Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3196/16-ц
Провадження №: 2/332/1427/16
31 жовтня 2016 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді Безлер Л.В.,
при секретарі Жечевій А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою №31 в буд.№75 по вул.Союзній в м.Запоріжжі. В позові зазначила, що вона є власником зазначеної квартири, що підтверджується договором дарування від 22.02.2010 року. В спірній квартирі зареєстрований, але не проживає з моменту реєстрації її син. Місце його проживання їй не відоме. Реєстрація відповідача має формальний характер, але порушує її права щодо вільного розпорядження її власністю, більш того змушує витрачати зайві особисті кошти на оплату житлово-комунальних послуг за особу, яка не проживає в квартирі. Враховуючи викладене, просить суд усунути перешкоди у користуванні належній їй на праві власності квартири.
Позивач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій підтримує позовній вимоги в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи без її участі, вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та проти винесення заочного рішення суду не заперечує.
Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно із договором дарування від 22.02.2010 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 31,84кв.м., житловою площею 15,3 кв.м. (а.с.6).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.03.2010 року власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_1 (а.с.7).
Згідно з актом від 27.09.2016 року, складеного головою правління ОСББ «Дніпряночка» ОСОБА_4, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, не проживає з моменту реєстрації. Місце знаходження останнього невідоме (а.с.4).
Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.
Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Отже, оскільки відповідач не є власником квартири за адресою: м АДРЕСА_1, не проживає там, витрати на утримання частки будинку не несе, комунальні послуги не сплачуює, а також враховуючи те, що, зокрема, розмір комунальних платежів залежить від кількості зареєстрованих у будинку осіб, і зазначені витрати в даному випадку несе власник, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в частині будинку позивача перешкоджає власнику частки будинку у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідач у судове засідання жодного разу не з'явився, не надав суду заперечень проти позову.
При вищевикладених обставинах, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Так як позивач не просив стягувати з відповідача сплачений ним при подачі позовної заяви до суду судовий збір, тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 59, 60, 169, 209, 212-215,224-226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Л.В.Безлер