Справа № 133/1129/15-ц Провадження № 22-ц/772/403/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 48Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Голоти Л.О.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року в цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та розподіл спільного майна, -

встановила:

В травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та розподіл спільного майна. В обґрунтування позову посилався на те, що 25 червня 1995 року він уклав шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. В 2002 році шлюб за ініціативою відповідача був розірваний та вона, забравши дітей, виїхала в Краснодарський Край Російської Федерації. А в 2003 році відповідач з дітьми повернулась і вони почали проживати однією сімєю, вести спільне господарство, проте шлюб вдруге не реєстрували. З 2003 року винаймали житло, яке здавала ОСОБА_6

З метою придбання житла, в 2004 році позивач почав працювати в м. Москва, зароблені кошти передавав відповідачу, яка в 2006 році за їх спільні кошти придбала квартиру АДРЕСА_1, де він з відповідачем зареєстровані та проживають. Договір купівлі-продажу вказаної квартири оформлений на відповідача. Будь-якого іншого місця проживання ОСОБА_2 не має. На даний час відповідач має наміри продати квартиру та виїхати на постійне місце проживання в Республіку Білорусь, тому позивач просив встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 з 2003 року по 01 січня 2015 року. Також просив розділити між ним та відповідачем квартиру АДРЕСА_2, шляхом визнання за кожним з них права власності на 1/2 ідеальну частку в праві власності на вказану квартиру.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та розподіл спільного майна відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду у звязку з невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

При цьому скаржник посилається на ті самі підстави, що і в позовній заяві.

ОСОБА_3 в поданих суду запереченнях доводи скарги не визнала, вказавши на їх безпідставність і на законність та обґрунтованість рішення суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь в справі та з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який було зареєстровано Самгородоцькою сільською радою Козятинського району Вінницької області 25 червня 1995 року за актовим записом №8 (а.с.21). Від спільного проживання у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.22,23). Згідно свідоцтва про право власності на житло виданого Козятинською міською радою, зареєстрованого в ВООБТІ 15.02.2001 року за реєстровим № 6/177, квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5Ю.(а.с.24) .

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-АМ, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Козятинського районного управління юстиції Вінницької області 19 березня 2002 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.29).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 17 січня 2005 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно , але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину (а.с.32)

15.04.2006 року в м. Козятині Вінницької області, між ОСОБА_7 та відповідачем по справі ОСОБА_3 укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_4, посвідченого 15 квітня 2006 року приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстровано в реєстрі за №815, зареєстрованого в ВООБТІ 04.08.2006 року за реєстровим № 618/1395 (а.с.35,36).

Відповідно до паспортних даних позивача, останній був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3 по 29 серпня 2006 року, а з 30 серпня 2006 року зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції правильно виходив із відсутності правових підстав для задоволення позову за встановлених обставин, оскільки надані позивачем докази, не дають підстав суду прийти до висновку, що на час придбання спірної квартири позивач і відповідач проживали однією сімєю. Допитані в судовому засіданні свідки не підтвердили факт ведення спільного господарства сторонами.

Покази свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не дають підстав дійти висновку, що між позивачем і відповідачем на квітень 2006 року склалися відносини притаманні подружжю й за кошти позивача була придбана спірна квартира, оскільки відсутні будь-які підтверджуючі докази того, що позичені ОСОБА_2 кошти були направлені відповідачу саме на придбання квартири.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. А тому, виходячи із встановлених обставин, висновки суду є правильними і такими, що ґрунтується на вимогах закону.

Так, відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно з частиною 1 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один і з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно із статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що на відміну від статті 60 СК України, яка презюмує спільну сумісну власність майна набутого під час шлюбу чоловіком та жінкою, стаття 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

З урахуванням зазначеного при вирішенні спору про поділ майна, необхідно встановити як обсяг спільного нажитого майна так і з'ясувати час та джерела його придбання.

Згідно з вимогами частини 3 статті 10, частин 1, 4 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі не знаходилися, то виходячи зі змісту наведеної норми права і з урахуванням вимог статей 10, 60 ЦПК України позивач ОСОБА_2 зобов'язаний довести, надавши достатні, належні та допустимі докази, відповідно до положень статей 58, 59 ЦПК України, що квартиру АДРЕСА_4 було придбано ОСОБА_3 на спільні з ним грошові кошти, внаслідок спільної праці і квартира є об'єктом спільної сумісної власності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання апелянта на те, що обєктивними доказами проживання позивача та відповідача однією сімєю без шлюбу є наявність спільних дітей та факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою, не спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки позивачем не доведено факту ведення спільного господарства станом на квітень 2006 року, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сімї, та що між чоловіком і жінкою склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_12

Судді: (підпис) ОСОБА_13

(підпис) ОСОБА_14

"З оригіналом вірно"

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.