Справа №472/646/16-ц 29.08.2016 29.08.2016 29.08.2016
Справа №472/646/16-ц Головуючий у першій інстанції Тустановський А.О.
Провадження №22-ц/784/1996/16 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Ухвала

Іменем України

29 серпня 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Самчишиної Н.В., Галущенка О.І.,

з секретарем судового засідання Шагай О.А.,

за участі: представника позивача Гусарова С.Д.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Сільськогосподарської виробничої фірми «Агросоюз» ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04 серпня 2016 року, постановлену у цивільній справі за позовом Сільськогосподарської виробничої фірми «Агросоюз» до Зеленівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області про визнання права приватної власності на майновий комплекс,

УСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року Сільськогосподарська виробнича фірма «Агросоюз» (далі - СВФ «Агросоюз») звернулася до суду з позовною заявою до Зеленівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, в якій посилаючись на положення ч.3 ст.344 ЦК України просила визнати за нею право власності на нежитловий комплекс, що складається із: будинку механізатора (адмінбудівля), позначеного на плані літ.А, площею 165.2 кв.м., складу - літ. Б, площею 947.4 кв.м., складу - літ.Г, площею 100.7 кв.м., складу - літ.Д, площею 75.9 кв.м., складу ПММ - літ.Ж, площею 13.7 кв.м., складу - літ.З, площею 31.0 кв.м., вагової з вагами - літ.І, площею 272.5 кв.м., вбиральні - літ.К, площею 1.2 кв.м., навісу - літ.В, площею 561.6 кв.м., споруд - літ.№1.1, та розташований по вулиці Польова, №1 в селі Колосівка Веселинівського району Миколаївської області.

Ухвалою судді Веселинівського районного суду Миколаївської області від 25 липня 2016 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду на 04 серпня 2016 року.

Наступною ухвалою цього ж суду від 04 серпня 2016 року провадження у справі закрито, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись із судовим рішенням, СВФ «Агросоюз» подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального законодавства, просить скасувати ухвалу, а справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржену ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, оскільки суд постановив її з додержанням норм процесуального права.

Закриваючи провадження у справі районний суд виходив з того, що вказаний спір не підлягає розгляду в суді у порядку цивільного судочинства, оскільки сторонами у справі є юридичні особи - суб'єкт господарювання та орган місцевого самоврядування, наділений господарською компетенцією, а правовідносини, що оспорюються є господарськими та такими, що пов'язані із захистом права власності, в тому числі із визнанням цього права, а тому спір підлягає вирішенню в господарському суді.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його вірним, обґрунтованим й законним.

За Конституцією України, ст.27 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 « Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Пунктом 1 ч.1 ст.205 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, закриття провадження - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення у зв'язку із виявленими після відкриття провадження обставинами, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Вичерпний перелік підстав для закриття провадження у справі визначений ст.205 ЦПК України і свідчить про те, що провадження відкрито або неправомірно при відсутності в заінтересованої особи права на звернення до суду за захистом, або не може бути продовжено з інших причин, у тому числі у зв'язку з волевиявленням сторін по розпорядженню своїми правами, які викликають зазначені правові наслідки.

При визначенні юрисдикційності спору слід враховувати, що критеріями розмежування цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, характер спору про право (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами інших видів судочинства), по-друге, однією із сторін у спорі є, як правило, фізична особа.

Тобто критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи господарського судочинства є одночасно суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

У п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» роз'яснено, що на вимоги ст.ст.1, 4-1, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам ст.1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Відповідно до ч.1 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно ст.2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст.21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» №10 від 24 жовтня 2011 року роз'яснено, що при вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір господарським, слід виходити з визначень, наведених у ст.3 ГК України.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Підпунктом 3.1 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» №10 від 24 жовтня 2011 року роз'яснено, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання, наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору господарським судом, відсутність у закону норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані, з захистом права власності, в тому числі з визнанням цього права.

З матеріалів справи вбачається, що 20 липня 2016 року суб'єкт господарювання - СВФ «Агросоюз» звернулась до суду із позовом до Зеленівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області про визнання права приватної власності на комплекс будівель і споруд, що був переданий Ліквідаційною комісією Колективного сільськогосподарського підприємства «Победа» на баланс позивача на підставі договору від 26 грудня 1997 року.

Отже, з огляду на викладене, враховуючи положення чинного законодавства, зміст правовідносин та суб'єктний склад учасників цих правовідносин, оскільки спір виник між юридичними сторонами щодо нерухомого майна, колегія суддів вважає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України провадження у справі підлягало закриттю, що вірно констатував і суд першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують, що відповідно до ст.312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали суду без змін.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.303,307,312,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарської виробничої фірми «Агросоюз» - відхилити, а ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: Н.В. Самчишина

О.І. Галущенко