Справа № 361/3097/15-ц Головуючий у І інстанції Дутчак І. М.
Провадження № 22-ц/780/4689/16 Доповідач у 2 інстанції Гуль В. В.
Категорія 53 01.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

01 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Білоконь О.В., Савченка С.І,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Житлово-експлуатаційна контора-5" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом посилаючись на те, що 23 липня 2013 року її було прийнято на роботу на посаду двірника КП "ЖЕК-5", наказом директора цього підприємства № 21-к від 14 квітня 2015 року її звільнено з роботи з 11 квітня 2015 року відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків.

Вважала своє звільнення з роботи незаконним та безпідставним, оскільки до виконання своїх трудових обов'язків вона завжди ставилася сумлінно, заходи дисциплінарного стягнення за час роботи на посаді двірника майже два роки до неї не застосовувалися, тому вона підлягає поновленню на роботі із виплатою їй середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу і моральної шкоди в розмірі 10000 грн., завданої незаконним звільненням з роботи.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати в зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права і позов задовольнити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 липня 2013 року наказом в.о. директора КП "ЖЕК-5" № 35-к позивача ОСОБА_2 було прийнято на роботу на посаду двірника згідно із штатним розписом з 23 липня 2013 року.

Також за сумісництвом ОСОБА_2 виконувала обов'язки прибиральниці.

При прийнятті позивача ОСОБА_2 на роботу її ознайомили під підпис із Правилами внутрішнього трудового розпорядку КП "ЖЕК-5" та робочими інструкціями двірника і прибиральника цього підприємства.

23 березня 2015 року за порушення трудової дисципліни та недобросовісне виконання своїх обов'язків відповідно до робочої інструкції наказом директора КП "ЖЕК-5" № 30-ОД двірнику ОСОБА_2 оголошено догану.

Із даного наказу вбачається, що на підставі неодноразових скарг мешканців будинків 20 березня 2015 року робочою комісією була проведена перевірка виконання робочої інструкції двірником ОСОБА_2, яка обслуговує житлові будинки № 5 і № 7 по вулиці Гагаріна у місті Бровари, у ході якої виявлено, що на прибудинкових територіях будинків листя не вигребено, територія прибрана неякісно, миття під'їздів незадовільне.

Від надання письмових пояснень щодо незадовільного стану прибудинкових територій та під'їздів ОСОБА_2 відмовилася.

Також цим же наказом № 30-ОД від 23 березня 2015 року ОСОБА_2 попереджено про те, що при повторному виявленні подібних порушень до неї будуть прийняті більш суворі заходи дисциплінарного впливу.

Згідно із актом від 24 березня 2015 року від ознайомлення під розписку із наказом про накладення дисциплінарного стягнення у виді догани ОСОБА_2 теж відмовилася.

14 квітня 2015 року наказом директора КП "ЖЕК-5" № 21-к двірника ОСОБА_2 звільнено з роботи з 11 квітня 2015 року на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України - за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором.

Того ж дня, 14 квітня 2015 року, позивачу ОСОБА_2 видано трудову книжку.

Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку щодо неналежного виконання позивачем без поважних причин своїх трудових обов'язків, покладених на неї правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства та робочими інструкціями, а також те, що з дня застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді догани за неналежне виконання нею трудових обов'язків пройшло не більше одного місяця, суд дійшов висновку, що звільнення позивача проведено відповідно до вимог чинного законодавства.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

Тому при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

Вирішуючи позов про визнання незаконним наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та відшкодування моральної шкоди, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд має враховувати, що тільки правомірно накладені стягнення можуть бути підставою для звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України, а тому необхідно з'ясувати, систематичне невиконання яких саме трудових обов'язків позивачем передувало його звільненню.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2015 року, ухваленому у цивільній справі № 361/4177/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до КП "ЖЕК-5" про скасування наказу директора КП "ЖЕК-5" № 30-ОД від 23 березня 2015 року про накладення на неї дисциплінарного стягнення у виді догани відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2016 року зазначені судові рішення залишено без змін.

У ході розгляду вказаної цивільної справи судом встановлено, що 23 березня 2015 року ОСОБА_2 за неналежне виконання нею покладених посадовими інструкціями трудових обов'язків до дисциплінарної відповідальності у виді догани притягнуто обґрунтовано.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи з наведеного, обставини щодо притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у виді догани за неналежне виконання позивачем своїх трудових обов'язків доказуванню не підлягають, оскільки встановлені рішенням суду, що набрало законної сили.

За змістом ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно п. 22 та 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до п. 23 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом відповідача № 21-к від 14 квітня 2015 ОСОБА_2 було звільнено з посади двірника КП "ЖЕК-5" за п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин своїх обов"язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 28).

Наказом відповідача № 30-ОД "Про накладення дисциплінарного стягнення", від 23 березня 2015 рокуза систематичне невиконання своїх трудових обов'язків та порушення дисципліни ОСОБА_2, оголошено догану та попереджено про те, що при повторному виявленні подібних порушень до неї будуть прийняті більш суворі заходи дисциплінарного впливу (а.с. 13). Підставою видачі наказу зазначено акт від 20.03.2015 року (а.с. 13).

З моменту накладення дисциплінарного стягнення позивач неодноразово припускалася неналежно виконання покладених на неї трудових обов'язків, чим порушувала трудову дисципліну (а.с. 17, 18, 19, 20, 21).

За змістом ч. 1 ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи, що порушень закону при звільненні ОСОБА_2 з роботи у КП "ЖЕК-5" у зв'язку із систематичним невиконанням нею без поважних причин трудових обов'язків судом не встановлено, вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди теж задоволенню не підлягають.

За таких обставин суд прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та правильно визначився з характером правовідносин, що виникли між сторонами та застосував до них відповідні норми права.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді