У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С., Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 21 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування від 22 серпня 1997 року укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб. які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги. колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 21 вересня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційний скарзі на це рішення ОСОБА_1 вказує, що судом неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, внаслідок чого були порушення норми матеріального та процесуального права.

Зазначає, що оспорюваним договором дарування від 22 серпня 1997 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 порушено її права як співвласника будинку в м.Рівне по вул. Дж.Лондона, 16, оскільки вона не бажає перерозподілу часток і не має наміру відмовлятись від частини майна, яка належить для неї.

Відповідач ОСОБА_3 свідомо не повідомив її про наміри укласти цей договір, який не відповідає вимогам чинного законодавства.

На момент укладення цього договору частка ОСОБА_2 становила лише 28/100 домоволодіння, в натурі не виділена і не визначено порядку користування будинковолодінням між співвласниками не визначено.

Правовстановлюючого документа на незакінчену житлову добудову ОСОБА_2 не мала і немає жодного підтвердження, що дарована 22 серпня 1997 року добудова належала для неї.

Просить рішення суду змінити, визнавши недійсним договір дарування від 22 серпня 1997 року, посвідчений ОСОБА_4, приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу за № 5855, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що в травні 2015 року ОСОБА_1 заявила вимоги з покликанням на ч.1 ст.232 Цивільного кодексу України (правочин вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною) про визнання недійсним укладеного в 1997 році договору дарування , відповідно до умов якого її мати подарувала своєму сину брату позивачки незакінчену будівництвом житлову добудову до будинку.

Встановлено, що 22 серпня 1997 року між ОСОБА_2 ("даритель") та ОСОБА_3 ("обдарований") було укладено договір дарування, згідно умов якого: "даритель подарувала, а обдарований прийняв у дар незакінчену будівництвом житлову добудову до будинку, позначену в плані під літерою А-2, житловою площею 30,2 кв.м., що знаходиться в м. Рівне по вул. Дж. Лондона, 16, розташована на земельній ділянці, розмір якої 600 кв.м., закріпленій за Рівненською міською Радою народних депутатів" (а.с.13).

Правильним є висновок суду із покликанням на п.4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 року (набрав чинності 01.01.2014 року) про те, що на договірні правовідносини 1997 року поширюються положення ЦК УРСР, проте позивачка звернулася до суду з вимогами на підставі чинного ЦК України.

Відповідно до ст.57 ЦК УРСР 1963 року (чинного на момент укладення оспорюваного договору) угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив з відсутності передбачених чинним на час укладення договору Цивільним кодексом підстав для визнання цього договору недійсним.

Доводи позивачки про те, що оспорюваним договором дарування від 22 серпня 1997 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 порушено її права як співвласника будинку в м.Рівне по вул. Дж.Лондона,16, не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а в даному випадку ОСОБА_1 не доведено порушення її прав вказаним договором дарування, в той час як обов'язок доведення підставності позову, зокрема, наявності обману, покладається на позивача.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують викладених в ньому висновків.

На підставі наведеного, керуючисьст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 21 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Малько О.С. Бондаренко Н.В. Шимків С.С.