Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/1720/16-ц Головуючий у 1-й інст. Міхненко С. Д.
Категорія 46 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Шевчук А.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 15 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою № 32 по вул. Партизанській, 8, в м. Малині Житомирської області. В обґрунтування позову зазначав, що він є власником вказаної квартири, яку набув під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Малинською нотаріальною конторою 05.03.2001 року та зареєстрованого за № 11-1537. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 16 серпня 2011 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. Вказав, що після розірвання шлюбу, відповідачка перейшла проживати до своїх батьків. Оскільки реєстрація ОСОБА_2 в його квартирі створює перешкоди у здійсненні ним права власності, просив визнати її такою, що втратила право користування цією квартирою.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 15 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідачка є співвласником спірної квартири, оскільки квартира була куплена за гроші, подаровані його батьками і є його власністю. ОСОБА_2, після розірвання шлюбу не зверталася до нього із позовом про поділ майна подружжя або ж визнання за нею права власності на 1/2 вказаної квартири, а тому вважає, що суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що вона є співвласником квартири. Після розірвання шлюбу відповідачка самостійно, добровільно забрала усі свої особисті речі і переїхала на постійне місце проживання до своїх батьків у кв.№12 по вул. Дорошок, 29, у м. Малині.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 18 грудня 1992 року між сторонами було укладено шлюб, який відповідно до рішення Малинського районного суду Житомирської області від 16 серпня 2011 року розірвано /а.с.9/.

5 березня 2001 року відповідно до договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_1 купив квартиру № 32 в жилому будинку № 8 по вул. Партизанській м. Малина.

16 березня 2001 року за позивачем зареєстровано право власності на вищевказану квартиру /а.с.5/.

Вказана квартира складається з двох кімнат, кухні, коридору, санвузла, лоджії, загальна площа квартири становить 41,1 кв.м./а.с.8/.

У зазначеній квартирі позивач зареєстрований з 30 березня 2001 року, а відповідачка з 27 червня 2001 року /а.с. 4,20/.

За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України та ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки одним із подружжя в період шлюбу (2001 рік) придбано квартиру, то в силу статей 22,24 КпШС України в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право іншого з подружжя на ? частку квартири.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений на підставі обєктивно встановлених фактичних обставин справи із правильним застосуванням норм матеріального права. При цьому суд обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_2 є співвласником квартири №32, тому підстави для визнання її такою, що втратила право користування цією квартирою відсутні.

Доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі про те, що квартира куплена не за спільні кошти подружжя, а за кошти подаровані йому батьками, не можуть враховуватись, оскільки така обставина не доведена в установленому законом порядку.

Такі доводи заслуговували б на увагу у разі предявлення вимог про визнання спірної квартири особистою власністю. Такі вимоги позивачем заявлені не були, що не позбавляє його права звернутись до суду за захистом свого права у інший спосіб.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та не впливають на правильність його прийняття.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді