Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/6290/15-ц Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 30 Доповідач Кочетов Л. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Товянської О.В., Микитюк О.Ю.,

за участю секретаря: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1»янчук ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1»янчук ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_1»янчук Л.А. звернулася до суду із вказаним позовом та в обґрунтування вимог зазначила, що 28.02.2015 року о 23-00 годин на перехресті вулиць Б.Тена Східна в м. Житомирі, ОСОБА_3 керуючи автомобілем НОМЕР_1, та рухаючись по другорядній дорозі не дав перевагу в русі автомобілю НОМЕР_2, який знаходиться у неї на праві володіння та розпорядження, внаслідок чого сталася ДТП, в якій автомобіль «Ford Tranzit» отримав механічні пошкодження. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні даної ДТП. Згідно висновку автотоварознавчої експертизи вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford Tranzit» становить 176388,10 грн., ринкова вартість 102355,00 грн., а тому відновлювальний ремонт є недоцільним. В зв»язку з тим, що страхова компанія виплатила страхове відшкодування в сумі 48560,00 грн., просила стягнути з відповідача різницю між виплатою страхового відшкодування та фактичною ринковою вартістю автомобіля, а саме 53795,00 грн. матеріальної шкоди та 5000.00 грн. моральної шкоди.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 30 травня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1»янчук Л.А. 23308.00 грн. завданої матеріальної шкоди та 5000.00 грн. - моральної.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1»янчук Л. А. просить рішення суду скасувати в частині стягнення матеріальної шкоди, постановити нове про повне задоволення позову, посилаючись на порушення норм процесуального права. Зазначає, що судом безпідставно визначено залишкову вартість автомобіля виходячи із висновків страховика, зменшуючи суму стягнення, суд вийшов за межі позовних вимог.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12.05.2006 року ОСОБА_1 ОСОБА_1»янчук Л.А. надана довіреність від на розпорядження транспортним засобом «Ford Tranzit», державний номерний знак НОМЕР_3 (а.с. 5).

28.02.2015 року о 23 год. 00 хв. в м. Житомирі на перехресті вулиць Б.Тена Східна в м. Житомирі, ОСОБА_3 керуючи автомобілем НОМЕР_1, та рухаючись по другорядній дорозі не дав перевагу в русі автомобілю НОМЕР_2, внаслідок чого сталася ДТП, в якій автомобіль «Ford Tranzit» отримав механічні пошкодження.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні даної ДТП (а.с. 7).

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford Tranzit» перевищує його ринкову вартість, а тому відновлювальний ремонт є недоцільним; матеріальний збиток, заподіяний пошкодженням автомобіля складає 88060.00 грн.

Страховою компанією позивачу виплачено страхове відшкодування в сумі 49000,00 грн. (а.с. 56-57).

За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про розмір заподіяної позивачу шкоди та наявність підстав для її стягнення з відповідача.

Разом з тим, посилання апелянта на відсутність підстав для зменшення розміру стягнення є надуманим.

У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Аналогічні положення містить і п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Як вбачається з висновку експертизи, вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача, перевищує його ринкову вартість на момент ДТП, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про економічну недоцільність відновлення вказаного автомобіля.

Оскільки позивач заперечує проти передачі пошкодженого автомобіля відповідачу, його власник до участі у справі в якості сторони притягнутий не був, суд дійшов правильного висновку про необхідність зменшення суми стягнення на залишкову вартість автомобіля.

Визначаючи залишкову вартість автомобіля, суд першої інстанції виходив з оцінки, визначеної страховим актом, на підставі якого проводилось відшкодування позивачу.

Висновки вказаного акту сторонами не оспорювались.

У відповідності до положень ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Сторонами клопотання про призначення експертизи на предмет встановлення остаточної вартості автомобіля не заявлялося. Інформацівя про залишкову вартість автомобіля містилася у вказаному акті та сторонами не заперечувалась.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визначаючи вказану суму, обгрунтовано виходив з даних, визначених у зазначеному документі, а відповідне посилання апелянта є безпідставним.

Посилання апелянта на те, що вирішення вказаного питання лежить поза межами судового розгляду, не грунтується на законі та спростовується вищевикладеними положеннямя роз»яснень Пленумів.

Разом з тим, зменшуючи суму відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції припустився помилки.

У відповідності з вимогами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Виходячи з аналізу положень цієї норми, положень ст. ст. 1166, 1187, 1192 ЦК України та роз»яснень вищевказаних Пленумів, позивач має право на відшкодування шкоди, у розмірі, в якому вона фактично заподіяна; особи, які відшкодували цю шкоду, у випадку стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, мають право на це майно.

Вказане майно залишилося у володінні позивача (власності третьої особи). Частина збитків була відшкодована страховиком. За таких обставин, підлягає відшкодуванню різниця між розміром фактично заподіяної шкоди та розміром отриманого відшкодування, яке у даному випадку складається із залишкової вартості майна та отриманого страхового відшкодування:

88060.00 грн. - 49000,00 грн. 35800.00 грн. = 3260.00 грн.

Разом з тим, загальна сума стягнення за рішенням суду, перевищує суму фактично заподіяного збитку.

Враховуючи положення ч.3 ст. 303 ЦПК України, вказану помилку суд виправляє шляхом зміни рішення в частині розміру стягнення матеріальної шкоди.

Щодо розподілу меж відповідальності між відповідачем та страховою компанією, вказане питання лежить поза межами даного позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1»янчук ОСОБА_2 задовільнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 травня 2016 року змінити, зменшивши суму відшкодування майнової шкоди з 23308.00 грн. до 3260.00 грн.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді