в іпотеку нерухоме майно АДРЕСА_1. ( а.с. 16-18).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору тощо.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом цієї норми закону ніхто не може бути примушений до укладення договору, що не відповідає його волі.

Згідно зі ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтами регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В той же час, згідно ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма. Наслідком недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність (ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК України).

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору такі умови договором передбачені. В договорі передбачені усі істотні умови договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, - і у відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним. Договір № ZPZOQGK від 08.2007 рокубув укладений в належній письмовій формі та підписаний особисто сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи перед укладанням кредитного договору позивач підписав анкету-заяву в якій своїм підписом підтвердив, що він ознайомлений і згодний з умовами кредитування, які були надані йому у письмовій формі. Своїм підписом він підтверджує факт про надання йому повної інформації про умови кредитування в Банку, а саме: мету, для якої кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким спмском відмінностей між ними, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору ( перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговування та повернення, окрема таких, як адміністративні витрати, затрати на страхування) строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частку та обсяг, можливість дострокового повернення кредиту та його умови ( а.с. 102).

З умов кредитного договору вбачається, що банк довів до позичальника про отримання кредиту в доларах США, тип процентної ставки та базу розрахунку, розміри відсотків за користування кредитними коштами, повернення кредиту щомісячними платежами, умови дострокового повернення кредиту. В умовах наведена орієнтовна сукупна вартість кредиту та пов'язаних з оформленням кредиту послуг з відображенням вхідних параметрів кредиту та розрахунку вартості кредиту, наведено перелік, розмір і база розрахунку всіх комісій (тарифів) банку,інших фінансових зобов'язань позичальника та розмір сукупної вартості кредиту. ОСОБА_3 засвідчив своїм особистим підписом , що ознайомлена зі всіма видами та умовами кредитування в ПАТ КБ « ПриватБанк», а також з орієнтовною сукупною вартістю кредиту (а.с.104). .

Сторони засвідчили згоду з усіма умовами кредитного договору, в тому числі, і на використання долару США як валюти зобов'язання (п.7.1 договору).

На час укладення кредитного договору у відповідача була ліцензія №22 від 19 березня 2001 року на здійснення операцій з валютними цінностями та дозвіл №22-2 від 04.12.2001 року на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 ч.2 та ч.4 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Виконання кредитних зобов'язань забезпечено шляхом передачі в іпотеку банку квартири (п.7.3 кредитного договору), 30.08.2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме квартира за адресою АДРЕСА_1 ( а.с. 16-18).

Зазначене підтверджує, що позивач діяв свідомо, вільно, враховував власні інтереси, прийняв рішення про вибір контрагента та вступив з ним в договірні відносини, визначивши при цьому характер правочину і його умови.

В розділі 7 договору також зазначені особливі умови договору та сукупна вартість кредиту, тип процентної ставки та база розрахунку, розміри відсотків за користування кредитними коштами, повернення кредиту щомісячними платежами, умови дострокового повернення кредиту. В п. 2.3 кредитного договору детально розписані умови збільшення відсоткової ставки за кредитом, у розділі 111 кредитного договору детально розписаний порядок розрахунків по кредитному договору. Позивач засвідчив своїм особистим підписом, що ознайомлений зі всіма видами та умовами кредитування.

До відповідача із заявами про надання додаткової інформації або роз'яснення певних положень договору позивач не звертався.

Таким чином позивач до підписання договору ознайомився з його умовами та мав можливість не погодитись чи відмовитись від укладання договору, проте договір був підписаний та виконувався сторонами.

Вказані обставини свідчать, що укладений сторонами кредитний договір відповідає положенням вимогам статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", та спростовують доводи ОСОБА_3 про те, що договір укладений з обмеженням його права на одержання необхідної інформації про умови кредитування.

Посилання в апеляційн скарі про те, що ОСОБА_4 не правомірно підвищив відсоткову ставку є неприйнятними. Згідно з вимогами ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів» та пунктом 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2005 року № 168, у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках.

Такі випадки, а також порядок підвищення процентних ставок та їх граничні розміри, були визначені сторонами при укладені кредитного договору.

Так, відповідно до п. 2.3.1 кредитного договору,банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюк тури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме, зміні крсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівннні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або змівні середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті ( по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає Позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком у вищезазначеному порядку можливо в границях кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ, розмір вірахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 направив позивачу листа в якому заначив, що починаючи з 02 берзня 2009 року відсоткова ставка за кредитним договором № ZPZOQGK від 08.2007 рокускладатиме 15,5% на рік. При цьому в разі погашення в строк до 01.03.2009 року суми заборгованості за тілом кредиту: в розмірі 4689.79 дол. США , відсоткова ставка підвищується до 12.63 % річних; у розмірі 7816.32 дол. США , відсоткова ставка не змінюється та залишається на поточному рівні 10,08%. Розмір нового щомісячного платежу можна дізнатися, після 02.03.2009 року ( а.с. 35).

Натомість, норми Закону Україн « Про захист прав споживачів» не передбачають можливості визнання несправедливою умови договору щодо змін відсоткової ставки.

Зазначена позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 25.09.2013 року справа № 6-80 цс/13.

Водночас, як вбачається з розміру заборгованосі наданої Банком відсоткова ставка підвищена не була, а за весь час, починаючи з 30.08.2007 року по 22.12.2015 року, становила 10,08 % ( а.с. 106-116).

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ КБ « ПриватБанк» суду пояснив, що вони хача і направляли позивачу лист про підвищення відсоткової ствки з 01.03.2009 року, проте відсоткову ставку ОСОБА_4 не підвищував відсоткова ставка залишалася на рівні 10.08 % річних.

Суд обгрунтовано не прийняв до уваги посилання позивача на несправедливість умов договору щодо виконання зобовязань в іноземній валюті без врахування ризику позичальника у разі знецінення національної валюти.

Виходячи зі змісту статей 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику.

Статтею 36 Закону України "Про банки і банківську діяльність» визначено, що офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України.

Валютні курси, як зазначено у ч.1 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю, встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема, до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, а тому, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу.

Встановивши фактичні обставини справи на підставі досліджених та оцінених у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України доказів, суд дійшов обґрунтованого висновку, що укладений між сторонами 30 серпня 2007 року кредитний договір відповідав вимогам чинного на той час законодавства та вільному волевиявленню сторін, під час укладання кредитного договору позивач був ознайомлена з його умовами, додаткових вимог щодо умов договору не заявляла.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції , виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки оспорюваний правочин відповідає вимогам закону, позивачем не доведено, що спірний договір порушує його конституційні права.

Вимоги матеріального та процесуального права при розгляді справи судом додержані.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують. Фактично вони повторюють доводи ОСОБА_3, якими він обгрунтовувала позов. Ці докази та обставини були предметом дослідження суду першої інстанції і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інших доводів для висновку про неправильне застосування судом при розгляді справи норм матеріального права або про таке порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення спору, апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді: