Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2068/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Мохонько В. В.
Доповідач Черненко В. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

02.11.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Черненко В.В.

суддів - Потапенка В.І., Чорнобривець О.С.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.08.2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 11.07.2006 року ОСОБА_2 11.07.2006 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач зазначив, що відповідач своєчасно не погашає заборгованість за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору і у зв'язку з чим станом на 29.02.2016 року має заборгованість у розмірі 22855,44 грн., яка складається з: 3875,55 грн. - заборгованість за кредитом, 17415,35 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1064,54 грн. - штраф (процентна складова). Просив суд стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 855,44 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.08.2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в зв'язку пропуском строку позовної давності звернення до суду з зазначеним позовом .

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, зазначаючи при цьому , що враховуючи позовні вимоги позивача, заяву відповідача про застосування строків позовної давності про правову позицію ВСУ по справі №6-249цс15 від 02.12.2015 року , вважають , що позовні вимоги підлягають в частині стягненню процентів за користування кредитом в межах строку позовної давності з 29.02.2013 року по 29.02.2016 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що відповідач заповнив анкету-заяву б/н від 11.07.2006 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначив свої особисті дані. В даній анкеті-заяві зазначено про умови та строк повернення коштів.

Відповідно до умов договору банк надає позичальнику строковий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 4 000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту.

Відповідно до п.9.12. Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку договір діє 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично вважається пролонгованим на такий же строк.

Відповідач отримані кредитні кошти не повернув і станом на 29.02.2016 року заборгованість за кредитним договором складає 22 855,44 грн., з них: 3875,55 грн. - заборгованості по кредиту, 17415,35 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, а також відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1064,54 грн. штрафу (процентна складова).

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст.. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч.5 ст. 261 ЦК України).

Згідно ст. 257 ЦП України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 р. (справа № 6-14 цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає.

Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» №392266 від 27.07.2016 року, термін дії карти виданої ОСОБА_2 скінчився 30.06.2009 року. За закінченням терміну дії, картка більше не випускалась /а.с. 40/.

З розрахунку заборгованості наданого позивачем, останній платіж по картці було здійснено 27.03.2009 року.

Крім того, статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. При цьому після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовується судом незалежно від наявних чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про переривання строку позовної давності відносять: визнання боргу або іншого обов'язку; визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання боржника відстрочити сплату боргу; часткова сплата боржником основного боргу (п.4.4 Постанова Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явив позов до відповідача 24.03.2016 року, а відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі неможливо.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що предметом перевірки рішення суду першої інстанції відповідно до апеляційної скарги є позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позовних вимог в повному обсязі не звернув увагу, що відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526,530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було то відповідно проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. ( Правова позиція ВСУ у справі № 6-249цс15)

Відповідно до п. 4 ст. 309 ЦК України зазначені обставини є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позов підлягає задоволенню частково.

З матеріалів справи вбачається, що оскільки заборгованість по процентам за невиконання кредитних зобов'язань, приймаючи до уваги строки позовної давності (період з 28.03.2013 року по 29.02.2016 року процентна ставка по договору 36%) становить 4018 грн.93 коп. то відповідно зазначена заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.08.2016 року скасувати ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», заборгованість за договором №б/н від 11.07.2006 року по процентам за користування кредитом у розмірі 4018 грн.93 коп. грн.(чотири тисячі вісімнадцять )93 коп. за період з 28.03.2013 р. по 29.02.2016 р.

В частині позову про стягнення заборгованості по кредиту, штрафів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» понесені судові витрати по справі у розмірі 508, 72 грн.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: