Номер провадження: 22-ц/785/6047/16
Головуючий у першій інстанції Котов В. Г.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гірняк Л.А.,Заїкіна А.П.

з участю секретаря - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 12 грудня 2014 року, -

встановила:

У червні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 9 вересня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» (далі - ТОВ «ПростоФінанс») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 63 810 грн, строком до 10 вересня 2013 року, а остання зобов'язалася повернути наданий кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі та на умовах, передбачених кредитним договором та додатком 1 до нього, яким встановлений графік платежів.

Свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 не виконала, допустила заборгованість, яка станом на 10 травня 2014 року склала 99 751 грн 79 коп.

18 травня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ПростоФінанс» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «ПростоФінанс» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги за кредитними договорами.

Посилаючись на вищевикладене, ТОВ «Кредитні ініціативи» як новий кредитор просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 9 вересня 2008 року у розмірі 99 751 грн 79 коп, яка складається із заборгованості за кредитом - 56 630 грн 45 коп., за відсотками - 25 257 грн 81 коп., за комісією - 8 461 грн 41 коп. та штрафу - 9 402 грн 12 коп.

Заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 12 грудня 2014 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 9 вересня 2008 року у розмірі 99 751 грн 79 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 26 лютого 2015 року було залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд вищевказаного заочного рішення.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2015 року рішення районного суду скасовано, ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.06.2016 року , рішення апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи», суд першої інстанції , виходив із того, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала в результаті чого утворилася заборгованість за кредитом , яка відповідно до вимог ст. ст. 526, 611, 612, 1029, 1054 ЦК України підлягає стягненню з боржника.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції .

Судом першої інстанції встановлено, що 9 вересня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав останній кредит у розмірі 63 810 грн строком до 10 вересня 2013 року, а остання зобов'язалася повернути наданий кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі та на умовах, передбачених кредитним договором та додатком 1 до нього, яким встановлений графік платежів. Цільове призначення кредиту для оплати позичальником автомобіля марки Hyundai Accent, 2008 року випуску.

Свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 не виконала, допустила заборгованість, розмір якої станом на 10 травня 2014 року склав 99 751 грн 79 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості , який узгоджується з умовами кредитного договору.

18 травня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ПростоФінанс» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «ПростоФінанс» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги за кредитними договорами, укладеними між ТОВ «ПростоФінанс» та фізичними особами, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги від ТОВ «ПростоФінанс» за кредитним договором від 9 вересня 2008 року на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».

11 вересня 2009 року ТОВ «ПростоФінанс», скориставшись своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, звернулося до ОСОБА_2 з вимогою про дострокове повернення кредиту протягом тридцяти календарних днів, зокрема в строк до 12 жовтня 2009 року.

Проте сума заборгованості відповідачем не була погашена.

Суд першої інстанції ,задовольняючи позов ,вірно посилався на положення ст.ст.526,550, 611,612, 1049,1054 ЦК України.

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем трирічного строку позовної давності не заслуговують на увагу з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності та обґрунтованості рішення суду, а враховуючи те, що ст. 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2307 цс 15 від 2 березня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідач у суді першої інстанції заяву про застосування позовної давності не подавав, а відмовити в позові у зв'язку з пропуском позовної давності можливо лише за заявою сторони, зробленою до ухвалення рішення.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів повідомлення відповідача про появу нового кредитора , оскільки такий довід не спростовує законність та правильність судового рішення .

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 12 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

Л.А.Гірняк

А.П.Заїкін