АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Музичко С.Г. , Рейнарт І.М.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна про визнання договорів недійсними, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року про забезпечення позову,

встановила:

У квітні 2016 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати недійсним п.1.4 Договору №8/ФК-14 від 14.03.2014 року відступлення права вимоги за Договором № 5087/1, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ОСОБА_2; визнати недійсним Договір №8/ФК-14 від 14.03.2014 року відступлення права вимоги за Договором № 5087/1, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ОСОБА_2; визнати недійним договір про відступлення прав за договором іпотеки від 24.03.2014 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ОСОБА_2

У вересні 2016 р. ОСОБА_5 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити її відчуження.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року заяву задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено її відчуження.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року про забезпечення позову.

Свої доводи мотивує тим, що суд дійшов помилкового висновку, що квартира АДРЕСА_1 стосується існуючого спору. Спору між позивачем та ОСОБА_2 щодо права власності на вказану квартиру не існує. Також не зазначено, в чому полягає реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 просив апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» Орищенко Н.О. проти задоволення апеляційної скарги не заперечував.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується в тому числі: 1)накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, позивач виходив з положень п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України та тієї обставини, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 на підставі оспорюваного правочину - договору про відступлення прав за договором іпотеки від 24.03.2014 р., укладеним між ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» та ОСОБА_2

В заяві зазначено про існування підстав вважати, що відповідач може розпорядитись спірною квартирою, право користування якою належить її чоловіку та неповнолітньому сину, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду. До заяви про забезпечення позову надано відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Постановляючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту з забороною відчуження квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив із змісту заявлених позовних вимог, а також того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Надані суду відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно свідчать про те, що 09 червня 2016 р. на підставі оспорюваного договору про відступлення права за договором іпотеки за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Вказана обставина свідчать про існування ймовірності відчуження нерухомого майна, що належить відповідачу на праві власності.

Оскільки вказана обставина може утруднити виконання можливого рішення у даній справі, суд першої інстанції обґрунтовано вжив заходи забезпечення позову.

Таким чином, посилання в апеляційній скарзі на порушення норм процесуального права при розгляді заяви щодо забезпечення позову є безпідставними.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування з наведених у апеляційній скарзі доводів не вбачається.

Керуючись ст. 307, 312, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/13272/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Ладиченко С.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.