233 № 233/5137/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участі секретаря Кюсєвої Т.О.,

заявника ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2 міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, про встановлення факту смерті особи в певний час, -

В С Т А Н О В И В:

13 жовтня 2016 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті в певний час фізичної особи його бабусі ОСОБА_3, в якій заявник зазначив, що між ним та його бабусею ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 був укладений спадковий договір від 02 квітня 2010 року в м. Макіївка Донецької області на отримання у власність після її смерті житла, розташованого за адресою: м. Макіївка Донецької області вул. Б.Хмельницького, 37/12, та забезпечення поховання на кладовищі у м. Макіївка Донецької області. ОСОБА_3 померла 02 квітня 2016 року у м. Макіївка та була похована у вказаному населеному пункті, тобто на тимчасово неконтрольованій території України. Заявнику ОСОБА_1 було виданолікарське свідоцтво про смерть з довідкою про причину смерті останньої, на підставі якого він одержав свідоцтво про смерть бабусі. При цьому у зв*язку з тим, що вищевказаний документ виданий реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, є недійсним та не створює юридичних наслідків. У проведенні державної реєстрації факту смерті ОСОБА_2 міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області йому відмовлено, тому підтвердити смерть своєї бабусі у встановленому законом порядку він позбавлений можливості. Враховуючи, що встановлення даного факту має для нього юридичне значення просив встановити факт смерті особи в певний час.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні просив задовольнити заяву, встановивши факт смерті його бабусі ОСОБА_3, посилаючись на обставини викладені в заяві.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 (а.с. 9-10) суду пояснила, що є дочкою дочкою померлої ОСОБА_3 та матір*ю заявника ОСОБА_1 Свідок підтвердила факт смерті ОСОБА_3, зазначивши, що остання тривалий час хворіла та померла 02 квітня 2016 року у м. Макіївка Донецької області, причиною смерті слугувала хронічна серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця. Похована ОСОБА_3 на кладовищі «Лісне» у Центрально-міському районі м. Макіївка Донецької області.

Суд, заслухавши заявника, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна в особі своїх державних органів, зокрема і судів, вживає всіх можливих заходів, у тому числі щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з п.11 ч.1 ст. 9 вищевказаного закону внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров*я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Заявник ОСОБА_1 (а.с. 5-7) народився ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно свідоцтва про народження серії ІV-НО № 458234 (а.с. 8) батьком його є ОСОБА_5, матір*ю ОСОБА_4. Згідно копії сторінки паспорту заявник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7).

Мати заявника ОСОБА_4 (а.с. 9-10), народилася 29 березня 1964 року,згідно свідоцтва про народження серії VІ-УР № 223503 (а.с. 12) батьком її є ОСОБА_6, а матір*ю - ОСОБА_3. ОСОБА_4 зареєструвала шлюб із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 11), що мало місце 20 жовтня 1984 року у палаці одружень м. Макіївка Донецької області, актовий запис № 3252, що вбачається з копії паспорту(а.с. 10 зворот) та копії свідоцтва про шлюб серії IV-НО № 385342 (а.с. 11).

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 20-21) згідно даних паспорту (а.с. 21) значилась зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

02 квітня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено спадковий договір, посвідчений державним нотаріусом Першої Макіївської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 2-800 (а.с. 13-14) за умовами якого ОСОБА_3 (відчужувач) передає після свої смерті у власність ОСОБА_1 (набувачу) належне майно квартиру № 12, що розташована в м. Макіївка Донецької області, вул. Богдана Хмельницького (Центрально-Міський район), будинок 37.

ОСОБА_3 померла 02 квітня 2016 року в м. Макіївка Донецької області, Україна, про що 05 квітня 2016 року реєстраційним органом на тимчасово неконтрольованій території України видано свідоцтво про смерть, актовий запис Макіївського міського відділу ЗАГС №635 від 05 квітня 2016 року (а.с. 16), що підтвердила допитана свідок ОСОБА_4

Судом оглянуто надані заявником на підтвердження своїх вимог посвідчення СКП «Благоустрій» (а.с. 17), договір № 910 від 02 квітня 2016 року про організацію та проведення поховання (а.с. 18), оригінал довідки про причину смерті (а.с. 15), що зазначена як «хронічна серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця», а також фотознімки з місця поховання ОСОБА_3 (а.с. 19).

ОСОБА_2 міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області за вих. № 2242/03.2-38 від 13 жовтня 2016 року (а.с. 22) за наявними у заявника документами було відмовлено у проведенні державної реєстрації факту смерті ОСОБА_3, оскільки пред*явлений медичний документ, форма якого не відповідає формі, встановленій діючим законодавством.

Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Відповідено до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для встановлення факту смерті особи в певний час на тимчасово неконтрольованій території України, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мало місце 02 квітня 2016 року у м. Макіївка Донецької області, Україна. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявника та іншим шляхом встановити цей факт неможливо, у проведенні державної реєстрації факту смерті за наявними у заявника документами ОСОБА_2 міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, відмовлено (а.с. 22). Тому, суд вважає за необхідне задовольнити заяву та встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, Україна, вул. Б. Хмельницького, 37/12, - у м. Макіївка Донецької області, Україна, 02 квітня 2016 року.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218, 234-235, 256, 257, 257-1, 259 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_7, яка значилась зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, - 02 квітня 2016 року у м. Макіївка Донецької області, Україна.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частина рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені 13 жовтня 2016 року. Повний текст рішення суду виготовлено 17 жовтня 2016 року.

Суддя