Провадження №2/521/4988/16
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

17 серпня 2016 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Леонов О.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ДБОУ НПО НСО ПУ-16 м. Бердська Новосибірської області про стягнення заборгованості щомісячних виплат, вартості санаторно-курортного лікування, поштових витрат та витрат на придбання ліків, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ДБОУ НПО НСО ПУ-16 м. Бердська Новосибірської області про стягнення заборгованості щомісячних виплат, вартості санаторно-курортного лікування, поштових витрат та витрат на придбання ліків.

Згідно з вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, що затверджується Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України визначення судді щодо розгляду цієї справи було здійснено 08.08.2016 року відповідно до автоматизованої системи документообігу суду.

Перевіривши виконання вимог ст. 119, 120 ЦПК України суддя вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ДБОУ НПО НСО ПУ-16 м. Бердська Новосибірської області про стягнення заборгованості щомісячних виплат, вартості санаторно-курортного лікування, поштових витрат та витрат на придбання ліків, подана без дотримання вимог передбачених ст. 119 ЦПК України.

Частина 1 статті 109 ЦПК України встановлює, що позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Стаття 414 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Стаття 2 Цивільного процесуального кодексу України встановлює, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про міжнародне приватне право», якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

Відповідно до ст.3 даного закону він застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: 1) визначення застосовуваного права; 2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; 3) підсудність судам України справ з іноземним елементом; 4) виконання судових доручень;5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

Згідно ч.1 ст.4 вказаного закону право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Україною та Російською Федерацією підписано Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, що підписана від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року (надалі - Конвенція).

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 10 листопада 1994 року N 240/94-ВР зазначену конвенцію, що підписана від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року ратифіковано, внаслідок чого вона набула чинності. Також зазначену конвенцію ратифікувала і Російська Федерація.

Судом встановлено, що правове регулювання підсудності цивільних справ з іноземним елементом, а саме між громадянином України та юридичною особою Російської Федерації або особами без громадянства, іноземцями, що проживають (зареєстровані) на території України та Російської Федерації визначається виключно лише Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, що підписана від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року, а тому норми Цивільного процесуального кодексу України та Закону України «Про міжнародне приватне право», щодо підсудності зазначеного позову не можуть бути застосовані.

Відповідно до ст. 51 Конвенції кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов'язань (далі - рішень).

Згідно п.1 ч.1 ст.20 зазначеної Конвенції якщо в частинах II-V цього розділу не встановлено інше, позови до осіб, які мають місце проживання на території однієї з Договірних Сторін, подаються, незалежно від їх громадянства, в суди цієї Договірної Сторони, а позови до юридичних осіб подаються в суди Договірної Сторони, на території якої знаходиться орган управління юридичної особи, його представництво або філія.

Відповідно до ст.42 даної Конвенції зобов'язання про відшкодування шкоди, крім тих, що випливають з договорів і інших правомірних дій, визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої мало місце дія або інша обставина, що послужила підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Якщо особа, що спричинила шкоду і потерпілий є громадянами однієї Договірної Сторони, застосовується законодавство цієї Договірної Сторони. По справах, згаданих у пунктах 1 і 2 цієї статті, компетентний суд Договірної Сторони,на території якої мало місце дія або інша обставина, що послужила підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Потерпілий може пред'явити позов також у суді Договірної Сторони, на території якої має місце проживання відповідач.

Оскільки предметом вказаного позову є відшкодування шкоди, заподіяної під час виконання трудових обовязків та позовні вимоги заявлено до юридичної особи, яка знаходиться на території Російської Федерації, позивачу слід зазначити чи є на території України орган управління юридичної особи, його представництво або філія, або майно, що належить вищезазначеному підприємству.

В іншому випадку, позов у відповідності пункту 4 частина 3 статті 121 ЦПК України підлягає поверненню.

Таким чином, заява не відповідає вимогам встановленим законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» N 2 від 12.06.2009 року, якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК або не сплачено судовий збір, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення.

У випадку, якщо позивач виконає усі вимоги, передбачені ст. 119 ЦПК України у встановлений судом строк, позовна заява буде вважатися поданою у день первісного звернення до суду.

Суддя розяснює, що у випадку, якщо позивач не виконає усі вимоги, передбачені ст. ст. 119, 120 ЦПК України у встановлений судом строк, то позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню заяви із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 119, 120, 121 Цивільного процесуального Кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ДБОУ НПО НСО ПУ-16 м. Бердська Новосибірської області про стягнення заборгованості щомісячних виплат, вартості санаторно-курортного лікування, поштових витрат та витрат на придбання ліків, залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання заявником ухвали.

Ухвала в частині визначення розміру судових витрат може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси протягом п'яти днів, з дня її винесення, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: