АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6444/16 Головуючий 1 інст. Омельченко Н.І.
Справа № 643/1543/16-ц Доповідач - Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : ОСОБА_1

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Каплоух Н.Б.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3-я особа: Служба у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без дозволу батька та отримання проїзних документів дитини,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила суд надати їй дозвіл на виїзд неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до Російської Федерації та дозволити їй без згоди батька ОСОБА_4 оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього ОСОБА_5 до Російської Федерації, з урахуванням уточнень, з 01 грудня 2016 року по 01 січня 2017 року.

В обґрунтування свох позовних вимог посилалась на те, що позивач з 19.06.2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 17.01.2012 року їх шлюб з відповідачем розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем. Відповідач безпідставно чинить перешкоди їй у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На неодноразові прохання надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, відповідач відмовляється надати дозвіл, тому вона вимушена була звернутися до суду з вказаним позовом.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, ОСОБА_3, через свого представника ОСОБА_6 звернулася з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим та постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції ґрунтовно виходив з того, що ОСОБА_3 не надала доказів у розумінні ст.ст. 10, 60 ЦПК України, що вона дійсно має намір здійснити виїзд для покращення здоровя дитини саме за вказаною їй в позові адресою.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду 1 інстанції виходячи з наступного.

За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріали справи містять дані про те, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 січня 2012 року шлюб між ОСОБА_7В та ОСОБА_4А розірвано. ОСОБА_7 змінено прізвище на «Новікова».

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до положень статті 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами).

Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

У відповідності до ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил виїзду за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Зазначене свідчить, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або за дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

У звязку з тим, що ОСОБА_3 не може отримати згоду у колишнього чоловіка на виїзд дитини за кордон, а саме до Російської Федерації, Приморський Край, м. Находка, вул. Гончарова, 17, де проживає її сестра ОСОБА_8 для відпочинку та оздоровлення сина, тому звернулась з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду 1 інстанції, що оскільки ОСОБА_3 не надано доказів у розумінні ст. 10, 60 ЦПК України, що вона має намір здійснити виїзд для покращення здоровя дитини саме за вказаною їй в позові адресою, а саме: Російська Федерація, Приморський Край, м. Находка, вул. Гончарова, 17, тому суд 1 інстанції відповідно до вимог Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України » та Правил, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При такому положенні судова колегія вважає, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку і постановив законне та обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Доводи, які викладено в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують. В звязку з чим судова колегія не вбачає правових підстав для скасування рішення суду і задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, ст.314, 315,317 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Ю.А. Пономаренко

Судді А.П. Івах

ОСОБА_1