Провадження № 2-о/127/54/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді: Овсюка Є. М.

при секретарі: Олійник І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, з участю заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з заявою з участю заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області про встановлення факту, що має юридичне значення

Заява мотивована тим, що родина заявників має польське коріння, в їхній сім'ї завжди мало місце виховування відповідно до польських традицій, вони сповідують католицьке віросповідання, знають польську мову, культурні звичаї польського народу, відзначають польські свята. ОСОБА_1 народився 29 квітня 1996 року в м. Вінниця, про що в Книзі запису актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 1371, що підтверджується Свідоцтвом про народження І-АМ № 001624. Його батьками зазначено батька ОСОБА_2, національність якого було помилково вказано як «українець», хоча він є фактично поляком, та матір ОСОБА_3, яка за національністю є українкою. Батько заявника ОСОБА_2 народився 01 жовтня 1960 року в с. Самгородок Козятинського району Вінницької області, про що в Книзі запису актів громадянського стану про народження зроблений відповідний запис № 54, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-УР № 677366. Батьками ОСОБА_2 зазначені ОСОБА_4, який за національністю є поляком, та ОСОБА_5, яка за національністю є українкою. Заявник ОСОБА_1 відносить себе до польської національності, його дід був поляком і на даний час він бажаю відновити та підтвердити свою та батькову дійсну національність, як це передбачено ст. ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». У зв'язку з різними об'єктивними та суб'єктивними причинами, в тому числі неналежним рівнем введення актів цивільного стану, а також внаслідок складної історичної обстановки тих часів, в правовстановлюючих документах, що належать ОСОБА_2 є розбіжності, які усунути в теперішній час не має можливості. Наведене змусило заявників звернутись до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник заявників адвокат ОСОБА_6 підтримав заяву, обґрунтовуючи її викладеними в ній обставинами, просив суд її задоволити.

Представник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання не зявився, надіслав до суду лист в якому у вирішенні даного спору покладається на розсуд суду та просить суд справу розглянути у його відсутність.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви і наявність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 народився 29 квітня 1996 року в м. Вінниця, про що в Книзі запису актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 1371, що підтверджується Свідоцтвом про народження І-АМ № 001624. Його батьками зазначено батька ОСОБА_2, національність якого вказано як «українець» та матір ОСОБА_3, яка за національністю є українкою.

Батько заявника ОСОБА_2 народився 01 жовтня 1960 року в с. Самгородок Козятинського району Вінницької області, про що в Книзі запису актів громадянського стану про народження зроблений відповідний запис № 54, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-УР № 677366. Батьками ОСОБА_2 зазначені ОСОБА_4, який за національністю є поляком, та ОСОБА_5, яка за національністю є українкою.

Відповідно до ст. 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду та віросповідання.

Відповідно до вимог ст.ст. 269, 270, 300 ЦК України, право на національність є особистим немайновим правом.

Згідно ст. 269 ЦК України, особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом, а відповідно до ст. 271 цього ж кодексу, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно положень ст.1 та ст.3 Закону України «Про національні меншини в Україні» Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Відповідно ст.11 Закону України від 26 червня 1992 р. «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян в будь якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти, що породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або виникнення особистих чи майнових прав громадян.

Частиною 7 статті 235 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З врахуванням наведеного, суд дійшов до переконання про наявні в справі докази належності заявників і членів їх родини до осіб польської національності достатні для задоволення вимог заяви.

З врахуванням наведеного, керуючись ст.. 35 Конституції України, ст..ст. 269, 270 ЦК України, ст..ст. 57-61, 212-215, 218, 234, 256 ЦПК України, ст. 11 закону України «Про національні меншини в Україні»,

В И Р І Ш И В:

Заяву задоволити.

Встановити факт, що мають юридичне значення, а саме, що померлий ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, за національністю є поляком.

Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_1 № 1371 від 22 травня 1996 року, змінивши в графі батько ОСОБА_2 національність з «українець» на «поляк».

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, за національністю є поляком.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом 10 днів з дня його проголошення не була подана апеляційна скарга.

Суддя: