АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поданими представником за довіреностями - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» звернувся до суду з позовом до ТОВ «Енергетична компанія «Імпульс», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 1 720 459,16 грн. та судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Справа № 756/15191/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12897/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Васалатій К.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 29.07.2013 р. між позивачем та ТОВ "Енергетична Компанія "ІМПУЛЬС" було укладено кредитний договір № MKLVUL 144 475,002 на суму 1 000 000 грн. на поповнення обігових коштів, із терміном користування кредитом до 28.07.2016 р., з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 22% річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були укладені договори поруки, згідно яких відповідачі зобов'язуються відповідати перед позивачем за виконання зобов'язань, щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, визначених кредитним договором солідарно з боржником.

У зв'язку із неналежним виконання зобов'язань, відповідачі мають вказану вище заборгованість, у зв'язку із чим позивач був змушений звернутися до суду.

Позов в частині вимог до ТОВ «Енергетична компанія «Імпульс», за заявою позивача, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року було залишено без розгляду.

Уточнивши позовні вимоги, позивач остаточно просив у рахунок погашення заборгованості ТОВ «Енергетична компанія «Імпульс», стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 138 374,13 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВсеукраїнськийБанк Розвитку» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 069 187,06 грн. з кожного та судовий збір у розмірі 3 534,2 з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до суду дві однакові за змістом та вимогами, окремі апеляційні скарги від кожного з відповідачів, у яких, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування заявлених вимог представник апелянтів послався на те, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про стягнення заборгованості з поручителів, оскільки, на думку апелянтів, з ліквідацією боржника-юридичної особи, порука відповідачів припинилася.

Представник апелянтів вважає, що суд першої інстанції не законно не врахував правовий висновок ВСУ, висловлений у постанові від 07.11.2012р. у справі №6-129цс12.

Представник апелянтів - ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримала апеляційні скарги та просила їх задовольнити.

Представник позивача - Кравченко В.М. заперечував проти задоволення апеляційних скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.07.2013 р. між позивачем та ТОВ «Енергетична Компанія «ІМПУЛЬС» було укладено кредитний договір №MKLVUI.144475.002, на суму 1 000 000 грн. на поповнення обігових коштів, із терміном користування кредитом до 28.07.2016 p., з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 22% річних.

Як вказано у позові, згідно п. 2.5 кредитного договору позичальник користується кредитними коштами за наступним графіком зменшення ліміту кредитної лінії: у період з 29.07.2013 р. по 30.07.2014 р. - 1 000 000 грн., у період з 31.07.2014 р. по 31.07.2014 р. - 0,00 грн., у період з 01.08.2014 р. по 30.07.2015 р. - 1 000 000 грн., у період з 31.07.2015 р. по 31.07.2015 р. - 1 000 000 грн.

У відповідності до п. 4.2.1. кредитного договору ТОВ «Енергетична Компанія «ІМПУЛЬС» зобов'язувався здійснювати своєчасне повернення овердрафту, сплачувати нараховані проценти, комісію та виконувати всі свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені кредитним договором.

При цьому у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ТОВ «Енергетична Компанія «ІМПУЛЬС» були укладені договори поруки з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідно до яких у випадку невиконання ТОВ «Енергетична Компанія «ІМПУЛЬС» будь-якого зобов'язання за кредитним договором, поручителі виступають, як солідарні боржники.

Як з'ясував суд першої інстанції, за час слухання справи, ТОВ «Енергетична Компанія «ІМПУЛЬС» було ліквідовано у відповідності до ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2016р.

Станом на 09.07.2015 р. відповідачі мають перед позивачем заборгованість у сумі 2 138 374,13 грн., а саме: прострочена заборгованість по тілу кредиту - 1 000 000 грн., прострочена заборгованість за процентами - 437 471,43 грн.; сума пені та/або штрафу 700 902,70 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується і колегія суддів, виходив з того, що порука відповідачі не вважається припиненою з ліквідацією боржника, відповідно до положень ст.559 ЦК України, оскільки позивач реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, на основі усіх наданих сторонами доказів, які були дослідженні та правильно оцінені судом.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, з посиланням на правовий висновок ВСУ, про те, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про стягнення заборгованості з поручителів, оскільки з ліквідацією боржника-юридичної особи, порука відповідачів припинилася, виходячи з наступного.

За частиною першою статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Статтею 609 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно із частиною п'ятою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобов'язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов'язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника, пред'явивши до нього позов.

Такий висновок колегії суддів узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року (справа №6-172цс15), від 10 лютого 2016 року (справа №6-216цс14), від 10 лютого 2016 року (справа №6-84цс15), від 17 лютого 2016 року (справа №6-245цс14) які, відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з обставин даної справи, боржника - ТОВ «Енергетична Компанія «ІМПУЛЬС» було ліквідовано, відповідно до ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2016р., в той час як позивач реалізував своє право на стягнення заборгованості з поручителів ще у 2014 році, а саме пред'явивши, в тому числі, до них позов у листопаді 2014 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в даному випадку положення ст.559 ЦК України, щодо припинення поруки, не можуть бути застосовані.

Посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції правового висновку ВСУ у постанові від 07.11.2012р. у справі №6-129цс12 є безпідставними, оскільки наведені вище правові висновки, узгоджено з якими і був вирішений спір судом першої інстанції, були висловлені Верховним Судом України пізніше за часом, а тому саме їх слід враховувати усім іншим судам загальної юрисдикції при застосуванні таких норм прав.

Інших доводів щодо незаконності чи(та) необґрунтованості рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст.218, 303-305, 307, 308, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2, подані представником за довіреностями - ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді