Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22-ц/781/1877/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Берднікова Г. В.
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

02.11.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М., Мурашка С.І.,

секретар Гусак А.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним.

Зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати - ОСОБА_9. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 9,63 га для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Богданівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області. Після звернення до державної нотаріальної контори їм стало відомо про те, що 03 травня 2006 року у Богданівській сільській раді було посвідчено заповіт ОСОБА_9, яким вона заповіла все належне їй на час смерті майно ОСОБА_7. Вважають, що підпис від імені спадкодавця виконано у заповіті не самою ОСОБА_9, а іншою особою. Посилаючись на відсутність волевиявлення спадкодавця на посвідчення заповіту, просили суд визнати заповіт від 03 травня 2006 року недійсним (а.с.5-7).

Ухвалою суду від 30 травня 2016 року прийнято відмову ОСОБА_8 від позову та провадження у справі в частині позову ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним, закрито (а.с.163).

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.193-195).

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 просять рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.200-201, 223-225).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримала доводи своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги її представника.

Позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які рішення суду не оскаржили, підтримали доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 та її представника.

Представник відповідача заперечив проти цих доводів і просив рішення суду залишити без змін.

ОСОБА_4, який відповідно до вимог ст.76 ЦПК України повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9, мати позивачів та відповідача (а.с.37).

Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 9,63 га, що розташована на території Богданівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області.

У встановлений законом шестимісячний строк, позивачі та відповідач звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.86-109). Всі позивачі є пенсіонерами за віком, ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи (а.с.8,16,23,28,32).

03 травня 2006 року секретарем Богданівської сільської ради було посвідчено заповіт, за яким ОСОБА_9 заповіла все своє майно своїй дочці ОСОБА_7. Заповіт зареєстровано у реєстрі за № 91 (а.с. 34).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт, згідно ст. 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно положень ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Зокрема, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем, а якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу - за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими,службовими особами,визначеними в статтях 1251-1252 ЦК України.

Посвідчується заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. На прохання особи, особа, яка посвідчує заповіт, може записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

У заповіті, посвідченому 03 травня 2006 року секретарем Богданівської сільської ради та виготовленому за допомогою технічного засобу, зазначено: «текст заповіту прочитано мною ОСОБА_9 особисто вголос, його зміст відповідає моїм дійсним намірам». Виконано рукописний підпис «ОСОБА_7».

Обґрунтовуючи позов, позивачі вказували на те, що заповіт підписаний не ОСОБА_9, а іншою особою.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не надано доказів на підтвердження доводів про те, що їхня мати - ОСОБА_9 заповіт не підписувала.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає вимогам матеріального права, встановленим судом обставинам та наданим сторонами доказам.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

За клопотанням представника позивача (а.с.115), яке підтримано ОСОБА_2, ухвалою Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2015 року у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: «Чи виконано рукописний текст поруч з машинописним надписом «Підпис» в заповіті від 03 травня 2006 року, зареєстрованому в реєстрі за № 91, а саме текст: «ОСОБА_7» самою ОСОБА_9 чи іншою особою» (а.с.118).

Згідно висновку експерта № 2354 судової почеркознавчої експертизи від 25 квітня 2016 року, підпис від імені ОСОБА_9 у вигляді рукописного тексту, поруч з машинописним текстом «підпис» в заповіті від 03 травня 2006 року, зареєстрованому в реєстрі за № 91, а саме текст «ОСОБА_7» виконаний самою ОСОБА_9 (а.с.144-145).

При цьому у досліджувальній частині висновку експертом зазначено, що оцінка результатів порівняльного дослідження дозволяє стверджувати, що встановлені збіжні ознаки стійкі, істотні та у своїй індивідуальній сукупності достатні для категоричного висновку про те, що підпис від імені ОСОБА_9 у вигляді рукописного тексту поруч з машинописним текстом «підпис» в заповіті від 03 травня 2006 року, зареєстрованому в реєстрі за № 91, а саме текст «ОСОБА_7» виконаний самою ОСОБА_9.

Вказані висновки експертизи позивачем ОСОБА_2 та її представником не спростовані, належні, допустимі та безспірні докази того, що підпис у заповіті виконано не ОСОБА_9, а іншою особою, відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не надано.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінив докази відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Посилання на те, що суд не відобразив у рішенні пояснення позивачів, спростовуються змістом оскарженого позивачем та її представником рішення.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді Т.М.Авраменко

С.І. Мурашко