Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2253/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Адаменко І. М.
Доповідач Суржик М. М.
УХВАЛА

Іменем України

01.11.2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

головуючого : судді Суржика М.М.,

суддів : Потапенка В.І, Чорнобривець О.С.,

за участю секретаря Савченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2016 року Бобринецький районний центр зайнятості в Кіровоградській області (далі Бобринецький РЦЗ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування незаконно отриманих коштів.

Зазначили, що відповідач на підставі особистих заяв від 27.03.2012 року та 28.01.2013 року подав до Бобринецького РЦЗ заяви про надання статусу безробітного, в якій власноруч зазначав інформацію про те, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно.

Наказими Бобринецького РЦЗ відповідачу був наданий статус безробітного з 03.04.2012 року та з 28.01.2013 року. Крім того відповідачу було призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю з 03.04.2012 року по 09.01.2013 року та з 28.01.2013 року по 16.04.2013 року, яка склала 8084.98 грн..

Наказом від 30.01.2013 року відповідачу припинена виплата допомоги по безробіттю та його реєстрація як безробітного.

При звірці даних безробітних громадян з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців інспекцією виявлено, що відповідач з 27.05.2003 року по 22.11.2013 року зареєстрований, як фізична особа-підприємець. На підставі розслідування 11.04.2016 року було складено акт № 43 щодо обґрунтованості виплат матеріального забезпечення. На підставі акту Бобринецькою РЦЗ 04.05.2016 року видано наказ про повернення відповідачем суми виплат матеріального забезпечення на випадок безробіття.

Добровільно виплачену допомогу відповідач не повертає.

Рішенням суду позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду в скарзі апелянт зазначив, що при постановленні рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам. Просив рішення суду скасувати, в позові відмовити. Посилається на те, що судом не взято до уваги постанову Господарського суду Кіровоградської області від 25.09.2007 року, якою його підприємницьку діяльність припинено.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах, передбачених ст.303 ЦПК України та матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що судом 1-ої інстанції на підставі досліджених доказів правильно встановлено, що 03.04.2012 року та 28.01.2013 року відповідач звернувся до Бобринецького районного центру зайнятості з заявами про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». У заявах відповідач зазначав, що, крім іншої трудової діяльності, на час складання заяви не зареєстрований, як суб'єкт підприємницької діяльності.

На підставі вказаних заяв та відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Бобринецьким РЦЗ відповідачу надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю, що підтверджується відповідними Наказами.

За період перебування на обліку з 03.04.2012 року по 28.12.2012 року відповідачу нарахована та виплачена допомога по безробіттю в сумі 8084,98 грн..

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 18.05.2016 року вбачається, що з 27.05.2003 року відповідач був зареєстрований як фізична особа підприємець та знятий з обліку як фізична особа-підприємець 25.11.2013 року.

Суд 1-ої інстанції правильно зазначив, що відповідно до ч. 9 ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в діючій на момент винесення рішення, 03.03.2007 р., редакції) для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням, фізична особа підприємець або уповноважена ними особа не раніше двох місяців з дати публікації повідомлення у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації подає державному реєстратору особисто (надсилає рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням; свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця; довідку відповідного органу державної податкової служби про відсутність заборгованості по податках, зборах; довідку відповідного органу Пенсійного фонду України про відсутність заборгованості; довідки відповідних органів фондів соціального страхування про відсутність заборгованості або про те, що вона не перебувала на обліку.

Відповідно до п. 15 ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою- підприємцем є датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем.

Тобто, саме лише винесення рішення про припинення підприємницької діяльності не являється підставою вважати підприємницьку діяльність припиненою.

Тому, безпідставними знаходить колегія суддів посилання відповідача на наявність постанови Господарського суду Кіровоградської області від 25.09.2007 року, якою його підприємницьку діяльність припинено.

Крім того, в апеляційному суді позивач пояснив, що в 2013 році він викликався до податкової інспекції, де складав заяву, надавав документи щодо підприємницької діяльності, однак в подальшому не цікавився вирішенням питання щодо припинення підприємницької діяльності.

Колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, а також вірно послався на Постанову Верховного Суду України від 08.07.2014 року по справі № 21-79а14.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду є законним та обгрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляції не спростовують правильних висновків суду, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307, 308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді