справа № 278/1832/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О., секретаря Кушнір М.С., розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Направленим позовом Галіні О-Г.В. (надалі за текстом позивач) просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на самочинно збудоване нерухоме майно садовий будинок, що розташований за адресою: с. Зарічани Житомирського району Житомирської області, вул. Перша Броварська, 4.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що на отриманій у власність внаслідок укладення договору купівлі-продажу земельній ділянці самочинно збудувала садовий будинок. Такий будинок, продовжує автор заяви, збудований нею без отримання відповідних дозволів, однак без порушення встановлених будівельних норм і правил, на земельній ділянці, відведеній для ведення садівництва, а тому перешкод у визнанні за нею права власності на зазначений обєкт нерухомого майна не вбачає.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив позов задовольнити із вищевказаних підстав. Представник відповідача спрямував до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав.

Заслухав пояснення представника позивача, дослідив матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини.

Позивач є власником земельної ділянки площею 0,1266 га з кадастровими номерами :01:000:0409, що знаходиться на території Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с.8-9). Цільове призначення вказаної земельної ділянки для індивідуального садівництва (а.с.10). Рішенням відповідача № 65 від 9 жовтня 2015 року названій вище земельній ділянці присвоєно адресу: с. Зарічани Житомирського району Житомирської області, вул. Перша Броварська, 4 (а.с.12). На даній земельній ділянці розташований садовий будинок, як вказує автор заяви самочинно нею побудований, на який 18 травня 2016 року виготовлено технічний паспорт (а.с.13-15). Ринкова вартість будинку, станом на 28 липня 2016 року, становить 179 720,88 гривень (а.с.16-17).

Правовідносини, що склались між сторонами у даній справі, врегульовані наступними положеннями норм матеріального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, може бути визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

За змістом ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставин справи та норми закону, що їх регулюють, беручи до уваги пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Як розяснив судам ВССУ у пункті 9 Постанови Пленуму № 6 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва" при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Як встановлено в ході розгляду даної справи і убачається із змісту позову, заявник не зверталась до відповідних профільних органів з питанням, що порушене у даній позовній заяві і не отримувала з цього приводу жодного рішення, яке могло давати підстави для висновку про наявність спору. Мало того, з матеріалів справи та пояснень представника позивача взагалі не вбачається наявність будь-якого спору, тим більше між заявником та відповідачем за даним позовом.

Таким чином, судове рішення про визнання за особою права власності на обєкт самочинного будівництва не може підмінювати собою функції компетентних органів державної влади, наділених відповідними повноваженнями з надання дозволів на введення такого нерухомого майна в експлуатацію. Тобто, лише у разі відмови органу державної влади/місцевого самоврядування легалізувати самочинне будівництво власник має право звернутись до суду з позовом про визнання права власності на такий обєкт нерухомості.

Резюмуючи вищевикладене, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинне мати місце не через бажання особи уникнути встановлених законодавством дозвільних процедур, а за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право, адже, як наголошено судом вище, відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 15-16, ст. 376 ЦК України, ст.ст. 10-11, ст. 60, ст. 212-215 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.О. Грубіян