Справа №451/925/16-ц
Провадження № 2/451/391/16
РІШЕННЯ

іменем України

07 листопада 2016 року

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Радехів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинне будівництво,-

встановив:

12 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинне будівництво.

В позовній заяві зазначає, що згідно з виписки з рішення виконавчого комітету Нивицької сільської ради Радехіського району Львівської області №49 від 10.12.1992 року ОСОБА_3 було надано земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку в с. Нивиці Радехівського району Львівської області. На зазначеній ділянці, позивач самочинно збудував будинок, загальною площею 113,6 кв.м. Дане будівництво ним було проведено без належно затвердженого проекту і відповідно без дозволу на початок робіт, з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом. Згідно технічного паспорта, виданого комунальним підприємством Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що житловий будинок №26а по вул.Топольна в с.Нивиці Радехівського району Львівської області, становить загальну площу 113,6 м.кв. Незважаючи на тривале та постійне користування земельною ділянкою та будинком жодних правовстановлюючих документів на них немає. У 2015 році, позивач, розпочав процедуру оформлення права власності на будинок в адміністративному порядку, однак, оформленню права власності перешкоджає, неврегульованість питання землекористування, вирішенню якого перешкоджає наявність на земельній ділянці самочинно збудованого будинку. На даний час позивач користується самочинно збудованим майном, але не може провести відповідну реєстрацію внаслідок того, що самочинне будівництво здійснено без належно затвердженого проекту, та неврегульованість питання землекористування, тому в нього виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд. Просить визнати за ним, ОСОБА_2, право власності на самочинно збудований житловий будинок, загальною площею 113,6 кв.м., що розташований на вул.Топольна, №26а в с. Нивиці, Радехівського району Львівської області.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, так як вони викладені у заяві. Звертав увагу суду, що позивач розпочав будівництво у 2003 році та завершив його у 2005 році та в даний час немає іншим чином захистити своє право як зверненням до суду із позовом. Просив постановити рішення про задоволення позовних вимог, врахувавши при цьому позицію Верховного суду України, висловлену у постанові №6-1328 цс15 про визнання права власності на житловий будинок.

Представник відповідача Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, просять позов задовольнити (а.с.25).

Відповідач ОСОБА_3 подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити (а.с.22)

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися відповідачі.

Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси.

Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 38 ЗК України визначається, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших обєктів загального користування.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а при здійсненні своїх прав та виконанні обовязків зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства.

Суд встановив, що згідно з виписки з рішення виконавчого комітету Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області №49 від 10.12.1992 року ОСОБА_3 було надано земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку в с. Нивиці Радехівського району Львівської області (а.с.6).

Актом від 17 січня 1993 року ОСОБА_3 виділено в натурі земельну ділянку під індивідуальне будівництво, площею 1800 кв.м. (а.с.40).

17 січня 1993 року погоджено проект забудови земельної ділянки на підставі рішення Нивицької сільської Ради народних депутатів від 10.12.1992 року №49 та виготовлено будівельний паспорт земельної ділянки (а.с.39,38).

На вказаній земельній ділянці позивач самочинно у 2003 році розпочав будівництво та завершив побудову житлового будинку №26а у 2005 році, що підтверджується технічним паспортом, виданим комунальним підприємством Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації», загальна площа якого становить 113,6 м.кв (а.с.7-10).

У відповідності до ч. 1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без належного дозволу або певним чином затвердженого проекту.

При розгляді даної цивільної справи судом звернуто увагу на те, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Судом встановлено відсутність у позивача необхідних висновків компетентних органів, а також дозволу на будівництво (добудову) на момент здійснення цього будівництва. Також, встановлено й відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку на якій розташована самочинна будівля (добудова), в тому числі й відсутні рішення відповідних органів про передачу (надання) позивачам цієї земельної ділянки. Відповідно дана земельна ділянка є самовільно зайнятою позивачем.

Згідно із пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цим Кодексом, положення ЦК застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Тому правила ст.376 ЦК України про наслідки самочинного будівництва застосовуються і до об'єктів, побудованих до набрання чинності ЦК та Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За правилами ст.376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст.391 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст.376 ЦК України за вимогою власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права третіх осіб.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках, суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може, на підставі ч. 7 ст.376 ЦК України, зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Як вбачається із заяви Нивицької сільської ради Радехівського району від 20.10.2016 року №286 з початку будівництва будинку скарг, претензій та заяв щодо самочинно збудованого будинку за адресою: вул.Топольна, №26а в с.Нивиці, Радехівського району Львівської області на адресу сільради не надходило. Претензії від сусідів відсутні, що підтверджується їх заявами поданими на імя сільради (а.с.25-27).

Згідно висновку про технічний стан житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами конструктивні елементи житлового будинку знаходяться в доброму стані, житловий будинок, що розташований по вул.Топольній, 26-а, с.Нивиці Радехівського району Львівської області можна надійно і безпечно експлуатувати (а.с.30).

Водночас згідно із ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4 ст. 376 ЦК України).

З контексту частин 3,4 ст. 376 ЦК України випливає, що ч. 3 цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз положень ч. 3 ст. 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований обєкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення ч. 1 ст. 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, відповідного документа та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому обєкті нерухомості (Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 грудня 2015 р. у справі № 6-1328цс15).

Враховуючи вищенаведене, висновок про технічний стан житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які можна експлуатувати, на підставі аналізу представлених суду доказів та позиції органу місцевого самоврядування й заяви ОСОБА_3, суд робить висновки, що самочинно збудований житловий будинок не порушує прав суміжних землекористувачів чи прав інших осіб, в тому числі і сільської ради, а тому є всі підстави у відповідності до п.5 ст.376 ЦК України задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст.3,10,11,60, 158, 174, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на самочинно збудований житловий будинок, загальною площею 113,6 кв.м., що розташований в с.Нивиці вул. Топольна,26 а Радехівського району Львівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийОСОБА_4