Справа № 454/1103/15 Головуючий у 1 інстанції: Струс-Духнич Т.В.
Провадження № 22-ц/783/116/16 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Шумської Н.Л.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю ОСОБА_2 та перекладача-дактилолога Табаки Ю.З., представника ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 18 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, з участю третьої особи - Сокальської державної нотаріальної контори, про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини та застосування наслідків недійсного правочину, -

в с т а н о в и л а:

22 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсною її відмови від прийняття спадщини та застосування наслідків недійсного правочину на підставі ст. ст. 216, 225, 1261, 1270, 1273 ЦК України. В обгрунтування вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати ОСОБА_6, яка до дня смерті проживала і була зареєстрованою разом з нею по АДРЕСА_1. Після смерті матері відкрилася спадщина на земельні ділянки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Тудорковицької сільської ради та належали їй на підставі Державного акту на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_2 виданого Сокальською РДА 29 січня 2003 року, а також грошові вклади. На спадкове майно ОСОБА_6 заповіту не складала. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги, щодо спадкового майна після смерті ОСОБА_6 є її діти, тобто вона - позивачка по справі - ОСОБА_2, син - ОСОБА_7 та син - відповідач ОСОБА_5 Зазначає, що є інвалідом II групи з 01 березня 1998 року пожиттєво, оскільки має вади слуху та мови, зокрема є глухонімою, тому інші спадкоємці - її рідні брати ОСОБА_7 та ОСОБА_5 вирішили відмовитись від спадкового майна на її користь. Спадкоємцем ОСОБА_7 подано до Сокальської державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини на її користь. Таку ж заяву мав подати і відповідач ОСОБА_5 Їй заздалегідь було повідомлено та роз'яснено про те, що її брати відмовляються від прийняття спадщини на її користь, відтак вона є єдиним спадкоємцем щодо спадкового майна матері і спадщина після її смерті буде оформлена на неї. Тому, у визначений законом строк вона звернулася до Сокальської державної нотаріальної контори разом з співмешканкою відповідача ОСОБА_5 для подання заяви про прийняття спадщини. Перебуваючи в нотаріальній конторі вона вважала, що підписує заяву про прийняття спадщини після смерті матері, однак, як їй з часом стало відомо, нею було підписано заяву про відмову від прийняття спадщини. Підписуючи вказану заяву вона не розуміла значення дії, яку вчиняла та її наслідки, оскільки не є обізнаною в законодавстві, значення юридичних термінів та дій не розуміє, а ні нотаріус, ні будь-яка інша особа не могли їй роз'яснити їх значення, оскільки для цього необхідно володіти спеціальними знаннями, а перекладача при цьому не було. При посвідченні заяви про відмову нотаріус не міг роз'яснити і не роз'яснював їй значення та зміст юридичної дії, яку вона вчиняла через те, що вона має вади слуху і мовлення, крім того володіє письмом на початковому рівні, може самостійно підписатися без аналізу змісту документу, який підписує. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов'язаний звернутися до органу опіки та піклування. Вчиняючи нотаріальну дію, їй не було роз'яснено тексту заяви та те, що тягне за собою поставлення такого підпису на заяві, не перевірено чи вона усвідомлювала значення цієї нотаріальної дії та чи встановлено над нею опіку в зв'язку із хворобою та інвалідністю. Більше того, у зв'язку із вадами слуху та мови, вона не може повністю розуміти та правильно сприймати нову інформацію, а оскільки їй попередньо пояснював відповідач, що в нотаріальній конторі їй необхідно буде підписати лише заяву про прийняття спадщини, сумнівів у тому, що вона підписує саме таку заяву в неї не було. Крім того, у випадку якщо б вона розуміла значення своїх дій в момент підписання заяви про відмову від спадщини, то такої вона ніколи б не підписала, оскільки не мала і не має наміру відмовлятися від спадкового майна матері. Правочин який вона оскаржує вчинено приблизно в листопаді 2012 року, а відтак вважає, що строку позовної давності нею не пропущено. Також, про вказані обставини їй стало відомо лише в 2015 року, зокрема вона зверталася зі скаргою 24 лютого 2015 року до Головного управління юстиції Львівської області. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсною її заяву-відмову від спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 від 27 листопада 2012 року, посвідчену державним нотаріусом Сокальської районної нотаріальної контори Гук Н.М., застосувати наслідки недійсного правочину та скасувати Свідоцтва на право на спадщину, видані Сокальською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_5 05 квітня 2013 року на грошові вклади та 31 липня 2013 року на земельні ділянки площами: 1,7802 га., 1,0017 га., 0,3849 га., 0,3533 га. та припинити право власності відповідача на зазначені земельні ділянки.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання недійсною заяви відмови ОСОБА_2 від спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 від 27.11.2012 р., посвідчену державним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Гук Н.М. та застосуванні наслідків недійсного правочину та скасування Свідоцтв про право на спадщину, виданих Сокальською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_5 05.04.2013 р. на грошові вклади та 01.07.2013 р. на земельні ділянки площею 1,7802 га., 1,0017 га., 0,3849 га., 0,3533 га. та припинити право власності відповідача на вказані земельні ділянки - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2, вважає його незаконним та несправедливим. Зазначає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні її позовних вимог, виходив з того, що порушень при прийнятті нотаріальною конторою її заяви про відмову від прийняття спадщини, не встановлено, оскільки текст заяви нею прочитано та підписано. Крім цього, у нотаріуса та суду не виникло сумнівів щодо її цивільної дієздатності. З такими висновками суду не погоджується та звертає увагу на те, що має вади слуху та мовлення, тому не може розуміти змісту документу з юридичною термінологією без роз'яснення такого сурдоперекладачем. В момент підписання заяви про відмову від прийняття спадщини вона не розуміла значення юридичної дії, яку вчиняє, а нотаріус не володів навиками сурдоперекладу та не роз'яснив їй наслідків вчинення такої. Суд не повністю та не всебічно дослідив обставини справи, зокрема яким чином нотаріус встановив її дієздатність на момент підписання вищезазначеної заяви та усвідомлення нею значення своїх дій. Зазначає, що у разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов'язаний звернутися до органу опіки та піклування для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. Звертає увагу на те, що якби вона розуміла значення своїх дій на момент підписання зазначеної заяви, то не підписала б таку, оскільки не мала і немає наміру відмовлятися від спадкового майна матері. Просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 18 травня 2015 року та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 з участю перекладача-дактилолога Табаки Ю.З., представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснено, що, перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. При перегляді судових рішень необхідно виходити з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 307 ЦПК, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 308-311 ЦПК. При цьому апеляційний суд керується статтею 307 ЦПК (відповідним пунктом) та нормою ЦПК, що визначає підстави перегляду судового рішення в такому разі, і відповідно до неї та наданих суду апеляційної інстанції повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Однак зазначеним вимогам закону дане рішення суду не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з того, що позивачка письменна, вільно читає та пише, здобула освіту в Підкамінській школі для дітей зі зниженим слухом, та прийшов до висновку про відсутність порушень при прийнятті нотаріальною конторою від позивачки заяви про відмову від спадкування, оскільки текст заяви нею прочитаний і лише тоді підписаний, крім цього зазначивши, що сумнівів у нотаріуса та суду щодо цивільної дієздатності позивачки не виникло.

Проте з такими висновками погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно матеріалів спадкової справи ОСОБА_6 є матір'ю ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 25-97).

З свідоцтва серії НОМЕР_12 про смерть, виданого 29 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сокальського районного управління юстиції Львівської області, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла (а.с. 37).

Згідно заяви ОСОБА_7 від 31.10.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_9, яка була подана до Сокальської державної нотаріальної контори 27 листопада 2012 року, він відмовляється від прийняття спадщини на все майно після смерті матері ОСОБА_6 на користь її доньки ОСОБА_2 і не заперечує проти видачі їй свідоцтва про право на спадщину(а.с. 31).

Як вбачається із заяви від 27 листопада 2012 року ОСОБА_2, що знаходиться у спадковій справі, яку посвідчено державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Гук Н.М., позивачка відмовилась «від частки майна за законом, яке залишилось після померлої моєї (її) мами гр. ОСОБА_6, на користь сина померлої гр. ОСОБА_5». Крім цього в заяві вказано «27 листопада 2012 року за вх. № 1233 син померлої гр. ОСОБА_7 подав заяву відмову від прийняття спадщини після смерті її мами гр. ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на мою користь, від якої я відмовляюсь на користь сина померлої гр. ОСОБА_5» (а.с. 35).

Відповідно до заяви про прийняття спадщини ОСОБА_5 від 09.11.2012 року, поданої до Сокальської державної нотаріальної контори, він просить видати йому свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 3,5161 га. та грошові вклади після смерті матері ОСОБА_6 Зазначає, що крім нього спадкоємцями є ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 33).

Згідно заяви ОСОБА_5 від 05.04.2013 року, поданої до Сокальської державної нотаріальної контори, посвідченої державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Гук Н.М., він просить видати йому свідоцтво про право на спадщину - грошові вклади після смерті матері ОСОБА_6 Зазначає, що крім нього спадкоємцями є ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 51).

Відповідно до заяви ОСОБА_5 від 31.07.2013 року, поданої до Сокальської державної нотаріальної контори, посвідченої державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Гук Н.М., він просить видати йому свідоцтво про право на спадщину - земельні ділянки площами 1,7802 га., 1,0017 га., 0,3849 га., 0,3533 га. після смерті матері ОСОБА_6 Зазначає, що крім нього спадкоємцями є ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 58).

Згідно довідки, виданої ТВБВ № 10013/0257 АТ «Ощадбанк» від 27 листопада 2012 року за № 5/1215, вбачається, що на ім'я ОСОБА_6 є рахунки № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, які були відкриті до 02 січня 1992 року, рахунок № НОМЕР_6, та депозит Комбінований № НОМЕР_7, у ТВБВ № 10013/0257 м. Сокаль, Львівської області (а.с. 53).

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 29 січня 2003 року ОСОБА_6 належать земельні ділянки площами 1,7802 га., 1,0017 га., 0,3849 га., 0,3533 га. (а.с. 60).

05 квітня 2013 року ОСОБА_5, народженому ІНФОРМАЦІЯ_4, було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 05 квітня 2013 року, посвідчене державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Львівської області Гук Н.М., спадкова справа № 475 за 2012 рік, зареєстроване в реєстрі за № 1-109, на грошові вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться на рахунках: № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, які були відкриті до 02 січня 1992 року, рахунок № НОМЕР_6, та депозит Комбінований № НОМЕР_7, у ТВБВ № 10013/0257 м. Сокаль, Львівської області, які належали спадкодавцю ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 55).

31 липня 2013 року ОСОБА_5 було видано:

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 31 липня 2013 року, посвідчене державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Львівської області Гук Н.М., спадкова справа № 475 за 2012 рік, зареєстроване в реєстрі за № 1-644, на земельну ділянку площею 1,7802 га., що розташована на території Тудорковицької сільської ради, Сокальського району, Львівської області, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_2 виданого Сокальською райдержадміністрацією Львівської області 29 січня 2003 року і зареєстрованого в книгу записів державних актів на право приватної власності на земельну ділянку за НОМЕР_13, кадастровий номер земельної ділянки площею 1,7802 га., - НОМЕР_8 (а.с. 89);

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 31 липня 2013 року, посвідчене державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Львівської області Гук Н.М., спадкова справа № 475 за 2012 рік, зареєстроване в реєстрі за № 1-646, на земельну ділянку площею 1,0017 га., що розташована на території Тудорковицької сільської ради, Сокальського району, Львівської області, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_2 виданого Сокальською райдержадміністрацією Львівської області 29 січня 2003 року і зареєстрованого в книгу записів державних актів на право приватної власності на земельну ділянку за НОМЕР_13, кадастровий номер земельної ділянки площею 1,0017 га., - НОМЕР_11 (а.с. 91);

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 31 липня 2013 року, посвідчене державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Львівської області Гук Н.М., спадкова справа № 475 за 2012 рік, зареєстроване в реєстрі за № 1-648, на земельну ділянку площею 0,3849 га., що розташована на території Тудорковицької сільської ради, Сокальського району, Львівської області, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_2 виданого Сокальською райдержадміністрацією Львівської області 29 січня 2003 року і зареєстрованого в книгу записів державних актів на право приватної власності на земельну ділянку за НОМЕР_13, кадастровий номер земельної ділянки площею 0,3849 га., - НОМЕР_9 (а.с. 93);

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 31 липня 2013 року, посвідчене державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Львівської області Гук Н.М., спадкова справа № 475 за 2012 рік, зареєстроване в реєстрі за № 1-650, на земельну ділянку площею 0,3533 га., що розташована на території Тудорковицької сільської ради, Сокальського району, Львівської області, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_2 виданого Сокальською райдержадміністрацією Львівської області 29 січня 2003 року і зареєстрованого в книгу записів державних актів на право приватної власності на земельну ділянку за НОМЕР_13, кадастровий номер земельної ділянки площею 0,3533 га., - НОМЕР_10 (а.с. 95).

Прийняття спадщини ОСОБА_5 в його частці позивачкою не оспорюється.

Згідно статей 1216, 1217 ЦПК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

З матеріалів справи вбачається, сторонами не заперечується, що ОСОБА_6 за життя заповіту не складала.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1261 ЦК України ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_5є (єдиними) спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6, що сторонами також не заперечується.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк тривалістю у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно вимог п. 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК, він не заявляв про відмову від неї.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

З матеріалів справи, в тому числі і довідки Тудорковицької сільської ради Сокальського району Львівської області за № 426 від 09.10.2012 року, вбачається, що ОСОБА_6 на день смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 та проживала разом з позивачкою ОСОБА_2 (а.с. 17, 18, 43).

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2прийняла спадщину по смерті ОСОБА_6, як особа, що постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно ч.ч. 2, 3, 5 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Спадкоємець має право відмовитися від частки у спадщині спадкоємця, який відмовився від спадщини на його користь. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Отже, нормами цивільного законодавства передбачена можливість визнання недійсною відмови від прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Таким чином, лише за таких умов, коли фізична особа, яка є дієздатною у момент вчинення правочину, перебувала у такому стані, що не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, суд може визнати такий правочин недійсним.

В даному випадку йдеться про тимчасовий стан, при якому особа внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ не може розуміти значення своїх дій або керувати ними, тому правочин, укладений в такому стані, не відображає справжньої волі особи щодо встановлення, припинення тощо цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із тих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Апеляційним судом задоволено клопотання представника позивача і у справі призначено судово-психологічну експертизу.

Частиною 6 ст. 147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу.

Стаття 212 ЦПК України передбачає, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Разом із тим доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

З висновку акту № 851 амбулаторної судово-психологічної експертизи від 13 листопада 2015 року, проведеного судовим експертом-психологом комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», вбачається, що якщо інформація на побутовому рівні надаєтьсяу вигляді зорових образів чи у жестовій мові, то у ОСОБА_2 не відмічається порушень у пізнавальній діяльності (сприйнятті, запам'ятовування, відтворення сприйнятого, логічного мислення). Але в неї затруднене сприйняття інформації, яка передається граматичними конструкціями, тим паче юридичного змісту, навіть за допомогою сурдоперекладача, що у свою чергу відображається на її пізнавальній діяльності, на здатності встановити адекватні логічні висновки. Компенсація фізичних недоліків у ОСОБА_2 відбувається за допомогою сприйняття інформації у вигляді зорових образів та за допомогою жестової мови, і то на побутовому рівні. Із урахуванням рівня її розвитку, освіти та індивідуально-психологічних особливостей ОСОБА_2 здатна розуміти характер та зміст власних дій при підписуванні правочину (заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті матері), керувати ними та передбачати їхні наслідки, але за умови наявності перекладача жестової мови. На момент укладення даного правочину ОСОБА_2 не могла зрозуміти зміст прочитаного нотаріусом перед її підписанням без перекладу її змісту особою (перекладачем жестової мови на жестову мову) (а.с. 171-172).

Для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України необхідно встановити наявність хоча б одного з двох факторів, які мали місце в момент вчинення правочину, а саме: дієздатна фізична особа не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_2 здатна розуміти характер та зміст власних дій при підписуванні правочину, керувати ними та передбачати їхні наслідки, але за умови наявності перекладача жестової мови, проте через відсутність перекладача жестової мови не могла зрозуміти зміст прочитаного (заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті матері) перед його підписанням без перекладу на жестову мову, що свідчить про відсутність її волевиявлення на укладення оспорюваного правочину, а саме - в момент підписання заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті матері.

Згідно статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших підстав, установлених законом.

Згідно словника української мови (видавництво «Наукова думка», Київ, 1978 рік, т. 9, стор. 255) значення слова скасувати це - визнавати, оголошувати що-небудь недійсним, незаконним; анулювати, відміняти.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, а саме, щодо визнаня недійсною заяви від 27 листопада 2012 року про відмову ОСОБА_2 від спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_6, посвідчену державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Гук Н.М., та в частині визнання недійсними в 2/3 частинах Свідоцтв: про право на спадщину за законом від 05 квітня 2013 року на грошові вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться на рахунках за № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, які були відкриті до 02 січня 1992 року, рахунок № НОМЕР_6, та депозит Комбінований № НОМЕР_7, у ТВБВ № 10013/0257 м. Сокаль, Львівської області, які належали спадкодавцю ОСОБА_6; про право на спадщину за законом від 31 липня 2013 року на земельні ділянки площею 1,7802 га., 1,0017 га., 0,3849 га., 0,3533 га., що розташовані на території Тудорковицької сільської ради, Сокальського району, Львівської області та належали спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_2 виданого Сокальською райдержадміністрацією Львівської області 29 січня 2003 року, - та видані ОСОБА_5.

В решті позову слід відмовити, виходячи з такого.

Підстави та порядок припинення прав на землю визначені в главі 22 ЗК України. Ці норми передбачають підстави припинення прав (права власності та права користування) на земельні ділянки як у добровільному, так і примусовому порядку, з об'єктивних і суб'єктивних причин, а також за наявності та відсутності вини власників і землекористувачів.

Відповідно до ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; не усунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об'єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров'ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; конфіскації земельної ділянки; примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; примусове звернення стягнень на земельну ділянку по зобов'язаннях власника цієї земельної ділянки; не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Статтями 140, 143 ЗК України визначено вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до переконання про безпідставність позовної вимоги щодо припинення права власності на земельні ділянки з підстав зазначених у позові, а тому в позові у цій частині слід відмовити.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 3 ст. 88 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи; з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та вирішення питання судових витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.п. 1, 4; 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 18 травня 2015 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5, з участю третьої особи - Сокальської державної нотаріальної контори, про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини та застосування наслідків недійсного правочину - задовольнити частково.

Визнати недійсною заяву від 27 листопада 2012 року про відмову ОСОБА_2 від спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідчену державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Гук Н.М.

Скасувати (визнати недійсним) у 2/3 його частинах Свідоцтво про право на спадщину за законом від 05 квітня 2013 року на грошові вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться на рахунках: № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, які були відкриті до 02 січня 1992 року, рахунок № НОМЕР_6, та депозит Комбінований № НОМЕР_7, у ТВБВ № 10013/0257 м. Сокаль, Львівської області, які належать спадкодавцю ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі довідки, виданої ТВБВ № 10013/0257 АТ «Ощадбанк» від 27 листопада 2012 року за № 5/1215, сума яких становить 23 640,86 грн. (двадцять три тисячі шістсот сорок гривень 86 копійок), видане ОСОБА_5, народженому ІНФОРМАЦІЯ_4, посвідчене державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Львівської області Гук Н.М., спадкова справа № 475 за 2012 рік, зареєстроване в реєстрі за № 1-109.

Скасувати (визнати недійсним) у 2/3 його частинах Свідоцтво про право на спадщину за законом від 31 липня 2013 року на земельну ділянку площею 1,7802 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Тудорковицької сільської ради, Сокальського району, Львівської області, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить спадкодавцю ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_2 виданого Сокальською райдержадміністрацією Львівської області 29 січня 2003 року і зареєстрованого в книгу записів державних актів на право приватної власності на земельну ділянку за НОМЕР_13, кадастровий номер земельної ділянки площею 1,7802 га., - НОМЕР_8, вартість якої становить 45 987,53 (сорок п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят сім гривень 53 копійки), видане ОСОБА_5, народженому ІНФОРМАЦІЯ_4, посвідчене державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Львівської області Гук Н.М., спадкова справа № 475 за 2012 рік, зареєстроване в реєстрі за № 1-644.

Скасувати (визнати недійсним) у 2/3 його частинах Свідоцтво про право на спадщину за законом від 31 липня 2013 року на земельну ділянку площею 1,0017 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Тудорковицької сільської ради, Сокальського району, Львівської області, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить спадкодавцю ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_2 виданого Сокальською райдержадміністрацією Львівської області 29 січня 2003 року і зареєстрованого в книгу записів державних актів на право приватної власності на земельну ділянку за НОМЕР_13, кадастровий номер земельної ділянки площею 1,0017 га., - НОМЕР_11, вартість якої становить 4 170,24 (чотири тисячі сто сімдесят гривень 24 копійки), видане ОСОБА_5, народженому ІНФОРМАЦІЯ_4, посвідчене державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Львівської області Гук Н.М., спадкова справа № 475 за 2012 рік, зареєстроване в реєстрі за № 1-646.

Скасувати (визнати недійсним) у 2/3 його частинах Свідоцтво про право на спадщину за законом від 31 липня 2013 року на земельну ділянку площею 0,3849 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Тудорковицької сільської ради, Сокальського району, Львівської області, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить спадкодавцю ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_2 виданого Сокальською райдержадміністрацією Львівської області 29 січня 2003 року і зареєстрованого в книгу записів державних актів на право приватної власності на земельну ділянку за НОМЕР_13, кадастровий номер земельної ділянки площею 0,3849 га., - НОМЕР_9, вартість якої становить 30 856,15 (тридцять тисяч вісімсот п'ятдесят шість гривень 15 копійок), видане ОСОБА_5, народженому ІНФОРМАЦІЯ_4, посвідчене державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Львівської області Гук Н.М., спадкова справа № 475 за 2012 рік, зареєстроване в реєстрі за № 1-648.

Скасувати (визнати недійсним) у 2/3 його частинах Свідоцтво про право на спадщину за законом від 31 липня 2013 року на земельну ділянку площею 0,3533 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Тудорковицької сільської ради, Сокальського району, Львівської області, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить спадкодавцю ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_2 виданого Сокальською райдержадміністрацією Львівської області 29 січня 2003 року і зареєстрованого в книгу записів державних актів на право приватної власності на земельну ділянку за НОМЕР_13, кадастровий номер земельної ділянки площею 0,3533 га., - НОМЕР_10, вартість якої становить 1 668,10 (одна тисяча шістсот шістдесят вісім гривень 10 копійок), видане ОСОБА_5, народженому ІНФОРМАЦІЯ_4, посвідчене державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Львівської області Гук Н.М., спадкова справа № 475 за 2012 рік, зареєстроване в реєстрі за № 1-650.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, народженого ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в дохід держави 527,80 грн. (п'ятсот двадцять сім гривень 80 копійок) судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

Шумська Н.Л.