Провадження № 2-о/225/532/2016
Справа № 225/5764/16-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Пискунова В.І.,

за участю секретаря - Голубової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (зацікавлена особа УПФУ в м.Торецьку Донецької області) «Про встановлення факту, що має юридичне значення», -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2016 року заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 31.12.1976 року по 26.01.2014 рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2, який помер 26.01.2014 року. За час свого життя ОСОБА_2 перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Дзержинську (зараз м. Торецьк) як отримувач пенсії довічно по інвалідності 3-ї групи інвалід з числа учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, інших ядерних аварій та випробувань, що підтверджується пенсійним посвідченням серії ААЕ №855215 від 07.10.2010 року.

У звязку із досягненням заявником віку 57 років 6 місяців, який дає їй право, у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на отримання пенсії за віком, вона звернулася із відповідною заявою до УПФУ в місті Торецьку. Також, користуючись своїм правом, вона наміри одночасно із призначенням пенсії перейти на пенсію померлого чоловіка ОСОБА_2, однак вивчивши заяву заявника та додані до неї документи в УПФУ в місті Торецьку останній повідомили, що у неї виникнуть труднощі із переходом на пенсію чоловіка, оскільки в його документах є розбіжності щодо зазначення правильної дати народження.

Так, в паспорті громадянина України на імя ОСОБА_2 серії ВС №487637 від 27.10.2000 року зазначена дата його народження як 03 серпня 1956 року, у той час як у всі інших його особистих документах, у тому числі, свідоцтві про народження серії ЯЖ №323138 від 14.08.1956 року, військовому білеті серії НУ №8763236 від 31.08.1984 року, свідоцтві про шлюб серії ІІ-АБ №552504, пенсійному посвідченні серії ААЕ №855215 від 07.10.2010 року, дата його народження зазначена як 04 серпня 1956 року.

Таким чином, було виявлено, що в паспорті громадянина України серії ВС №487637 від 27.10.2000 року, виданого на імя мого чоловіка ОСОБА_2 помилково була зазначена невірна дата його народження, а саме - 03 серпня 1956 року, замість правильної дати народження - 04 серпня 1956 року.

Для виправлення зазначеної помилки заявник звернулася до Торецького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, де їй підтвердили, що згідно наявних у них відомостей на імя ОСОБА_2 за час його життя був виданий паспорт громадянина України серії ВС №487637 від 27.10.2000 року, де зазначена дата його народження як 03 серпня 1956 року. У звязку із смертю ОСОБА_2 зазначений паспорт було знищено в січні 2014 року, що підтверджується відповідним актом про знищення.

Таким чином, усунути допущену в паспорті помилку, в частині правильного зазначення дати народження чоловіка заявника - ОСОБА_2, не є можливим через орган, який видав цей документ, оскільки сам ОСОБА_2 є померлим, а його паспорт громадянина України серії ВС №487637 від 27.10.2000 року, яким він користувався за час свого життя, є знищеним у звязку із його смертю.

Заявник вказує, що у звязку із зазначеними труднощами вона не зможе перейти на пенсію чоловіка, чим буде порушено її право на належне пенсійне забезпечення, гарантоване Законом України «Про пенсійне забезпечення», тому в заяві стаиться питання про встановлення факту, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 26 січня 2014 року, за час життя належав паспорт громадянина України серії ВС №487637 від 27.10.2000 року, в якому дата його народження помилково зазначена як 03 серпня 1956 року.

Заявник в судове засідання не зявилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні.

Представник заявника - ОСОБА_3 в судовому засіданні повністю підтримав вимоги викладені в заяві з підстав, зазначених вище.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутністю, не заперечував проти задоволення заявлених вимог.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно статей 256, 259 ЦПК України суд може встановити факт належності правовстановлюючого документа особі, прізвище, імя по батькові, місце і час народження якої, що зазначено в документі, не збігається з прізвищем цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Крім того, згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, на збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту.

У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: що її чоловікові ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 26.01.2014 року, за час життя належав паспорт громадянина України серії ВС №487637 від 27.10.2000 року, в якому дата його народження помилково зазначена як 03 серпня 1956 року.

Таким чином, суд вважає заявлені вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 60, 212, 256, 259 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити..

Встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 26 січня 2014 року, за час життя належав паспорт громадянина України серії ВС №487637 від 27.10.2000 року, в якому дата його народження помилково зазначена як 03 серпня 1956 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: