АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5933/16 Справа № 188/500/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року м. Дніпро

09 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Калиновський А.Б.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно /а.с.2-3/.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено /а.с.34-35/.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції у іншому складі суддів, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, та рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с.44-45/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що власником будинку № 6 по вул. Набережна в с. Олефірівка Петропавлівського району Дніпропетровської області є ОСОБА_7, що підтверджується договором купівлі-продажу від 13 червня 2002 року та витягом з державного реєстру прав власності на нерухоме майно/а.с.27 на звороті, 28/.

ОСОБА_3, як на підставу свого позову, посилалась на те, що вона мала намір укласти з ОСОБА_7 договір-купівлі продажу будинку № 6 по вул. Набережна в с. Олефірівка Петропавлівського району Дніпропетровської області. 20 грудня 2014 року вона передала ОСОБА_7 в якості завдатку за майбутнім договором купівлі-продажу кошти в сумі 5000 грн. Згодом позивач передала решту суми ОСОБА_7 однак, на даний час договір між сторонами не укладений. Вважає, що між нею та ОСОБА_7 було укладено попередній договір, згідно якого вона виконала умови їх домовленості, в свою чергу ОСОБА_7 надала нотаріально посвідчену довіреність ОСОБА_6 на право здійснення цивільно-правових угод відносно будинку. Посилається також на той факт, що відповідачі створюють перешкоди в подальшому оформленні договору купівлі-продажу.

Проаналізувавши наявні у справі докази, районний суд прийшов до висновку, що позивачем не було надано належних доказів на обґрунтування вимог, тому в звязку з безпідставністю в задоволенні позову відмовив.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу зокрема житлового будинку(квартири) укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

За розясненням п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої ст. 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України, повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

У звязку з недодержанням вимог про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст. 218, 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування своїх доводів в частині позову щодо передання коштів в рахунок укладання в майбутньому договору купівлі-продажу, позивачкою було надано довідки СФГ «Престиж» про нараховану та виплачену орендну плату за земельну ділянку /а.с.5/. Однак, колегія суддів вважає, що ці довідки самі по собі не можуть бути достатнім, належним і допустимим доказом передання цих коштів ОСОБА_7, оскільки з їх змісту неможливо встановити як позивач розпорядилась цими коштами.

Інших доказів надання відповідачу завдатку чи інших коштів в рахунок укладення в майбутньому договору купівлі-продажу позивачем не надано.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а його рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов передбачені законом підстави для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_8