Справа № 442/2740/16 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/5002/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Берези В.І., Бойко С.М.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2»як ОСОБА_3, ОСОБА_2»як ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі ліквідаційної комісії, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и л а:

Позивачі в квітні 2016 року звернулися в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі ліквідаційної комісії, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення грошових коштів. Просили ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2»як Я.М. суму коштів в розмірі 137745, 18 грн., та на користь ОСОБА_2»як Б.Я. 137745 грн.18 коп., що в загальному становить 275490 грн. 36 коп., яка складається з 2600070 грн. - сума вкладу, 1624, 12 грн. - пеня та 13796 грн. 24 коп. - сума відсотків.

В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що 14.01.2015 року ОСОБА_5 уклав з ПАТ «Укрінбанк» в особі Дрогобицького центрального відділення ПАТ «Укрінбанк» договір банківського вкладу №10-2318917 на суму 10000 дол. США на строк до 15.01.2016 року. 21.12.2015 року між позивачами було підписано договір про відступлення права вимоги, який було надано відповідачеві. 15.01.2016 року вони звернулися до банку із письмовою вимогою про повернення вкладу, проте, кошти їм повернуто не було. Відтак, вважають, що відповідач не виконує взятих на себе договірних зобовязань, а тому для захисту своїх прав змушені звертатись до суду.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_2»як Я.М., ОСОБА_2»як Б.Я. до ПАТ «Український інноваційний банк» в особі ліквідаційної комісії, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів задоволено.

Вирішено:

-стягнути із Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі ліквідаційної комісії, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_2»яка Я.М. суму коштів в розмірі 137745 грн. 18 коп.;

-стягнути із Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» » в особі ліквідаційної комісії, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_2»яка Б.Я. суму коштів в розмірі 137745 грн. 18 коп.;

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із даним рішенням, ПАТ«Український інноваційний банк» оскаржив таке в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права. Покликається на приписи Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зазначає, що з огляду на встановлений законом порядок виплати коштів вкладнику/кредитору в період дії тимчасової адміністрації та в процесі ліквідації банку, а також враховуючи ту обставину, що вимоги позивача не можуть бути виконані відповідачем в силу положень ч. 5 ст. 36 Закону № 4452-6 у зв»язку із запровадженням у відповідача з 24.12.2015 року по 24.03.2016 року тимчасової адміністрації і подальшої ліквідації, яка розпочата відповідно до постанови Правління НБУ від 22 березня 2016 року №180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», позовні вимоги позивача ОСОБА_2»яка Б.Я. задоволенню не підлягають. Задоволення вказаних вимог може проводитись виключно в межах спеціальних процедур, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-6.

Що стосується позивача ОСОБА_2»яка Я.М., то такий, в силу вимог закону не є вкладником банку, оскільки за договором відступлення прав вимоги не набув таких прав, тому йому не може бути повернуто вклад і останній не користується правом на отримання суми гарантованого відшкодування від Фонду.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Учасники судового процесу в судове засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені, належним чином.

Позивачі надіслали на адресу Апеляційного суду Львівської області спростування апеляційної скарги та клопотання, відповідно до якого просить розглядати справу у їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. ОСОБА_6 та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, покликаючись, зокрема на приписи ст. ст. 526, 530, 1058, 1060 ЦК України, положення Законів України «Про банки та банківську діяльність», «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що 14.01.2015 року між ПАТ «Укрінбанк» в особі Дрогобицького центрального відділення та ОСОБА_5 укладено договір розміщення банківського вкладу №10-2318917 на суму 10000 дол. США на термін з 14.01.2015 року по 15.01.2016 року, з процентною ставкою 11,5 процентів річних.

21.12.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 укладено договір про відступлення права вимоги по зобовязаннях, котрі виходять з заяви-договору про розміщення банківського вкладу №10-2318917 від 14.01.2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ПАТ «Укрінбанк» на кошти в розмірі 5000 дол. США, про що було повідомлено листом відповідача, який останній отримав 21.12.2015 року.

Оскільки не встановлено порушення вимог закону при укладенні договору про відступлення права вимоги за договором банківського вкладу, то суд дійшов висновку, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, котрі існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Крім того, суд вважав, що запровадження тимчасової адміністрації і ліквідація банку не позбавляє особу можливості реалізації права на судовий захист, а Фонд набуває лише право кредитора банку на відшкодовані вкладником кошти та надану банку цільову позику, а за взятими на себе зобов'язаннями відповідає банк. У зв»язку з цим, на підставі договорів відступлення права вимоги як ОСОБА_5 так і ОСОБА_7 мають усі права, які належать вкладникам, а також враховуючи наявний факт щодо порушення прав всіх позивачів на повернення суми вкладів, необхідно стягнути з відповідача на користь позивачів суму вкладу, яка становить по 137745,18 грн., з яких 1624,12 грн. сума пені за період прострочення, про який просять позивачі (з 15.01.2016 року по 01.04.2016 року - 76 днів), та 13796,24 грн. сума відсотків за весь період прострочення виконання зобовязання.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, які мають значення для справи та вимогам закону не відповідають, обставини, які суд вважав встановленими - не доведені.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи і сторонами не оспорювалось, 14.01.2015 року між ПАТ «Укрінбанк» в особі Дрогобицького центрального відділення та ОСОБА_5 укладено договір розміщення банківського вкладу №10-2318917 на суму 10000 дол. США на термін з 14.01.2015 року по 15.01.2016 року, із процентною ставкою 11,5 процентів річних.

Крім того, 21.12.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 укладено договір про відступлення права вимоги по зобовязаннях, що виходять з заяви-договору про розміщення банківського вкладу №10-2318917 від 14.01.2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ПАТ «Укрінбанк» на кошти в розмірі 5000 дол. США, про що було повідомлено листом відповідача, який останній отримав 21.12.2015 року.

15.01.2016 року позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 звернулися до відповідача із заявами про видачу вкладу.

Відповідно до приписів п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вкладником вважається фізична особа ( у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката, а вкладом є кошти в готівковій або у безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Відповідно до п. п. 2.1., 2.5., 2.7. Розділу 2 Положення «Про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 14 від 09 серпня 2012 року, уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію /ліквідацію банку формує списки вкладників на підставі ОСОБА_5 даних неплатоспроможного банку. База даних складається з інформації про вкладників, яка введена до цієї бази відповідно до укладених з банком договорів банківського вкладу та банківського рахунку.

Таким чином, виплати гарантованих сум проводяться виключно вкладникам, які включені до ОСОБА_5 даних банку та на ім»я яких, згідно укладених із банком угод було відкрито відповідні рахунки, залишки коштів по яких саме і виступають об»єктом та підпадають під гарантування у відповідності до приписів ст. 27 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Судом апеляційної інстанції в судовому засіданні встановлено, що в ОСОБА_5 даних ПАТ «Укрінбанк» відсутня інформація про ОСОБА_2»яка Я.М. як вкладника, що уклав з банком відповідний договір та вніс на рахунок ПАТ «Укрінбанк» відповідну суму коштів, а відтак, ОСОБА_2»як Я.М. не є вкладником ПАТ «Укрінбанк» в розумінні приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналізуючи п. 1.8. глави 1, п. 3.7., 3.8. глави 3 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року за № 22, а також розділи 2 та 6 Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року за № 492, позивач ОСОБА_2»як Я.М. міг набути прав вкладника, виключно шляхом переоформлення набутих прав на свою користь, уклавши з ПАТ «Укрінбанк» відповідний договір банківського вкладу та зарахуванням пропорційно набутої суми коштів на його рахунок. При цьому, зазначеній процедурі мала передувати ціла низка операцій, які передбачені вищезазначеним законом. Однак, позивачами не надано а ні суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанції належних доказів в підтвердження факту дотримання вимог, передбачених відповідним законом.

Крім того, аналізуючи приписи ст. ст. 2, 26, 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_2»як Я.М. не може бути наділений правами вкладника, оскільки право вимоги він набув не на підставі договору банківського вкладу, безпосередньо укладеного з ПАТ «Укрінбанк», а на підставі Договору про відступлення права вимоги від 21.12.2015 року, укладеного між ним та ОСОБА_2»яком ОСОБА_6 вимоги ОСОБА_2»яка Б.Я. не може виступати предметом договору відступлення права вимоги та бути відчуженим на підставі цивільно-правової угоди, відтак, єдиним вкладником ПАТ «Укрінбанк» є ОСОБА_2»як Б.Я.

Виконання зобов»язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов»язань банку приймаючому банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк встановлений цим Законом. Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Вкладник набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Так, 18 квітня 2016 року вкладник ОСОБА_2»як Б.Я. набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Таким чином, отримання грошових коштів на даний момент є правом вкладника ОСОБА_2»яка Б.Я., яке останній може реалізувати, звернувшись за отриманням коштів у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на їхню користь суми вкладу в розмірі 260 070 грн., а також пеню за період з 15.01.2016 року по 01.04.2016 року та суму відсотків за період з 01.10.2016 року по 01.04.2016 року.

Відповідно до ст. ст. 1058-1061 ЦК України та умов укладеного між сторонами договору, позивачу по спливу терміну дії договору відповідач повинен був повернути вклад та нараховані відсотки.

Однак, як вбачається із рішення Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 239 від 24.12.2015 року, винесеного на підставі постанови Правління Національного банку України від 24.12.2015 року № 934 в ПАТ «Укрінбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 25 грудня 2015 року по 24 березня 2016 року.

Відповідно до пункту 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Зважаючи на вказане, введення тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Про вказане йдеться у змісті правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постановах, що були винесені у справах №6-2001цс15 від 20.01.2015 року та №6-1123цс16 від 13.06.2016 року, котрі є обовязковими до застосування, як такі, що прийняті в порядку п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, підстав для задоволення заявлених позовних вимог у суду не було.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Це, відповідно до приписів ст. 309 ЦПК України, є безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст.209 ч.3, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_8 - задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову

ОСОБА_2»як ОСОБА_3, ОСОБА_2»як ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі ліквідаційної комісії, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2»як ОСОБА_3 та ОСОБА_2»як ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі ліквідаційної комісії по 1015 грн. 20 коп. за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді : Береза В.І.

ОСОБА_9