Справа № 149/954/16-ц Провадження № 22-ц/772/3416/2016Головуючий в суді першої інстанції Олійник І. В.
Категорія 48Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

при секретарі: Топольській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27.09.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по виплаті аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по виплаті аліментів.

Зазначала, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15.09.2010 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму встановленого для відповідного віку дітей щомісяця на кожну дитину, починаючи з 29.07.2010 року і до досягнення дітьми повноліття.

Однак, відповідач не виконує рішення суду та не сплачує аліментів на утримання дітей, внаслідок чого станом на 01.03.2016 року утворилась заборгованість в сумі 43261,51 грн.

Посилаючись на зазначені обставини та положення ст.ст.180, 194 СК України, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь заборгованість по виплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в сумі 43261,80 грн.

Заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27.09.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що рішення суду відповідає положенням ст.213 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15.12.2010 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, укладений 24.05.1997 року Жданівською сільською радою Хмільницького району Вінницької області, зареєстрований за №8 (а.с.3).

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5, 8).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15.09.2010 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму встановленого для відповідного віку дітей щомісяця на кожну дитину, починаючи з 29.07.2010 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.55).

30.09.2010 року постановою державного виконавця Лесик А.Л. відкрито виконавче провадження про примусовому виконанн. виконавчого листа №2-961, виданого 15.09.2010 року Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області (а.с.4).

Відповідно до розрахунку заборгованості по виплаті аліментів ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, складеного головним державним виконавцем відділу ДВС Хмільницького МРУЮ, станом на 01.03.2016 року заборгованість ОСОБА_3 по виплаті аліментів становить 43 261,51 грн. (а.с.10).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що правових підстав для задоволення позову немає.

Судова колегія вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим.

За змістом ч.2 ст.18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом.

Відповідно до ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст.187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Таким чином, заборгованість за аліментами може бути стягнута лише за виконавчим листом, виданим на підставі рішення суду, а не за новим рішенням суду. Крім того, заборгованість за аліментами за виконавчим листом стягується при наявності певних обставин визначених законом (невчасне подання виконавчого листа до виконання, розшук платника аліментів, або перебування його за кордоном), які в даному випадку відсутні.

Лише частина третя статті 194 СК України встановлює підстави за яких заборгованість за аліментами може бути стягнута за минулий час за рішенням суду, а саме, коли заборгованість виникла за аліментами, які стягувались на підставі ст. 187 СК України, тобто за заявою платника в добровільному порядку, а не за рішенням суду.

Оскільки аліменти стягуються з відповідача за рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15.09.2010 року, державний виконавець зобов'язаний вчиняти всі передбачені заходити не тільки щодо стягнення поточних аліментів, а й стягнення виниклої заборгованості. В іншому випадку, державний виконавець припускається часткового виконання рішення суду, що є неприпустимим.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є помилковими та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримані норми матеріального та процесуального права, а відтак апеляційна скарга є необґрунтованою та підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27.09.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по виплаті аліментів - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ А.Ю. Зайцев

Судді: /підпис/ О. С. Панасюк

/підпис/ Т.М. Шемета

Згідно з оригіналом.

Суддя: