АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/743/16-ц 22-ц/774/1768/К/16
Справа № 215/743/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1768/К/16 суддя Мельник Ю.П.
Категорія - 26 ( ІІІ ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

16 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Соколан Н.О.

за участю секретаря - Євтодій К.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_4,

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах. Висновком МСЕК у 2016 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 55% та визнано інвалідом ІІІ групи, з наступним переоглядом 01.01.2017 року.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в умовах шкідливих факторів, що перевищують гранично допустимий рівень, просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 108 271,00 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 липня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 65 000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн., а всього 68 000,00 грн., а також - на користь держави 680,00 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на недоведеність позивачем обставин справи, на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема відсутні докази в підтвердження наявності факту заподіяння йому моральної шкоди та в підтвердження протиправності поведінки відповідача, при цьому позивач при укладенні трудового договору був повідомлений про наявність шкідливих умов праці.

Судом безпідставно стягнуто з відповідача витрати, понесені позивачем на оплату правової допомоги, оскільки надана квитанція про оплату таких витрат є недопустимим доказом по справі, а Книгу обліку доходів та витрат адвоката ОСОБА_5, яка могла б підтвердити отримання ним доходу 18.02.2016 року, суд не перевірив.

Крім того, суд стягнув з відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 680,00 грн., що не відповідає положенням ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» - ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, залишивши рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 06.12.1984 року по 05.10.1993 року працював електрогазозварювальником спецуправління №10 треста «Криворіждорводбуд», з 06.04.1995 року по 23.07.2007 року електрозварником ручного зварювання 4-го розряду на дробильно-сортувальній фабриці ш. «Гвардійська» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», з 23.07.2007 року по 01.09.2010 року слюсарем черговим і по ремонту обладнання 4-го розряду на дробильно-сортувальній фабриці ш. «Гвардійська» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», з 01.09.2010 року по 13.01.2015 року - електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування 4-го та 5-го розрядів електромеханічної служби ш. «Гвардійська» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком» (а.с. 4-8).

Працюючи протягом тривалого часу, 28 років 3 місяців, в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, позивач отримав професійні захворювання з відповідним діагнозом: 1). Радикулопатія попереково-крижова, переважно зліва, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом; 2). Двобічний плечо-лопатковий періартроз, остреоартроз ліктьових суглобів та остеоартроз і періартроз колінних суглобів (ПФ першого ст.); 3). Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого ст.; 4). Нейросенсорна приглухуватість (з легким зниженням слуху).

Висновком МСЕК від 12.10.2016 року позивачу первинно встановлено 55% втрати професійної працездатності, із них: по радикулопатії - 30%, по ХОЗЛ 10%, по ДОА 10% та по туговухості 5%, а також визнано інвалідом третьої групи з 04 січня 2016 року з наступним переоглядом 01 січня 2017 року (а.с. 19-20).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 27 листопада 2015 року (а.с. 9-12), причиною професійного захворювання позивача є тривалий стаж роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м?: з вмістом кристалічного кремнію діоксиду у пилу від 10% до 70% - 5,4 при гранично допустимій до 2,0; шум, еквіввалентний рівень звуку в дБ: до 92 при гранично допустимому до 80; важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщається вручну до 36 кг. протягом робочої зміни при гранично допустимій до 30 кг.; знаходження у нахиленому положенні до 56,2?19,8 відсотків за зміну при гранично допустимих 25/0; нахили корпуса до 191 за зміну при гранично допустимій кількості - 100). Тобто, роботодавець ПАТ «Кривбасзалізрудком» - допустив перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПАТ «Кривбасзалізрудком», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, а доводи апеляційної скарги про те, що Актом розслідування професійного захворювання від 27 листопада 2015 року не було встановлено конкретних осіб, які винні у порушенні трудового законодавства з охорони праці, не спростовують висновків суду у цій частині.

Спростовуються доводи відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Разом з тим, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, не врахував роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» і не обґрунтував розмір моральної шкоди в сумі 65 000,00 гривень.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, тривалість роботи позивача на ПАТ «Кривбасзалізрудком», конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 65 000 гривень до 28 000 гривень.

При перевірці доводів апеляційної скарги про те, що позивачем не підтверджено належними доказами понесення витрат на правову допомогу, колегією суддів встановлено наступне.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84,88, 89 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

У ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судових витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У пп. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 18 лютого 2016 року №18/02/16, ОСОБА_3 сплатив адвокату ОСОБА_5 грошові кошти за надання правової допомоги у розмірі 3 000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 18/02/16 від 18 лютого 2016 року (а.с. 47-49).

Представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізруджком» вважає, що вказана квитанція не є належним та допустимим доказом на підтвердження сплати коштів за надання правової допомоги.

Відповідно до п. 14.1.226 ст. 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Адвокат ОСОБА_5 здійснює адвокатську діяльність індивідуально, тому не є підприємцем, а розглядається як фізична особа в цивільних правовідносинах, отже, на нього при здійсненні його професійної діяльності поширюється дія норм ЦК України.

За таких обставин, квитанція № 18/02/16 від 18 лютого 2016 року є належним та допустимим доказом, який підтверджує оплату позивачем гонорару адвоката, пов'язаного із наданням правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, безпосередньо в суді ОСОБА_6 затратив 01 годину 10 хвилин (а.с. 78).

Враховуючи викладене та розмір мінімальної заробітної плати станом на липень 2016 року (ухвалення рішення по справі), який складає 1 450,00 грн., граничний розмір витрат на правову допомогу безпосередньо в суді становить 676,67 грн. (1 450,00 грн. х 40% х 01 год. 10 хв.), і ці витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Оскільки, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, адвокатом ОСОБА_5 не надано доказів складання процесуальних документів на підставі договору про надання правової допомоги від 18 лютого 2016 року, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу у цій частині.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру витрат на правову допомогу, який підлягає стягненню з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь позивача, зменшивши цей розмір з 3 000,00 грн. до 676,67 грн.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо невірного визначення судом розміру судового збору.

Так, відповідно до ч.1, п.п. 2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на 01 січня 2016 року становила 1 378,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява подана до суду ОСОБА_3 (фізичною особою) у лютому 2016 року, а тому до сплати підлягав судовий збір у розмірі 551,20 грн. (1 378,00 грн. х 0,4), а не 680,00 грн., як зазначив суд першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави, зменшивши цей розмір з 680,00 грн. до 551,20 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 липня 2016 року змінити.

Зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_3 з 65 000,00 грн. до 28 000 (двадцяти восьми тисяч) гривень 00 копійок.

Зменшити розмір витрат на правову допомогу, стягнутих з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_3 з 3 000,00 грн. до 676 (шістсот сімдесяти шести) гривень 67 копійок.

Зменшити загальний розмір суми, стягнутої з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_3 з 68 000,00 грн. до 28 676 (двадцяти восьми тисяч шістсот сімдесяти шести) гривень 67 копійок.

Зменшити розмір судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави з 680,00 грн. до 551 (пятсот пятдесяти однієї) гривні 20 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: