Номер провадження №2/243/356/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

«01» лютого 2016 року м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Чемодурової Н.О.,

при секретарі - Лінник О.Д.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

28 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з дійсним позовом до ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що їй належить, на праві приватної власності за свідоцтвом про право на спадщину за законом, будинок АДРЕСА_1. У будинку, крім неї зареєстрований відповідач - ОСОБА_3, який виїхав з будинку зі своїми речами у травні 2014 року. Перепон відповідачу у користуванні будинком вона не чинила і не чинить на теперішній час. ОСОБА_3 не вносить плату за житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим вона вимушена нести додаткові витрати на утримання свого майна. Домовленостей між нею та відповідачем, щодо інших строків користування житлом не було. У зв'язку з викладеним, позивач просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1

Представник позивача ОСОБА_1, що діє на підставі довіреності від 25 грудня 2015 року (а.с.9), в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, надала суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Додатково пояснила, що ОСОБА_2 зареєструвала ОСОБА_3 як односельця, оскільки йому для працевлаштування потрібна була реєстрація. Вони були сусідами та ОСОБА_2 добре знала відповідача. Під час проживання в будинку позивача ОСОБА_3 сплачував комунальні платежі. В будинку відповідач мешкав лише інколи, часто був у роз'їздах. Під час війни в нього з'явилася родина та вони кудись виїхали, його батькам також невідоме його місцезнаходження.

Відповідач ОСОБА_3, в судове засідання не з'явився, відомостей про причини неявки суду не надав, про дату та час судового засідання був повідомлений через оголошення у пресі (газета центральних органів виконавчої влади України «Урядовий Кур'єр» №15 від 26 січня 2016 року) (а.с. 16).

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне.

Так, у ході судового розгляду достовірно встановлено, що право власності на будинок АДРЕСА_1 зареєстроване за позивачем на підставі свідоцтв про право на спадщину НОМЕР_1; НОМЕР_2, виданих Другою Слов'янською державною нотаріальною конторою 17 липня 2012 року (а.с.4, 5).

З наданої суду довідки Хрестищенської сільської ради №02-51/764 від 25 грудня 2015 року вбачається, що відповідач ОСОБА_3 значиться зареєстрованим, проте не мешкає з травня 2014 року до тепер за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Відповідно до довідки Хрестищенської сільської ради №02-51/765 від 25 грудня 2015 року, в домволодінні АДРЕСА_1 зареєстровані: домовласник - ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.7).

З копії домової книги для реєстрації громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований в вищевказаному домоволодінні з 05 грудня 2012 року (а.с.17-18).

Згідно акту, складеного депутатом Хрестищенської сільської ради ОСОБА_5, в присутності жителів с.Микільське: ОСОБА_6, ОСОБА_7 встановлено, що відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, не проживає в будинку АДРЕСА_1 з травня 2014 року по теперішній час (а.с. 8).

Викладене в акті також підтверджується показаннями свідків допитаних в судовому засіданні.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомила суду, що вона мешкає в будинку АДРЕСА_2, ОСОБА_2 її сусідка приблизно з 1973 року. Їй достовірно відомо, що зараз позивач мешкає в своєму будинку разом зі своїм внуком ОСОБА_4. ОСОБА_3 теж мешкав в її будинку, однак, з травня 2014 року він відсутній, його речей в будинку теж немає. Зі слів бабусі їй відомо, що він виїхав разом з речами.

Свідок ОСОБА_7 показала, що вона мешкає в будинку АДРЕСА_3, показання надала аналогічні показанням свідка ОСОБА_6 Додатково додала, що вона буває в будинку ОСОБА_2, однак, речей ОСОБА_3 там немає як і його самого з кінця травня 2014 року.

У відповідності до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ч. ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Проте, відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Підстави позбавлення члена сім'ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України.

Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Судом встановлено, що з травня 2014 року відповідач ОСОБА_3 в спірному будинку не мешкає, не отримує кореспонденцію за даною адресою, його особистих речей у домоволодінні не має, згідно ч.1 статті 158 ЖК України договір найму житлового приміщення з власником житла не укладав, участі у витратах по утриманню будинку не приймає, спірним житлом не цікавиться, перепон у користуванні будинком йому ніхто не чинив.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Позивач не вимагає компенсації понесених ним судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 212, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 321, 391,405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 01 лютого 2016 року.

Суддя Н.О. Чемодурова