Справа № 314/3487/15-ц Провадження № 2/314/51/2016
21.01.2016 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі
головуючого судді Кіяшко В.О.,
за участі позивача ОСОБА_1,
секретар судового засідання Павлівська І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
Позивач звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій зазначила, що 15 липня 1973 року, Річковською сільською радою Брестської області в Білорусії, між нею та відповідачем був укладений шлюб, актовий запис № 18.
Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають.
Сімейне життя у них не склалося, спільне господарство не ведеться, причиною розладу в сімейних стосунках є несумісні характери.
Відповідач ухиляється від написання відповідної заяви до органів реєстрації актів цивільного стану, що унеможливлює розірвання шлюбу за взаємною згодою сторін.
Після розірвання шлюбу позивач просить залишити за нею прізвище, яке було набуте під час державної реєстрації шлюбу " ОСОБА_1".
В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягала, просила позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідач про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень не надав. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що сторони 15.07.1973 року зареєстрували шлюб, про що Річковською сільською радою Брестської області в Білорусії було зроблено актовий запис № 18 та видано свідоцтво про шлюб (арк. с. 7).
Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейне життя у них не склалося, спільне господарство не ведеться, причиною розладу в сімейних стосунках є несумісні характери. Відповідач ухиляється від написання відповідної заяви до органів реєстрації актів цивільного стану, що унеможливлює розірвання шлюбу за взаємною згодою сторін.
Згідно ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати його прийняти заходи до примирення.
Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Таким чином, враховуючи той факт, що шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення.
Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.
Оскільки позивач просить суд залишити за нею прізвище, яке було набуте під час державної реєстрації шлюбу - "ОСОБА_1", суд, відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України, залишає за останньою прізвище, набуте нею під час державної реєстрації шлюбу "ОСОБА_1".
Керуючись ст. ст. 10, 58, 60, 169, 212, 215, 224-228 ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, суд -
Позовні вимоги задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 15.07.1973 року Річковською сільською радою Брестської області в Білорусії, актовий запис № 18.
Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1 прізвище, набуте нею під час державної реєстрації шлюбу - "ОСОБА_1".
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про переглядання заочного рішення може бути подане протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.О.Кіяшко

21.01.2016