Провадження №22-ц/784/1882/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 490/6534/15-ц Головуючий І інстанції - Губницький Д.Г.
Провадження № 22-ц/784/1882/16 Доповідач - Темнікова В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2016 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Данилової О.О., Маляренко І.Б.,

за участю секретаря - Тищенко Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Страхова компанія «Країна», ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3, Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що 18.11.2014 року біля перехрестя вул. Васляєва та просп. Миру ОСОБА_3 під керуванням автомобіля ЗАЗ Форса д/н НОМЕР_1 була скоєна ДТП, внаслідок якої належний йому автомобіль НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, а йому завдано матеріальну шкоду у розмірі 6455 грн. З місця події сторонами було повідомлено про ДТП ПАТ «СК «Країна», якою було повідомлено про відсутність аварійного комісара на виїзд та запрапоновано надати документи в офіс компанії разом з повідомленням про ДТП. У зв'язку з тим, що у ОСОБА_3 були відсутні будь-які документи на авто, окрім талону страхового полісу: АС 9322966 на склі авто, на місці ДТП Європротокол складено не було. Також позивач зазначив, що він є інвалідом війни ІІІ групи, а тому звільнений від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ. В подальшому 20.11.2014 року, в офісі представництва ПАТ «СК «Країна» було складено заяву № 4821 про ДТП, оглянуто транспортний засіб, надані документи на авто та посвідчення про пільги (інвалід війни 3 гр.), а також надано рахунок на суму 6455 грн. щодо заміни пошкодженого бамперу, який видано на станції технічного обслуговування за погодженням зі ПАТ «СК «Країна». В подальшому, йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у розмірі 6455 грн., у зв'язку з відсутністю страхового випадку. Крім того, він звертався до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок ДТП за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, але також отримав відмову. В уточненій позовній заяві позивач посилався також на те, що власником ЗАЗ Форса д/н НОМЕР_1 є ОСОБА_2, що через відсутність у ОСОБА_3 будь-яких документів на авто на місці ДТП, складання європротокола за телефоном було узгоджено з ОСОБА_2 пізніше. На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних заяв, позивач просив суд солідарно стягнути на його користь з ПАТ «СК «Країна» та ОСОБА_2 матеріальні збитки в сумі 10616,90 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ПАТ «СК «Країна» звернулася до суду з запереченнями на апеляційну скаргу, в яких просило апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обгрунтованим.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

З-я особа ОСОБА_3 не визнала доводи апеляційної скарги, просила її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи були створені необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи з урахуванням принципу цивільно - процесуального законодавства про те, що кожен учасник процесу повинен довести ті обставини, на які він посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Судом були досліджені і оцінені в їх сукупності всі докази, надані учасниками процесу. Виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що згідно полісу АС/9322966, строком дії з 19 квітня 2014 р. по 18 квітня 2015 р. ПАТ СК «Країна» застрахувало цивільно - правову відповідальність власника автомобілю ЗАЗ моделі «Forza», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 з лімітами відповідальності за шкоду заподіяну життю та здоров'ю 100000 грн., майну 50000 грн., франшиза 500 грн. ОСОБА_1 у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить автомобіль «Ssang Yong» моделі «Kyron», реєстраційний номер НОМЕР_2. 20 листопада 2014 р. ОСОБА_3 звернулася до ПАТ СК «Країна» із повідомленням про ДТП. Того ж дня з повідомлення про ДТП до ПАТ СК «Країна» звернувся ОСОБА_1 в якості потерпілої особи та зазначив, що ДТП оформлено з допомогою «європротоколу». 20 листопада 2014 р. представником ПАТ СК «Країна» проведений огляд автомобілю «Ssang Yong», яким встановлений факт пошкодження заднього бамперу. 21 листопада 2014 р. ОСОБА_1 отримав рахунок ТОВ «Богдан -Авто Миколаїв» на проведення ремонтних робіт належного йому автомобілю на суму 6455,02 грн.

Крім того судом було встановлено, що листом від 17 грудня 2014 р. ПАТ СК «Країна» звернулася до ОСОБА_1 з проханням надати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) і копію поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на його автомобіль. Листом від 23 лютого 2015 р. ПАТ СК «Країна» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування через те, що не було надано документів, які підтверджують, що шкода заподіяна дорожньо-транспортною пригодою, а тому даний випадок не можна кваліфікувати як страховий випадок. У березні 2015 р. ОСОБА_1 звертався до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок ДТП, але отримав відмову, оскільки даний випадок не відноситься до підстави відшкодування за рахунок МТСБУ шкоди потерпілому.

Також судом було встановлено, що позивач та ОСОБА_3 працівників підрозділів МВС України про ДТП не проінформували, спільного повідомлення про ДТП не склали і страховику не подали. Позивач як учасник бойових дій звільнявся від обов'язкового страхування цивільної відповідальності. Тому у відповідності до змісту п. 33.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності володільців наземного транспорту» не міг скористатися можливістю складання спільного повідомлення про ДТП(європротоколу), оскільки автомобіль, яким він керував не вважався забезпеченим. Отже ДТП мала оформлятися уповноваженими на те працівниками ДАІ МВС України. Від заявлених в суді клопотань про призначення судових експертиз для з'ясування факту ДТП позивач відмовився через небажання оплачувати їх.

Тому суд дійшов висановку, що позовні вимоги до ПАТ СК «Країна» задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог до ОСОБА_2, то суд також дійшов висновку про їх необгрунтованість через недоведеність причинного зв'язку між заподіяною шкодою позивачу та протиправною поведінкою ОСОБА_2

Висновки суду стосовно необгрунтованості позовних вимог відповідають обставинам справи та законодавству, яке регулює спірні правовідносини. Так, як убачається з матеріалів справи, власником автомобіля ЗАЗ моделі «Forza», реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_2 Під час ДТП керувала даним автомобілем 3-я особа ОСОБА_3 Виходячи з положень, зазначених в п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди ( пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). ОСОБА_3 керувала автомобілем ОСОБА_2 на підставі зазначених документів, отже у разі доведеності її вини в скоєнні ДТП саме вона, а не ОСОБА_2 повинна нести відповідальність за завдання шкоди внаслідок ДТП. Однак, ОСОБА_3 була залучена до участі у справі позивачем у якості 3-ої особи, а не відповідача, позов до неї по даній справі заявлено у встановленому законом порядку не був. Належних та допустимих доказів відсутності у ОСОБА_3 під час скоїння ДТП відповідних документів, а саме реєстраційного документу на транспортний засіб, поліса позивачем надано не було. ОСОБА_3 наполягає на тому, що відповідні документи у неї були. А показання самого позивача з цього приводу не можуть бути прийняті до уваги як докази по справі, оскільки пояснення сторони по справі не можуть бути прийняті як докази по справі, так як враховуючи положення ст. 58,59 ЦПК України про належність та допустимість доказів, а також положення ст. 57 ЦПК України про те, що доказом у справі є пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, допитаних як свідків, пояснення апелянта в даному випадку, які отримані не за процедурою допиту свідків (ст. 184 ЦПК України) не можуть використовуватися як засіб доказування. Наявність страхового поліса саме на ім'я ОСОБА_3 за наявності у неї поліса на ім'я ОСОБА_2 в даному випадку не було обов'язковим. За таких обставин суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог саме до ОСОБА_2

Що стосується позовних вимог до ПАТ СК «Країна», то суд також правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до п.37.1.3 ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності володільців наземного транспорту» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Згідно п.33.1 ст. 33 зазначеного Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 2.10,2.11 Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог п. 9.10 цих Правил, не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди, повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції, вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об'їзд місця пригоди. Якщо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди немає потерпілих та не завдано матеріальної шкоди третім особам, а транспортні засоби можуть безпечно рухатися, водії (за наявності взаємної згоди в оцінці обставин скоєного) можуть прибути до найближчого поста Державтоінспекції або в орган чи підрозділ міліції для оформлення відповідних матеріалів, попередньо склавши схему пригоди та поставивши підписи під нею. У разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка. У такому випадку водії згаданих транспортних засобів після складення ними зазначеного в цьому пункті повідомлення звільняються від обов'язків, передбачених підпунктами «д» - «є» пункту 2.10 цих Правил.

Як встановлено судом першої інстанції позивач та ОСОБА_3 не виконали покладених на них зазначеними вище пунктами Правил дорожнього руху обов'язку щодо повідомлення органу чи підрозділу поліції про дорожньо-транспортну пригоду, не дочекалися прибуття працівників поліції, не вжили всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, оскільки взагалі відмовилися від виклику працівників поліції. Не було ними складено також схеми пригоди, засвідченої їх підписами, чи спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка. Останній не було складено через те, що не було досягнено згоди водіїв транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Не виконання позивачем та ОСОБА_3 покладених на них Правилами дорожнього руху обов'язків призвело до неможливості страховика встановити причини та обставини настання дорожньо-транспортної пригоди, винну особу в скоєнні ДТП і як наслідок до неможливості встановлення того, що механічні пошкодження автомобіль позивача отримав саме в результаті даного ДТП. Посилання позивача на те, що вони мали право не виконувати обов'язки, передбачені Правилами дорожнього руху, оскільки представник страхової компанії за телефоном гарячої лінії визначив порядок щодо врегулювання страхового випадку шляхом надання до офісу страхової компанії відповідних документів разом з повідомленням про ДТП, що працівником страхової компанії не було зобов'язано їх викликати ДАІ, не відповідає обставинам справи, так як згідно аудіо запису працівником страхової компанії було роз'яснено учасникам ДТП про необхідність повідомлення про ДТП ДАІ або про необхідність складання європротоколу, а також про необхідність звернення до офісу страхової компанії для складання повідомлення про страхову подію та надання відповідних документів. Крім того, працівник страхової компанії за Законом не має права змінювати порядок підтвердження ДТП, так як він чітко встановлений нормативно - правовими актами, які регулюють дане питання.

Не відповідає діючому законодавству також ствердження позивача про те, що аварійний комісар повинен був сам невідкладно після ДТП прибути на місце ДТП та самостійно встановити обставини ДТП та винну в скоєнні ДТП особу, оскільки згідно п.34.1 ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний не невідкладно після настання ДТП, а протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. При цьому страховик проводить розслідування саме страхового випадку, а не самостійно встановлює обставини ДТП. Для встановлення обставин ДТП та винної особи страховик згідно п. 33-1.2 ст. 33-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» робить письмові запити до відповідного підрозділу Національної поліції, який зобов'язаний надати йому довідку про дорожньо-транспортну пригоду, форма та порядок видачі якої встановлюється Міністерством внутрішніх справ України; також він робить письмові запити до суду та правоохоронних органів, які зобов'язані надати йому копії наявних документів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, розміру заподіяної та відшкодованої шкоди.

Не відповідає діючому законодавству також ствердження позивача про те, що страховик, прийнявши повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та інші документи, які були надані йому позивачем, зобов'язаний був здійснити виплату йому страхового відшкодування, так як прийняттю рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування, передує розслідування страхового випадку, за результатами якого страховик і приймає рішення про виплату чи про відмову у виплаті страхового відшкодування.

В даному випадку в процесі розслідування страхового випадку, страховиком було встановлено відсутність документів, які підтверджують, що шкода, заподіяна автомобілю позивача, була завдана саме внаслідок ДТП, яка відбулася 18.11.2014 року, що винним в скоєнні ДТП є водій саме застраховано у них транспортного засобу. Таким чином, невиконання позивачем, як особою, яка вважала, що має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених Законом «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності володільців наземного транспорту», призвело до неможливості страховика встановити причини та обставини настання ДТП. Саме по собі повідомлення страховика по телефону гарячої лінії про настання ДТП за участю застрахованого транспортного засобу, не звільняє учасників ДТП від обов'язку надання страховій компанії письмових доказів на підтвердження даного повідомлення, чого ними зроблено не було, бо як встановлено судом першої інстанції учасниками ДТП не було надано ПАТ «СК «Країна» належних доказів про те, що ДТП відбулося, що винним в скоєнні ДТП є водій саме забезпеченого транспортного засобу, що технічні пошкодження автомобіля позивача отримані саме під час даного ДТП. Сама по собі наявність технічних пошкоджень автомобіля позивача, яка була зафіксована працівником страхової компанії, не підтверджує обставин, в результаті яких вони були отримані.

В ході розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що 18.11.2014 року біля перехрестя вул. Васляєва та просп. Миру ОСОБА_3 за участю автомобіля ЗАЗ Форса д/н НОМЕР_1 та автомобіля НОМЕР_2 відбулася ДТП. Постанови про притягнення будь - кого із водіїв зазначених транспортних засобів до відповідальності за скоєння даної ДТП відсутні. Як позивач, який керував автомобілем НОМЕР_2, так і водій автомобіля ЗАЗ Форса д/н НОМЕР_1 - ОСОБА_3 мають дві взаємовиключні версії ДТП. За версією позивача винною в скоєнні ДТП є ОСОБА_3 За версією ОСОБА_3 винним в скоєнні ДТП є сам позивач. Свідок ОСОБА_6, який перебуває у дружніх стосунках з позивачем, підтвердив версію позивача. Свідок ОСОБА_7, яка перебуває у дружніх стосунках з ОСОБА_3, підтвердила версію ОСОБА_3 Інших свідків ДТП не має. Не зважаючи на наявність в матеріалах справи клопотання про призначення експертизи, позивач в ході розгляду справи, а саме в судовому засіданні 20 квітня 2016р. відмовився від проведення експертизи щодо встановлення причин та обставин настання ДТП, встановлення спроможності з технічної точки зору версії кожного з учасників ДТП, визначення чи могли механічні пошкодження автомобіля позивача виникнути саме в результаті даної ДТП, а також визначення винної особи в скоєнні ДТП. В той же час, відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними доказами, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Не зважаючи на презумпцію вини завдавача шкоди, передбачену ч.2 ст. 1166 ЦК України, потерпілий згідно роз'яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Особа, яка на думку позивача за таким позовом завдала шкоди, відповідно до ч.2 ст. 1166 ЦК України, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Із системного аналізу даних норм права випливає, що саме позивач повинен був довести сам факт того, що ДПТ відбулася, а також причини та обставини ДТП, а також того, що саме ОСОБА_3 є завдавачем шкоди, а ОСОБА_3 могла доводити тільки відсутність її вини в завданні шкоди.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи, колегія суддів вважає, що позивачем не було надано суду достатньої кількості безспірних доказів, які дали б можливість беззаперечно встановити причини та обставини ДТП, а також особу, винну в скоєння ДТП і як наслідок в завданні шкоди. За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог і до ПАТ «СК «Країна».

Не заслуговують на увагу як на підставу для скасування рішення суду також доводи апеляційної скарги про те, що суд не прийняв до уваги та не дав оцінку аудіозапису розмови представника ПАТ «СК «Країна» з позивачем та ОСОБА_3, так як суд оцінив належним чином даний доказ, зазначивши в рішенні суду про те, що даний аудіозапис не є належним доказом саме вини ОСОБА_3 в скоєнні ДТП. Посилання апелянта на те, що даний доказ підтверджує роз'яснення, які були отримані від представника ПАТ «СК «Країна» щодо врегулювання страхового випадку шляхом надання до офісу документів разом з повідомленням про ДТП, є неточним відтворенням позивачем запису, так як наряду з цим представник ПАТ «СК «Країна» повідомив учасників ДТП про необхідність складання європротоколу або про виклик уповноважених праціваників ДАІ, якщо учасники ДТП не знайшли згоди щодо винуватості когось із них в ДТП. Згідно аудіозапису ні позивач, ні ОСОБА_3 не визнали себе винними в скоїнні ДТП. За таких обставин вони повинні були залишатися на місці та повідомити про ДТП уповноважений відділ поліції, чого ними зроблено не було.

Не підтверджені належними доказами по справі також ствердження позивача в апеляційній скарзі про те, що на місці ДТП була досягнута домовленість з власником забезпеченого транспорту про складання європротоколу з ним в офісі ПАТ «СК «Країна». ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заперечують даний факт. А показання самого позивача з цього приводу не можуть бути прийняті до уваги як докази по справі, оскільки пояснення сторони по справі не можуть бути прийняті як докази по справі, так як враховуючи положення ст. 58,59 ЦПК України про належність та допустимість доказів, а також положення ст. 57 ЦПК України про те, що доказом у справі є пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, допитаних як свідків, пояснення апелянта в даному випадку, які отримані не за процедурою допиту свідків (ст. 184 ЦПК України) не можуть використовуватися як засіб доказування. Крім того, в суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що він з точністю не може знати з ким він розмовляв за телефоном, але вважав, що розмовляє за телефоном ОСОБА_3 з власником транспортного засобу, хоча ОСОБА_3 в ході розгляду справи судом першої інстанції наполягала, що вона повідомляла за телефоном про ДТП свого чоловіка, а з власником транспортного засобу вона взагалі не розмовляла з місця ДТП, так як такої потреби у неї не було.

Інші доводи апеляційної скарги фактично містять суб'єктивний аналіз позивача обставин справи, який не відповідає матеріалам справи та нормам діючого законодавства, яке регулює спірні правовідносини, його не згоду з висновками суду, не підтверджену достатньою кількістю безспірних доказів, а тому, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не є підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303,307, 308, 314, 315 ЦПК України судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після її проголошення в касаційному порядку.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: