Номер провадження: 22-ц/785/40/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Плавич Н.Д. суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.

при секретарі Коноваленко Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у присутності: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка представляє також інтереси ОСОБА_5 по довіреності,

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 вересня 2015р.

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_3, Овідіопольського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області

про виселення та зняття з реєстраційного обліку у жилому будинку,

за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_2

про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИЛА:

в червні 2015 р. ОСОБА_2 звернувся до відповідачів з вказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що йому на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Новоградківка, вул. 50 років Жовтня, буд. 23. В цьому будинку зареєстровані його діти, відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_6 проживає в будинку, відповідачі, ОСОБА_5 і ОСОБА_3 в будинку не проживають.

Посилаючись на те, що відповідачі чинять йому перешкоди у здійсненні права власності на жилий будинок, позивач, уточнив позовні вимоги, просив виселити ОСОБА_6 з будинку та зобовязати Овідіопольський районний відділ Головного управління державної міграційної служби в Одеській області зняти ОСОБА_6, ОСОБА_5 і ОСОБА_3 з реєстраційного обліку в будинку (а.с. 80-81).

В суді першої інстанції позивач позов підтримав.

Відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_3 позов не визнали, посилаючись, що в порядку спадкування після смерті їх матері, ОСОБА_7, вони набули право власності кожна по 1/6 частині жилого будинку.

Овідіопольський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України просив розглянути справу за відсутності його представника.

Відповідач ОСОБА_6 за місцем реєстрації в жилому будинку №23 по вул. 50 років Жовтня в с. Новоградківка не проживає, що підтверджується зворотними повідомленнями.

Відповідачі, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до відповідача з зустрічним позовом, посилалися на наступне.

Всі вони, а також їх рідний брат, ОСОБА_6 є дітьми позивача і ОСОБА_7, батьки перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.07. 1977 р.

Під час шлюбу їх батьки за спільні кошти, 04.08.1988 р. на підставі договору купівлі-продажу придбали жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. 50 років Жовтня, 23 в с. Новоградківка Овідіопольського району Одеської області.

05.09.1996 р. їх матір, ОСОБА_7, померла, відкрилася спадщина на ? частину спадкового майна. На час смерті матері вони були малолітніми дітьми, проживали з батьком та братом ОСОБА_6 в жилому будинку, після смерті матері були передані на виховання опікуну. В нотаріальній конторі, куди вони звернулися з заявою про прийняття спадщини, їм було відмовлено у видачі правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Просили визнати за ними право власності за кожним по 1/6 частині на спадкове майно, що залишилося після смерті матері (а.с.60-61).

Рішенням місцевого суду від 25.09.2015р. в позові ОСОБА_2 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частки спадкового майна задоволено частково.

Суд визнав за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті їх матері, ОСОБА_7, яка померла 05.09.1996р. право власності за кожною на 1/10 частку спадкового майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який в цілому складається із жилого будинку загальною площею 41,0кв.м, жилою 29,11кв.м, літньої кухні 25,0кв.м, сараю 20,0кв.м, підвалу, що розташовані за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Новоградківка, вул. 50 років Жовтня, будинок №23.

В задоволені решти позовних вимог по зустрічному позову відмовлено. Суд вирішив питання щодо судового збору (а.с.94-97).

В апеляційній скарзі апелянт, позивач ОСОБА_2, просить рішення місцевого суду скасувати в повному обсязі, постановити нове рішення про задоволення його позову, відмову в зустрічному позові, посилаючись на те, що він є єдиним власником спірного майна, тому його право власності підлягає захисту.

В апеляційному суді позивач апеляційну скаргу підтримав.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка представляє також інтереси ОСОБА_5, вважають рішення законним та обґрунтованим.

Відповідач ОСОБА_6 не зявився, повідомлявся про день і час розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, доводи скарги, заперечення на неї, колегія дійшла висновку апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

По матеріалам справи встановлено, що 22 липня 1977 р. позивач ОСОБА_2 і ОСОБА_7 (до шлюбу Шишова) зареєстрували шлюб, що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб. (а.с.74).

Під час шлюбу у подружжя народились діти: ОСОБА_5, 30.04.1980, ОСОБА_6, 18.07.1987, ОСОБА_4, ОСОБА_3- обоє 07.04.1991 (а.с. 62-71)

04.08.1988 р. на підставі договору купівлі-продажу на імя позивача ОСОБА_2 був придбаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Новоградківка, вул. 50 років Жовтня, буд. 23 (а.с. 9-10).

У відповідності з вимогами КЗпШ України, який був чинний на час укладання вказаної угоди, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю (ст.22 КЗпШ України), відповідно до ст. 28 цього ж Кодексу в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Жилий будинок, придбаний подружжям ОСОБА_2 і ОСОБА_7 під час шлюбу, є їх спільним сумісним майном і частки у праві власності на це майно кожного з подружжя є рівними, по ? у кожного.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції, а також в апеляційному суді позивач ОСОБА_2 посилався на те, що вказане нерухоме майно є його особистою власністю, вказаний довід суд першої інстанції не прийняв до уваги, колегія з таким висновком погоджується, враховуючи, що позивач ОСОБА_2 не надав допустимих доказів в підтвердження цих своїх доводів.

05.09.1996 р. померла дружина позивача ОСОБА_7, що підтверджено свідоцтвом про смерть, відкрилась спадщина на спадкове майно, на ? частину жилого будинку. (а.с.75).

Відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції ЦК України 1963 р. на час відкриття спадщини, спадкоємцями за законом першої черги, в рівних частках, після смерті ОСОБА_7 були: її чоловік ОСОБА_2 та неповнолітні діти: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Статтею 548 ЦК України в редакції 1963 року було встановлено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

а) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

б) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_7 в жилому будинку залишились проживати чоловік померлої ОСОБА_2 та її четверо дітей. Ці обставини також підтверджені довідками Новоградківської сільської ради (а.с. 6,76).

Сам позивач в судовому засіданні визнавав, що після смерті його дружини всі четверо його дітей проживали з ним протягом 9 днів в будинку, в подальшому їх забрала під опіку до себе мати його покійної дружини.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.03.2006 р. ОСОБА_2 був позбавлений батьківських прав відносно дітей ОСОБА_8, та ОСОБА_9 у звязку з тим, що він ухилявся від їх виховання та утримання. Судом в інтересах дітей був накладений арешт на жилий будинок (а.с. 88).

Таким чином, позивач та його четверо дітей прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 і частка кожного із спадкоємців у спадковому майні складають 1/10 частину (1/2 на 5) жилого будинку.

В нотаріальній конторі відповідачам, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.62).

Дав оцінку доказам, що зібрані по справі, враховуючи вимоги закону, який діяв на час відкриття спадщини, суд частково задовольнив зустрічний позов та визнав за спадкоємцями ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, які звернулися до суду з позовом про визнання за ними права власності на частки спадкового майна, за кожною по 1/10 частині спадщини, яка складається з житлового будинку з господарськими спорудами №23, вул. 50 років Жовтня, с. Новоградівка, Овідіопольського району Одеської області.

Колегія вважає, що такий висновок суду за зустрічним позовом спадкоємців є законним та обґрунтованим.

Позивач у первісному позові просив виселити ОСОБА_6 з будинку та зобовязати Овідіопольський районний відділ Головного управління державної міграційної служби в Одеській області зняти з реєстраційного обліку за адресою спірного будинку ОСОБА_6, ОСОБА_5 і ОСОБА_3 (а.с. 82-83).

Судом першої інстанції в задоволені первісного позову відмовлено.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті їх матері набули право власності кожна на 1/10 частину жилого будинку, таким чином, разом із позивачем вони є співвласниками цього майна, мають рівні з позивачем права щодо користування, володіння та розпорядження цим майном.

Відповідачі в зустрічному позові не заявляли вимог щодо виселення з будинку їх рідного брата, ОСОБА_6, більш того, вони не заперечують, щодо його долі в спадковому майні, в розмірі 1/10 частки. Крім того, позивач і відповідачі в судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_6 в спірному будинку не проживає. З таких підстав, колегія погоджується з висновком місцевого суду щодо відмови в позові позивача ОСОБА_2 про виселення сина, ОСОБА_6, зняття відповідачів з реєстраційного обліку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 перевірені в ході розгляду справи в апеляційному суді, апеляційна скарга позивача не містить правових доводів, які би давали підставу для скасування рішення місцевого суду, тому апеляційна скарга відхиляється, рішення місцевого суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 вересня 2015 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_3, Овідіопольського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про виселення та зняття з реєстраційного обліку у жилому будинку, за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: Плавич Н.Д.

ОСОБА_10

ОСОБА_11