У х в а л а

іменем україни

17 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П.,Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 грудня 2011 року між банком та відповідачем було укладено договір у вигляді анкети-заяви про приєднання до Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_4 отримав картку «Дебетова». 25 грудня 2012 року відповідачу було переоформлено картку на кредитну карту «Універсальна», відповідно до тарифів якої відповідач отримав кредит у розмірі 9 000 грн у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного вище кредитного договору виникла заборгованість, яка станом на 31 жовтня 2014 року складає 20 948 грн 48 коп., з якої: 8 865 грн 13 коп. - заборгованість за кредитом; 9 029 грн 61 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 580 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина) 973 грн 74 коп. - штраф (процентна складова). Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути на його користь з ОСОБА_4 вказану заборгованість за кредитним договором від 25 грудня 2011 року № б/н.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 травня 2016 року, позов задоволено. Стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 948 грн 48 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій, з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 порушив умови договору про надання банківських послуг (про отримання позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку) та допустив заборгованість, яка підлягає стягненню на користь кредитора. Розмір заборгованості судами визначено з урахуванням умов договору та вимог закону.

Доводи касаційної скарги про неукладення кредитного договору та недосягнення між сторонами усіх істотних умов кредитного договору безпідставні, оскільки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, а саме підписаною відповідачем анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 25 грудня 2011 року, додатком до якої є довідка про умови кредитування.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, отже колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

В.І.Журавель

О.В.Закропивний