Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2016 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого, судді Хитрука В.М.

при секретарі Малюговій А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні, -

ВСТАНОВИВ:

Свої вимоги до суду ОСОБА_1 мотивував тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, який розірвано 26.10.2007 року. З того часу з відповідачем не підтримує шлюбних стосунків та не веде спільного господарства, проживає окремо. За час шлюбу з відповідачем за спільні кошти вони придбали гараж, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Барського районного суду від 07.10.2014 року гараж поділено між ними в ідеальних частках по ? кожному. Оскільки річ є неподільною, позивач просив суд позбавити ОСОБА_2 права на частку у спільному майні подружжя та визнати за ним право власності на гараж, стягнувши на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості належної їй частки у спільному майні.

У зустрічному позові до суду ОСОБА_2 свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1, який розірвано 26.10.2007 року. За час шлюбу за спільні кошти вони придбали гараж, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Барського районного суду від 07.10.2014 року гараж поділено між ними в ідеальних частках по ? кожному. Оскільки річ є неподільною, позивач просила суд позбавити ОСОБА_1 права на частку у спільному майні подружжя та визнати за нею право власності на гараж та земельну ділянку, стягнувши на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості належної йому частки у спільному майні.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити в повному обсязі. Позов ОСОБА_2 не визнали, заперечували проти його задоволення, просили відмовити у його задоволенні повністю.

У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її представник адвокат Іванова В.О. зменшили позовні вимоги, відмовилися від позбавлення ОСОБА_1 права на частку у спільному майні подружжя, а саме на земельну ділянку. В іншій частині позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити в повному обсязі. Позов ОСОБА_1 не визнали, заперечували проти його задоволення, просили відмовити у його задоволенні повністю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Реєстраційної служби Барського районного управління юстиції у Вінницькій області, у судове засідання не з'явився, його явка є не обов'язковою.

Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача за первісним позовом, позивача та відповідача за зустрічним позовом, їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов ОСОБА_2 доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити повністю, в позові ОСОБА_1 слід відмовити повністю. До такого висновку суд дійшов з наступного.

Так, в період зареєстрованого шлюбу сторонами набуто нерухоме майно, а саме гараж, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нежитлове приміщення від 10.03.2007 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.02.2015 року власником ? частки вказаного гаража є ОСОБА_2

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини і навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Рішенням Барського районного суду від 07.10.2014 року поділено майно що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку та за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення гаража, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

З роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вбачається, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст.ст. 364, 365, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч.4 ст.358 ЦК України умова не є обов'язковою.

Частиною 1 статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15.05.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Також, і під час розгляду іншої справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п.1-3 ч. 1 ст.365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п.4 ч.1 цієї статті.

Згідно правового висновку Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6 - 2925цс15, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що в даних правовідносинах є встановленими і доведеними всі умови, передбачені ч.1 ст. 365 ЦК України.

Суд вважає, що спільне користування майном між сторонами є неможливим, і наявні умови, передбачені п.3 ч.1 ст. 365 ЦК України, які дають право суду ухвалити рішення про припинення права на частку в спільному майні.

Призначенням гаража є зберігання автомобіля.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 та проживає за вказаною адресою, тобто за адресою, де розташований спірний гараж. ОСОБА_2 має посвідчення водія та користується автомобіль «ВАЗ» державний номерний знак НОМЕР_3, який зберігала в спірному гаражі до настання перешкод з боку ОСОБА_1, що підтверджено дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. ОСОБА_2 часто відвідує сина та його сім'ю, яка потребує матеріальної допомоги, та змушена їздити за місцем їх проживання в Львівську область. ОСОБА_2 має на утриманні непрацездатну матір ОСОБА_6, яка є інвалідом ІІ групи та потребує постійного догляду. Тому, ОСОБА_2 змушена використовувати автомобіль для вказаних потреб, а відтак зберігати транспортний засіб в гаражі.

ОСОБА_1 проживає в іншому місці по АДРЕСА_3, має посвідчення водія та користується за дорученням автомобілем «ИЖ» державний номерний знак НОМЕР_4. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Національному інституті серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова, періодично там перебуває на лікуванні та обстеження серця, є інвалідом ІІІ групи. Згідно виписки з історії хворого ОСОБА_1 в грудні 2014 року проведено імплантацію кардіостимулятора. ОСОБА_1 хворіє на хворобу серця. З виписки із медичної карти хворого КУ «Барська ЦРЛ» від 10.10.2013 року вбачається діагноз ОСОБА_1 - стабільна стенокардія.

До Переліку захворювань і вад, при яких особа не може бути допущена до керування відповідними транспортними засобами, затверджених Наказом МОЗ України N 299 від 24.12.99 року, входить: п.24 Хвороби серця будь-якої етіології (ендокардит, міокардит та ін.), порушення ритму будь-якої етіології (мерехтлива аритмія, пароксизмальна тахікардія та ін.), хронічна ішемічна хвороба серця, в тому числі стан після перенесеного інфаркту міокарда - питання про допуск вирішується індивідуально за умови наступного періодичного огляду через 1 рік (на підставі висновків спеціалізованих закладів), за винятком осіб зі стенокардією спокою. Тобто, ОСОБА_1 не може бути допущений до керування автомобілем. Надана суду ОСОБА_1 медична довідка від 03.12.2015 року про його придатність до керування транспортним засобом не доводить відсутності хвороби серця та не спростовує застосування п. 24 Переліку. Вказана довідка видана після звернення ОСОБА_1 до суду. Зважаючи на викладене, медична довідка від 03.12.2015 року не може бути належним та допустимим доказом позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № 7 від 25.09.2015 року ринкова вартість нежитлового приміщення «гараж», що розташований за адресою: АДРЕСА_1, складає 34 520,50 грн. Поділ гаража є неможливим.

Вартість частку у спільному майні (гаража), яку необхідно було внести попередньо на депозитний рахунок суду, складає 17260,25 грн.

Згідно квитанції № 90 від 10.11.2015 року ОСОБА_2 внесла грошові кошти у розмірі 18642,75 грн. на депозитний рахунок суду у виді грошової компенсації частки у праві спільної часткової власності на гараж, які знаходяться на депозитному рахунку суду.

Згідно квитанції № ПН7805 від 19.01.2015 року ОСОБА_1 вніс грошові кошти у розмірі 12899,00 грн. на депозитний рахунок суду у виді грошової компенсації частки у праві спільної часткової власності на гараж, які знаходяться на депозитному рахунку суду.

Тобто, на виконання вимог ст. 365 ЦК України ОСОБА_1 не виконав умову попереднього внесення позивачем вартості частки гаража на депозитний рахунок суду, оскільки вніс суму коштів меншу, ніж та, що визначена висновком експерта.

Все вище наведене свідчить, що обов'язкові умови для припинення права на частку, які повинні бути в сукупності та передбачені ч.1 ст. 365 ЦК України мають місце в даних правовідносинах, і тому, враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду України, суд вважає що є всі підстави ухвалення рішення про припинення права ОСОБА_1 на частку в спільному майні, а тому є всі підстави вважати позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтованими.

У відповідності до ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 487,20 грн., оскільки вони підтвердженні квитанцією № 3 від 09.11.2015 року т витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 500 грн. оскільки вони підтвердженні квитанцією № 2223 від 01.12.15р.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються стороні, на користь якої ухвалено рішення. Оскільки в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, тому його вимога про стягнення судових витрат задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 293 ЦПК України; ст. ст. 365, 355,358, 346, ст.ст. 60, 61, 70, 71 СК України, суд -

В И Р I Ш И В :

Зменшений позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку у спільному майні - нежитловому приміщенні «гараж», який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Виплатити ОСОБА_1 внесену ОСОБА_2 на депозитний рахунок суду грошову компенсацію частки у праві спільної часткової власності на гараж, у розмірі 17260,25 гривень, які знаходяться на депозитному рахунку суду (рахунок №0080, код отримувача 26286152, отримувач ТУ ДСА України у Вінницькій області, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Вінницькій області, код банку отримувача: 802015, призначення платежу: внесення коштів на депозитний рахунок суду (грошова компенсація) відповідно до квитанції АТ «Ощадбанк» № 90 від 10.11.2015 року.

Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності в цілому на нежитлове приміщення «гараж», загальною площею 24,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Повернути ОСОБА_2 надмірно внесену нею на депозитний рахунок суду грошову компенсацію частки у праві спільної часткової власності на гараж, у розмірі 1382,50 гривень, які знаходяться на депозитному рахунку суду (рахунок № НОМЕР_5, код отримувача 26286152, отримувач ТУ ДСА України у Вінницькій області, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Вінницькій області, код банку отримувача: 802015, призначення платежу: внесення коштів на депозитний рахунок суду (грошова компенсація) відповідно до квитанції АТ «Ощадбанк» № 90 від 10.11.2015 року.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні відмовити повністю.

Повернути ОСОБА_1 внесену ним на депозитний рахунок суду грошову компенсацію частки у праві спільної часткової власності на гараж, у розмірі 12899,00 гривень, які знаходяться на депозитному рахунку суду (рахунок № НОМЕР_5, код отримувача 26286152, отримувач ТУ ДСА України у Вінницькій області, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Вінницькій області, код банку отримувача: 802015, призначення платежу: внесення коштів на депозитний рахунок суду (грошова компенсація) відповідно до квитанції ПАТ «Український інноваційний банк» № ПН7805 від 19.01.2015 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення, а неприсутніми особами в той же строк з дня отримання копії рішення, шляхом подачі апеляційної скарги в Апеляційний суд Вінницької області через Барський районний суд Вінницької області.

Суддя: