У х в а л а

14 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 квітня 2014 року в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 квітня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Кредитні Ініціативи» задоволено: стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь товариства 150 тис. 122 грн 4 коп. заборгованості за кредитним договором від 4 квітня 2008 року, з яких: 128 тис. 992 грн 1 коп. заборгованості за кредитним договором, 19 тис. 847 грн 13 коп. заборгованості за процентами та 1 тис. 282 грн 90 коп. пені, а також 1 тис. 501 грн 22 коп. судового збору в рівних частках з кожного з відповідачів, а саме по 750 грн 61 коп.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних в справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року залишено без змін.

29 грудня 2015 року ОСОБА_4, за дорученням якого діє ОСОБА_6, звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд зазначеної ухвали суду касаційної інстанції з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 516 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На обґрунтування підстави перегляду вказаного судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня, 8 квітня, 2 вересня і 2 грудня 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказану норму матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 11 березня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення кредитної заборгованості, оскільки позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка підлягає стягненню з нього та поручителя, а та обставина, що боржник не був повідомлений про зміну кредитора в зобов'язанні, не звільняє його від виконання цього зобов'язання.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 4 березня 2015 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на необхідність перевірити, які вимоги були передані за договором про відступлення права вимоги та їх обсяг, а також з'ясувати питання заміни сторони виконавчого провадження; крім того, суд звернув увагу на застосування позовної давності щодо стягнення неустойки (штрафу, пені);

- в ухвалі від 8 квітня 2015 року касаційний суд, направивши справу на новий апеляційний розгляд, указав на порушення норм процесуального права щодо встановлення фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, та на необхідність доведення позивачем факту отримання права вимоги за кредитним договором та договорами поруки;

- в ухвалі від 2 вересня 2015 року касаційний суд, направивши справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції з підстав порушення судами норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, зазначив про обов'язковість урахування судом при вирішенні справи висновку про застосування норм права щодо перебігу позовної давності в разі недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, викладеному в постанові Верховного Суду України;

- в ухвалі від 2 грудня 2015 року касаційний суд, передавши справу в частині стягнення кредитної заборгованості на новий розгляд до суду першої інстанції, указав на те, що судами порушено норми процесуального права щодо встановлення усіх фактичних обставин, які мають істотне значення для справи, та на необхідність з'ясувати наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення сторін, і доказів, якими вони підтверджуються, та надати належну оцінку наявним доказам у справі.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Разом з тим колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України враховує, що постановою Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд указаної ухвали суду касаційної інстанції від 11 березня 2015 року з підстави неоднакового застосування статей 516, 517 ЦК України, оскільки ці норми матеріального права застосовані при розгляді зазначеної справи правильно.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Ю.Л. Сенін