25.01.2016 м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді - Світлик О.М.
при секретарі судового засідання - Копчі Є.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на боці позивача: Ужгородський МС ГУ ДМС України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації,
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на боці позивача: Ужгородський МС ГУ ДМС України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно.
Вказує, що відповідно до відомостей домової книги будинковолодіння АДРЕСА_1 у даному будинку зареєстровані двоє чоловік, а саме: вона - ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2
Зазначає, що прописка та переїзд відповідача в належний йому будинок була зумовлена тим, що в неї немає власних дітей, людина вона не молода, а відтак потребує допомоги. За таких причин вона та її покійний чоловік погодились на проживання відповідача та його колишньої дружини в їхньому будинку.
Також зазначає, що відповідач на даний час прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, хоча фактично, майже два роки, в зазначеному будинку не проживає. Це пов'язано з тим, що він перебуває у фактичних шлюбних відносинах із жінкою, з якою має спільну дитину і проживає разом з нею по місцю її реєстрації. Його візити носять періодичний характер. В той же час, склалася ситуація, коли людина тривалий час не мешкає за місцем реєстрації, не оплачує житлово-комунальні послуги, але виписуватися добровільно відмовляється.
Пояснює, що оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за нього, чим об'єктивно порушуються її права, тому вона змушена звернутися за захистом до суду.
На підставі викладеного просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.
У судове засідання позивач та її представник не з'явилися, однак, представником позивача ОСОБА_3 через канцелярію суду було подано заяву від 25.01.2016 року про розгляд справи без їх участі. Свої позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити.
Відповідач про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав.
Відповідно до положень п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.
У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.
В силу п. 117 вищенаведених Правил поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.
За приписами ч. 5 ст. 74 ЦПК України в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Відповідно до ч. 9 ст. 76 ЦПК України якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з положеннями ч. 9 ст. 74 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.
Оскільки відповідачем судові повістки, направлені судом на його ім'я за адресою, за якою зареєстровано його місце проживання, не одержані, внаслідок чого повернуті суду за закінченням терміну зберігання через відсутність адресата, окрім того виклик відповідача здійснювався через оголошення в пресу (газета «Новини Закарпаття», № № 7-8 (4472-4473), суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомленим по час та місце судового розгляду.
Третя особа без самостійних вимог на боці позивача явку в судове засідання уповноваженого представника не забезпечила, однак, завідувачем Ужгородського міського сектору ГУ ДМС України в Закарпатській області скеровано до суду заяву від 31.12.2015 року № 13/4254 про розгляд справи без участі вказаного органу.
Згідно з ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 ст. 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти прийняття заочного рішення, суд, керуючись ч. 1 ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи та вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши забрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, приходить до наступного висновку.
Так, як вбачається з матеріалів справи, власником будинку АДРЕСА_1 є позивач - ОСОБА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НОМЕР_1 від 25.03.2005 року, посвідченим державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Ластівкою А.В., спадкова справа № 171/2005 рік, зареєстровано в реєстрі за № 3-1069. Згідно даного Свідоцтва спадкоємцем майна гр. ОСОБА_5, померлого 24.05.2004 року є дружина ОСОБА_1, що мешкає в АДРЕСА_1. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з житлового будинку з надвірними спорудами та будовами, що знаходиться в АДРЕСА_1, що належав померлому на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 18.03.1997 року, згідно рішення виконкому Ужгородської міської ради від 26.02.1997 № 38, зареєстрованого в КП «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» № 6350 в книзі 53.
Право власності ОСОБА_1 на вказаний будинок підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 30.03.2005 року, номер витягу: НОМЕР_3.
Відповідно до відомостей домової книги для прописки громадян у будинку № 51 по вул. Солов'їна прописані ОСОБА_1 та ОСОБА_2
Проте, як встановлено судом, ОСОБА_2 вже тривалий час, майже два роки, не проживає у даному будинку, не оплачує житлово-комунальні послуги, чим порушуються права позивача - ОСОБА_1
У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. При цьому, ст. 380 ЦК України визначає житловий будинок об'єктом права власності.
Права власника житлового будинку визначені нормами ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
За приписами ст. 158 Житлового кодексу Української РСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення, при цьому приписи ст. 162 Житлового кодексу Української РСР регламентують обов'язок наймача своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Враховуючи відсутність договору найму, оскільки позивач не має наміру щодо встановлення правовідносин з відповідачем, які регулюються ст. 158 Житлового кодексу Української РСР та главою 59 ЦК України щодо найму спірного житла, у відповідача припинилось право користування житлового будинку.
Крім того, згідно з нормою ст. 163 Житлового кодексу Української РСР у разі тимчасової відсутності наймача за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
За ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 близько двох років в зазначеному будинку не проживає.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 Житлового кодексу Української РСР).
Відтак, позов про визнання відповідача таким, що втратив право його користування, підлягає задоволенню.
Що стосується вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку, то вона задоволенню не підлягає, оскільки визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є самостійною і достатньою підставою для знання такої особи з реєстраційного обліку. Зокрема, вимога про зняття відповідача з реєстрації місця проживання відповідачем не може бути реалізована, оскільки відноситься до компетенції управлінь, відділів (секторів) Державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (п. 1.3. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів). Враховуючи, що до участі у справі Ужгородський міський сектор Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області залучений третьою особою, вищенаведена вимога позивача про зняття з реєстрації не може бути задоволена судом, оскільки цивільне процесуальне законодавство не передбачає можливості зобов'язання до вчинення певних дій третьої особи у справі.
Водночас, за приписами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.
У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 487,20 грн.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 158, 169, 212, 213, 215, 223, 224-226, 233, 294, 296 ЦПК України, ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 150, 163 Житлового кодексу Української РСР, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на боці позивача: Ужгородський МС ГУ ДМС України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме, будинком АДРЕСА_1, належним ОСОБА_1 (АДРЕСА_1).
У задоволенні вимоги про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.М. Світлик