Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді: БАРТАЩУК Л.П.

при секретарях Ізвольській С.С., Іовій О.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору дарування та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася з позовом, в якому просить розірвати Договір дарування ? частини квартири від 24 червня 2011 року, укладений між нею та відповідачем - ОСОБА_3, посвідчений нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Мазуром Р.Л., зареєстрований в реєстрі за № 5-1025 і стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 50000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 червня 2015 року відповідачка, її мати та чоловік тяжко побили позивачку. За наслідками нанесення їй тілесних ушкоджень, позивач звернулась до Дніпровського РУ ГУМВС України в місті Києві, її заява від 19.06.2015 року була зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, реєстраційний номер НОМЕР_1, наявний висновок експерта №1775 від 22.06.2015р., і у даному кримінальному провадженні позивача визнано потерпілою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 727 ЦК України, дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого цінного майна, якщо обдарований умисно вчинив злочин проти життя, здоров'я, власності дарувальника, його батьків, дружини чоловіка, або батьків.

Оскільки після того побиття відповідач та її рідня продовжують робити усе можливе, щоб підірвати здоров'я позивача та жадають її смерті, позивач просить розірвати договір дарування і стягнути моральну шкоду, завдану внаслідок фізичного болю і душевних страждань у визначеному нею розмірі.

Підтримавши в судовому засіданні позовні вимоги, позивач та її представник просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні з підстав, наведених нею у письмових запереченнях, які обґрунтовані тим, що: викладені позивачем обставини не відповідають дійсності; у висновку експерта №1775 від 22.06.2015р. чітко зазначено, що ОСОБА_1 повідомила про те, що 09.06.2015р. о 16-00 год., а не 19.06.2015р. троє сусідів по будинку, включаючи ОСОБА_3 її побили, проте, по медичну допомогу позивач не зверталась; відсутній обвинувальний вирок суду, яким встановлена вина ОСОБА_3 у вчиненні злочину щодо позивачки; 09.06.2015р. ОСОБА_3 о 16-00 год. разом з родиною перебували у літаку між Анталією та Києвом (№ рейсу РS 5328), якій прибув до терміналу Д аеропорту Бориспіль о 17год.25 хв., що підтверджує неправдивість відомостей позивачки; між сторонами мав місце конфлікт, оскільки саме позивач побила матір відповідачки, що підтверджується матеріалами кримінальних проваджень Дніпровського РУ ГУ ВС України в м. Києві.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності та взаємозв'язку, судом встановлено наступне.

24 червня 2011 року між сторонами - ОСОБА_1 (Дарувальник) та ОСОБА_3 (Обдарована) був укладений Договір дарування частини квартири, посвідчений нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Мазуром Р.Л., зареєстрований в реєстрі за № 5-1025.

Відповідно до ч. 1 ст. 727 ЦК України, дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого цінного майна, якщо обдарований умисно вчинив злочин проти життя, здоров'я, власності дарувальника, його батьків, дружини чоловіка, або батьків.

Законом чітко сформульовані умови (підстави) виникнення такого права вимоги у дарувальника, - умисне вчинення злочину проти життя, здоров'я, власності дарувальника.

Правова характеристика умисного злочину надається ст. 24 КК України (злочин вважається умисно вчиненим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (прямий умисел), або хоча і не бажала, але свідомо припускала їх настання (непрямий умисел).

В свою чергу, для застосування ч. 1 ст. 727 ЦК України обов'язковою умовою є наявність такого, що набрав законної сили, вироку суду щодо особи - обдаровуваного, яка вчинила злочин, тому що в даному випадку саме вчинення злочину і має цивільно-правові наслідки у вигляді, зокрема, розірвання договору дарування.

Вироку суду щодо ОСОБА_3 матеріали справи не містять і сторонами визнається, що такого вироку немає.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Оскільки вина відповідачки у завданні позивачці тілесних ушкоджень у встановленому законом порядку не встановлена, правових підстав для розірвання договору дарування за позовом ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 727 ЦК України, а також для стягнення моральної шкоди в сумі 50 000 грн. суд не убачає.

За таких обставин суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 16, 23, 727, 1167 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 208-210, 212 - 215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору дарування та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів після проголошення в судовому засіданні.

СУДДЯ: