АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2411/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Кузьменко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБондаренка С. І.
суддівВініченка Б. Б., Новікова О. М.
при секретаріЛюбченко Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 вересня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_6 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, зацікавлені особи: ОСОБА_8, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду із скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, зацікавлені особи: ОСОБА_8, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» обґрунтовуючи скаргу тим, що 07 квітня 2016 року ОСОБА_6 дізналася про існування виконавчого провадження про стягнення з неї суми боргу на користь ПАТ «Укрсоцбанк», виконавче провадження №37683384. Під час ознайомлення з матеріалами справи №2-4313/10 нею було виявлено, що існує постанова державного виконавця Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ від 17 серпня 2012 року про арешт нерухомого майна та заборону на його відчуження у виконавчому провадженні 25555507.

Арешт накладено на нерухоме майно - об'єкт: блок нежитлових приміщень, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Вказане майно знаходиться в іпотеці ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у відповідності до договору іпотеки І-165-2007 від 15.11.2007 року.

Вказує, що ПАТ «Укрсоцбанк» не є заставодержателем, а тому накладення арешту на вказане майно є незаконним та таким, що порушує права скаржниці та заставодержателя ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Крім того, вважає незаконною бездіяльність державного виконавця в частині відмови у скасуванні постанови про накладення арешту на майно боржника у зв'язку із встановлення факту знаходження його в іпотеці.

На підставі викладеного ОСОБА_6 просила суд визнати незаконною дією державного виконавця Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ у виконавчому провадженні 25555507 про винесення постанови від 17 серпня 2012 року про арешт майна боржника та заборони його відчуження, визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ у виконавчому провадженні 25555507 відсутність скасування постанови від 17 серпня 2012 року про арешт майна боржника та заборони його відчуження у зв'язку із встановленим фактом знаходження нерухомого майна блоку нежитлових приміщень 102-106 за адресою: АДРЕСА_1 в іпотеці ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та скасувати постанову від 17 серпня 2012 року державного виконавця Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ у виконавчому провадженні 25555507 про арешт майна боржника та заборони його відчуження щодо майна - блоку нежитлових приміщень 102-106 за адресою: АДРЕСА_1, яке знаходиться в іпотеці ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 7 липня 2016 року до участі у справі залучено ВАТ «Фінанси та Кредит».

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 вересня 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 її оскаржив, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просив її скасувати та постановити нову ухвалу якою задовольнити вимоги поданої скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні поданої скарги, суд першої інстанції, виходив з того, що постанова державного виконавця від 17 серпня 2012 року не оскаржена, рішення Соснівського районного суду м.Черкаси в справі №2-4313/10 не виконано і виконавче провадження №25555507 знищено.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору іпотеки від 15 листопада 2007 року укладеного між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» (іпотекодержатель) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (іпотекодавець) , остання передала в іпотеку банку нерухомість - блок нежитлових приміщень АДРЕСА_1. (а.с.11-14)

15 листопада 2007 року вказана іпотека була зареєстрована в державному реєстрі іпотек та існує до даного часу. (а.с.9)

Іпотека є видом застави.(ст..575 ЦК України)

Відповідно до статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час виникнення правовідносин, звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

На виконанні Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції перебував виконавчий лист №2-4313/10 виданий 17 лютого 2011 року Соснівським районним судом м.Черкаси про стягнення солідарно з ОСОБА_6 на користь Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» заборгованості в загальній сумі 588965.21 гривень. (виконавче провадження №25555507) В даному виконавчому провадженні постановою держаного виконавця від 17 серпня 2012 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_6 у мажах суми боргу.(а.с.57) Вказана постанова була внесена до єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, щодо блоку нежитлових приміщень АДРЕСА_1 (а.с.9)

При реалізації норми статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» слід мати на увазі, що за положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

До вказаних висновків прийшов Верховний Суд України в постанові від 9 квітня 2014 року в справі №6-13цс14.

У даній справі звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання проведено державним виконавцем за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача, який не є іпотекодержателем, та у порушення передбаченого частиною восьмою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» і частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) пріоритету права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Тому постанова державного виконавця від 17 серпня 2012 року у виконавчому провадженні №25555507 про накладення арешту на майно яке перебуває в іпотеці є неправомірною, а відтак в цій частині підлягає скасуванню.

Однак вимога заявника про визнання незаконною бездіяльності державного виконавця щодо скасування постанови від 17 серпня 2012 року про арешт майна боржника та заборони його відчуження не підлягає задоволенню, оскільки заявником не надано доказів того, що вона зверталась з відповідним клопотанням до державного виконавця.

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а ухвала суду першої інстанції до скасування.

Керуючись ст.ст. 303,307,312,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити частково, а ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 вересня 2016 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу якою:

Скаргу ОСОБА_6 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, зацікавлені особи: ОСОБА_8, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» - задовольнити частково.

Постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконовчої служби Черкаського міського управління юстиції Тимощук В.В. від 17 серпня 2012 року в частині накладення арешту та оголошення заборони на відчуження іпотечного майна, а саме нерухомість - блок нежитлових приміщень АДРЕСА_1 визнати неправомірною та скасувати в цій частині вказану постанову.

В іншій частині поданої скарги - відмовити.

Стягнути з Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції на користь ОСОБА_6 судовий збір в сумі 275 гривень 61 копійка.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :