УХВАЛА

іменем україни

27 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, приватного підприємства «Нива-В.Ш.», відокремленого підрозділу філії № 25 приватного підприємства «Нива-В.Ш.», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, кредитна спілка «Моя родина», про визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися; за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, приватного підприємства «Нива-В.Ш.», відокремленого підрозділу філії № 25 приватного підприємства «Нива-В.Ш.», треті особи: ОСОБА_5, кредитна спілка «Моя родина», про визнання прилюдних торгів недійсними за касаційними скаргами ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_7, на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 8 вересня 2015 року та ОСОБА_6 на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 8 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Інша частина цієї квартири належала її сину ОСОБА_6 Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 січня 2013 року з неї та ОСОБА_5 на користь кредитної спілки «Моя родина» було стягнуто у солідарному порядку заборгованість за кредитом у розмірі 52 362 грн 89 коп. 18 квітня 2014 року 1/2 часина указаної квартири, яка належала ОСОБА_6, була реалізована з прилюдних торгів.

На виконанні Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції (далі - Деснянський ВДВСЧернігівського МУЮ) знаходилось виконавче провадження, відкрите 17 травня 2013 року по виконанню указаного рішення суду й одночасно накладено арешт на 1/2 частину її квартири. Прилюдні торги, організовані приватним підприємством «Нива-В.Ш.» (далі - ПП «Нива-В.Ш.») 20 лютого 2014 року не відбулися, оскільки жоден із покупців не запропонував ціну, вищу стартової. 18 квітня 2014 року було проведено прилюдні торги, переможцем яких став ОСОБА_4 і вказане майно було продано за ціною 68 тис. грн, що є нижчою за стартову ціну лоту.

Ураховуючи зазначене, позивачка, доповнивши позовні вимоги, просила прилюдні торги від 20 лютого 2014 року визнати такими, що не проводилися, а прилюдні торги від 18 квітня 2014 року визнати такими, що не відбулися.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова

від 24 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 8 вересня 2015 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2015 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 червня

2015 року залишено без змін.

У касаційних скаргах, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права: ОСОБА_3 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 8 вересня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов; ОСОБА_6 просить скасувати додаткове рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 8 вересня 2015 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_3 частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, а така угода може визнаватись недійсною у судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених чч. 1-3 та ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, тому вважав, що обраний позивачкою спосіб судового захисту та підстави заявленого позову не є підставами для визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися. Щодо вимог ОСОБА_6, суд вважав, що дане питання уже розглядалось і є рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 січня 2015 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 2 березня 2015 року, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Апеляційний суд погодився з такими висновками районного суду. При цьому зазначив, що продаж з прилюдних торів частини квартири, з визначенням конкретних приміщень, виділених для користування, не суперечить цивільному законодавству України й вважав, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-76цс13 від 18 вересня 2013 року.

Проте погодитись з такими висновками судів не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 січня 2013 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь кредитної спілки «Моя родина» було стягнуто у солідарному порядку заборгованість за кредитом у розмірі 52 362 грн 89 коп.

На виконанні Деснянського ВДВС Чернігівського МУЮ знаходилось виконавче провадження, відкрите 17 травня 2013 року по виконанню указаного рішення суду й накладено арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_3

Прилюдні торги, організовані ПП «Нива-В.Ш.» 20 лютого 2014 року не відбулися, оскільки жоден із покупців не запропонував ціну, вищу стартової.

18 квітня 2014 року було проведено прилюдні торги, переможцем яких став ОСОБА_4 і вказане майно було продано за ціною 68 тис. грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55,

124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 червня 2013 року № 6-32цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка просила визнати прилюдні торги такими, що не відбулися, що передбачено п. 7.1 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів.

На порушення Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів посилався ОСОБА_6, зокрема в частині того, що лотом визначено окрему одиницю майна, а не його частину. При цьому зазначав, що суд не звернув уваги на те, що на торги виставлена не окрема одиниця майна, виділена в натурі, а його частина.

Що стосується порушень, допущених державним виконавцем під час здійснення своїх повноважень, передбачених Законом від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85 Закону).

Аналізуючи зміст норм права: ст. ст. 177, 179, 181, 182, 186, 188, 190, 191 ЦК України, які визначають поняття речі як об'єкта цивільних прав, нерухомої речі, належність речі до подільної й неподільної залежно від можливості поділу або виділу частки з об'єкта нерухомого майна; ст. 66 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV щодо підготовки і проведення прилюдних торгів; пп. 2.1, 2.5, 3.7, 3.10 Типового положення, які визначають поняття лота як одиниці майна, що виставляється для продажу на прилюдних, слід дійти висновку про те, що об'єктом реалізації з прилюдних торгів могло бути нерухоме майно, яке є об'єктом цивільних прав (будівля, споруда, інші приміщення, земельна ділянка, підприємство як цілісний майновий комплекс (або його частина, виділена у встановленому законом порядку в окремий самостійний об'єкт власності), а не його частина, яка не набула статусу об'єкта нерухомості в передбаченому законом порядку.

За таких обставин висновки суду про правомірність здійснення продажу з прилюдних торгів частин внутрішнього об'єму цієї будівлі (окремих кімнат, приміщень загального користування: коридорів, душових) без вирішення питання щодо технічної можливості виділу в натурі цих часток з об'єкта нерухомого майна й набуття ними статусу об'єкта цивільних прав не можна визнати такими, що відповідають вимогам закону.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-76цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суди належним чином не перевірили доводів сторін, не навели мотивів відхилення таких доводів, та дійшли передчасного висновку про відмову у позові через обраний спосіб судового захисту.

При цьому, суди не врахували, що не доведення обставин і підстав заявленого позову є підставою для відмови у позові по суті, а не через спосіб судового захисту.

Передчасним є посилання судів на те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-76цс13 від 18 вересня 2013 року, без перевірки доводів про те, що на торги була виставлена не окрема одиниця майна, виділена в натурі, а його частина.

Ураховуючи, що судами не встановлені фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судові рішення відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги: ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_7, задовольнити частково; ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2015 року, додаткове рішення від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 8 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик