Справа № 2/359/184/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.

при секретарі судового засідання Пустовіт А.Б.

за участю

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «ОСОБА_7 Русь», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання права власності та статусу вкладника

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_6 про визнання права власності на грошові кошти в розмірі 129544,83 грн., 133022,55 грн. та 129110,12 грн. за кожним із них та визнання статусу вкладника.

Свої вимоги мотивують тим, що 10 березня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) №100315-10.

10 березня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) №100315-14

10 березня 2015 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) №100315-15

Зазначені договори є однорідними за своєю суттю, мають однакові умови та укладені з одним і тим самим відповідачем.

Відповідно до п.1 зазначених договорів ОСОБА_6 відступив позивачам , а позивачі набули право вимоги належне йому, внаслідок чого вони стали кредиторами за договором банківського вкладу №129694-44.13 від 25 листопада 2014 року укладеного між ОСОБА_6 та ПАТ «ОСОБА_7 Русь».

Відповідно до п.2 цих же договорів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 набули право вимоги від Банку сплатити суму боргу у розмірі 5960 доларів США, що станом на день укладення даного договору становить 129544,83грн., 6120 доларів США, що станом на день укладення даного договору становить 133022,55грн. та 5940 доларів США, що станом на день укладення даного договору становить 129110,12 грн. який виник у звязку з наданням відповідачем банку у тимчасове строкове користування грошових коштів за договором банківського вкладу.

Зазначені договори укладено на підставі листа ПАТ «ОСОБА_7 Русь» №2142 від 10.03.2015 року ,яким останнє надало свою згоду на відступлення прав (вимог) за договором банківського вкладу №№129694-44.13 від 25 листопада 2014 року відповідачем позивачам.

Відповідно до п.4 договорів з моменту підписання зазначених договорів позивачами та відповідачем позивачі набувають статус вкладника.

Згідно п.5 договорів право власності на частину суми боргу в розмірі, визначеному у п.2 договору перейшло від відповідача до позивачів з моменту підписання Договорів №1,№2,№3 сторонами, тобто з 10.03.2015 року.

Згідно п.6 договорів право власності від відповідача до позивачів перейшло на суми вкладів та рахунків в розмірі, визначеному у п.2 договорів.

З 20.03.2015 року у ПАТ «ОСОБА_7 Русь» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації.

Станом на 25.06.2015 року відповідач не визнав право власності позивачів та повідомив про одностороннє розірвання договорів про що повідомив позивачів письмово.

В судовому засіданні представники позивачів повністю підтримали заявлені вимоги, пославшись на обставини викладені в позовній заяві, просили суд їх задовольнити.

Відповідач на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність , позовні вимоги визнав.

Треті особи в судове засідання не зявилися, повідомлялися належним чином про час та місце судового розгляду справи. ПАТ «ОСОБА_7 Русь» надіслав заперечення проти позовних вимог в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

25.11.2014 року між ПАТ «ОСОБА_7 Русь» та ОСОБА_6 був укладений договір банківського вкладу в іноземній валюті на суму 120000 доларів США.(а.с.9)

10 березня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) №100315- 10 (а.с.6).

10 березня 2015 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) №100315-14 (а.с.7).

10 березня 2015 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) №100315-15 (а.с.8).

Відповідно до п.1 зазначених договорів ОСОБА_6 відступив ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , а ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 набули право вимоги належне ОСОБА_6, внаслідок чого вони стали кредиторами за договором банківського вкладу №129694-44.13 від 25 листопада 2014 року укладеного між ОСОБА_6 та ПАТ «ОСОБА_7 Русь».

Відповідно до п.2 цих же договорів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 набули право вимоги від ПАТ «ОСОБА_7 Русь» сплатити суму боргу у розмірі 5960 доларів США, що станом на день укладення даного договору становить 129544,83 грн., 6120 доларів США, що станом на день укладення даного договору становить 133022,55 грн. та 5940 доларів США, що станом на день укладення даного договору становить 129110,12 грн. який виник у звязку з наданням ОСОБА_6 ПАТ «ОСОБА_7 Русь» у тимчасове строкове користування грошових коштів за договором банківського вкладу.

Відповідно до п.4 зазначених вище договорів з моменту підписання зазначених договорів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 та ОСОБА_6 статус вкладника набувають. ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 у значенні цього терміна, що визначений у п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно п.5 цих договорів право власності на частину суми боргу в розмірі, визначеному у п.2 договору перейшло від ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 з моменту підписання договорів сторонами, тобто з 10.03.2015 року.

Згідно п.6 вищевказаних договорів право власності від ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 перейшло на суми вкладів та рахунків в розмірі, визначеному у п.2 договорів.

Даний пункт договору та умови договору сторони погодили на свій розсуд, практично встановивши право власності на грошові кошти, які є грошовим вкладом

Проте, право власності набувається іншим передбаченим законодавством шляхом, не в простій письмовій формі за згодою сторін.

Згідно листа ПАТ «ОСОБА_7 Русь» №2142 від 10.03.2015 року ПАТ «ОСОБА_7 Русь» не заперечує проти відступлення прав(вимог) за договором банківського вкладу №129694-44.13 від 25 листопада 2014 року, укладеного між ПАТ «ОСОБА_7 Русь» та ОСОБА_6 фізичним особам, в тому числі ОСОБА_3 в сумі 5960 доларів США, ОСОБА_4 в сумі 6120 доларів США та ОСОБА_9 в сумі 6120 доларів США. (а.с.10).

Відповідно до листа ОСОБА_6 від 25.06.2015 року адресованого ОСОБА_3 ОСОБА_11 вважає помилковим укладення договору №100315-10 від 10.03.2015 року відступлення права вимоги та відмовляється від нього, грошові кошти вважає своєю власністю.(а.с.11).

Відповідно до листа ОСОБА_6 від 25.06.2015 року адресованого ОСОБА_4 ОСОБА_11 вважає помилковим укладення договору №100315-14 від 10.03.2015 року відступлення права вимоги та відмовляється від нього, грошові кошти вважає своєю власністю.(а.с.12).

Відповідно до листа ОСОБА_6 від 25.06.2015 року адресованого ОСОБА_9 ОСОБА_11 вважає помилковим укладення договору №100315-15 від 10.03.2015 року відступлення права вимоги та відмовляється від нього, грошові кошти вважає своєю власністю (а.с.13).

ОСОБА_9 24 вересня 2015 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_5. Дана обставина підтверджується копіює свідоцтва про шлюб від 24.09.2015 року серії І-ТП №129456 (а.с.30).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, відповідач уступив право вимоги у простій письмовій формі, а згодом відмовився від цього ж договору, і про це також зазначив у звичайному листі. Таким чином, передача права власності, розірвання договору сторонами оформлено та обґрунтовується поза нормами чинного законодавства.

Набуття права вкладника іншою особою встановлюється ст. 1063 ЦК України, та регулюються параграфом 3 «Банківський вклад» Глави 71 ЦК України.

Згідно ч.ч. 1, 2 , ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

У ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" дано визначення банківського вкладу відповідно до якого вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Статтею 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" передбачено, що ОСОБА_7 має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать:

1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб;

2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах;

3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Центральний депозитарій цінних паперів має право провадити окремі банківські операції на підставі ліцензії на здійснення окремих банківських операцій, що видається у встановленому Національним банком України порядку.

За договором банківського вкладу (депозиту) передані вкладником у готівковій або у безготівковій формі кошти стають власністю банку. Водночас, у банку виникає зобов'язання щодо повернення вкладнику такої ж суми грошей та нарахованих на цю суму процентів на умовах та в порядку, встановленому договором.

Договір банківського вкладу є одностороннім зобов'язанням, з моменту його укладення банк має обов'язок повернути суму вкладу та нараховані проценти, а вкладник набуває права вимагати виконання зазначених дій.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Уклавши з відповідачем договори про відступлення права вимоги за договором банківського вкладу, позивачі отримали право грошової вимоги до Банку за договором банківського вкладу № 129694-44.13 від 25.11.2014 року , укладеного між відповідачем та ПАТ "ОСОБА_7 Русь», а не право власності, а тому зазначені договори не можуть бути підставою до визнання права власності за позивачами на зазначені суми.

На підтвердження обґрунтованості своїх вимог позивачі послалися на письмове повідомлення відповідача про те, що він відмовляється від договорів про відступлення права вимоги (цесії), оскільки вважає, що уклав їх помилково та грошові кошти право вимоги на які він відступив вважає своєю власністю, а тому позивачі вважають, що цим порушено їхнє право власності на зазначені суми банківського вкладу і підлягає захисту саме в такий спосіб.

Проте письмове повідомлення відповідача про помилкове укладання договору відступлення права вимоги не припиняють зобов'язальних правовідносин та не обмежують цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Крім того, у матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідач в установленому порядку ставив питання про розірвання зазначеного договору або визнання його недійсним.

Суд не приймає до уваги, зокрема, положення п. 5 договорів цесії, яким передбачено, що з моменту підписання цього договору до позивачів переходить право власності на суму боргу, визначену у п. 2 цих договорів, оскільки за договором банківського вкладу передані вкладником кошти стають власністю банку, а у банку з цього моменту виникає обов'язок повернути суму вкладу та нараховані проценти.

За змістом ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Крім того, відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки).

З матеріалів справи та встановлених в судовому засіданні обставин вбачається, що позивач не звертався до банку з вимогою видачі грошових коштів, з метою реалізації свого права за договором цесії.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позову про визнання права власності на грошові кошти відсутні.

Що стосується заяви відповідача про визнання позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд вправі не прийняти визнання позову, якщо воно протирічить закону або порушує права і охоронювані інтереси інших осіб. Визнання позову оцінюється судом в сукупності зі всіма які маються в справі матеріалами із врахуванням з'ясованих в судовому засіданні обставин справи. (ст. 174 ЦПК України)

Враховуючи обставини даного спору, суд не приймає заяву відповідача про визнання позову, яка подана в порядку статті 174 ЦПК України, оскільки висловлена представником відповідача позиція щодо підстав визнання позову зводиться до констатації факту укладання між сторонами спору договору відступлення права вимоги, який не оспорюється в межах даного спору, а визнання відповідачем певних фактів є підставою лише для звільнення від доказування, як це передбачено ч.1 ст.61 ЦПК України, а не для ухвалення судом рішення, а зважаючи на те, що відповідач не визнає саме матеріально-правові вимоги позивача, які є предметом позову, тому формальне визнання позову суд розцінює як спрямоване на припинення судового спору, закінчення судового процесу шляхом ухвалення судового рішення на користь позивача.

Крім того, чинним законодавством не передбачено автоматичного набуття новим кредитором прав по договору банківського вкладу у зв'язку із здійсненням уступки, тим більше лише на частину вкладу. Уповноважений працівник банку повинен провести ідентифікацію позивача та укласти з новим кредитором додаткові угоди до договору, також відкрити новий депозитний рахунок на ім'я нового кредитора, на якому обліковуватиметься вклад, на який претендує позивачка, як це передбачено п.10.1 Постанови НБУ №492 від 12.11.2003р. «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах».

Позивачка не є вкладником в розумінні ст. 1058 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката).

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, позивач не набула права власності на банківський вклад, як це вказується в договорі уступки права вимоги, а тому вимушеного звернення до суду за захистом своїх прав не вбачається і в задоволенні позовних вимог в частині визнання за позивачами статусу вкладника також слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1058-1063, 392 ЦК України, ст.ст. 2, 26-28, 36, 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", п.10.1 Постанови НБУ №492 від 12.11.2003р. «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», Законом України «Про банки і банківську діяльність», ст. ст. 3, 10, 11, 56, 57, 58, 60, 88, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «ОСОБА_7 Русь», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання права власності та статусу вкладника залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.С. Чирка