У х в а л а

іменем україни

17 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П.,Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання правочину удаваним, встановлення факту, проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частки спільного сумісного майна, визнання права власності на 1/8 обов'язкової частки спадкового майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 19 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона більше 22 років проживала однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу разом із ОСОБА_9, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. У період спільного проживання ними був придбаний житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, та два автомобілі: марки «Skoda Favorit», 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та марки «ГАЗ 33021», 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2. Посилаючись на те, що після смерті чоловіка, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, їй стало відомо, що замість договору купівлі-продажу вказаного вище будинку чоловіком було укладено договір дарування, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог, керуючись Законом України «Про власність», ст. ст. 58, 112 ЦК УРСР, ст. 22 КпШС, ст. ст. 3, 60, 61, 65, 74 СК України та ст. ст. 16, 392, 1241 ЦК України, остаточно просила встановити факт проживання її та ОСОБА_9 однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнати удаваним договір дарування спірного будинку та визнати за нею право на 1/2 частки у спільній сумісній власності подружжя та на 1/8 обов'язкової частки спадкового майна.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 19 травня 2016 року позов задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини ОСОБА_4 та ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано вантажний, бортовий малолітражний автомобіль ГАЗ 33021, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, зареєстрований на ім'я ОСОБА_9, об'єктом спільної сумісної власності та визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частки вказаного автомобіля. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про відмову у встановленні факту проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу до 01 січня 2004 року, оскільки чинний на той час Кодекс про шлюб та сім'ю України містив імперативну норму про те, що права і обов'язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану (ч. 2 ст. 13 Кодексу про шлюб та сім'ю України), й відповідно встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах у період до 01 січня 2004 року не породжує жодних юридичних наслідків, від його встановлення не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

З цих же підстав, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у визнанні об'єктом спільної сумісної власності подружжя житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, набутого 02 жовтня 2001 року, та легкового автомобіля марки «Skoda Favorit», 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, придбаного 08 липня 2003 року.

Разом з тим, встановивши факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_9 однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року до дня смерті останнього, суд першої інстанції правильно визнав автомобіль ГАЗ 33021, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_9 та позивача, й відповідно права власності останньої на 1/2 його частки.

Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у визнанні недійсним спірного договору дарування, виходячи із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження удаваності вчиненого договору дарування з підстав приховування договору купівлі-продажу житлового будинку, який насправді мав місце та належних доказів, які б спростовували наявність у сторін наміру укладати договір дарування та підтверджували спрямованість їхньої волі на виникнення цивільно-правових відносин, що випливають із договору купівлі-продажу.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, отже колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

В.І.Журавель

О.В.Закропивний