АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/3553/14-ц Головуючий у першій
Провадження № 22-ц/774/2043/К/16 інстанції Шестакова З.С.
Категорія - 27 (І) Доповідач Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

02 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі- ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 22.07.2005 року ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 3800 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором в частині сплати кредитного ліміту та відсотків за його користування, виникла заборгованість, яка станом на 31.03.2014 року склала 11519,81 грн., й яку в добровільному порядку відповідач не сплатила.

За таких обставин, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 1726,81 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 8768,25 грн.; штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн.; штрафу (відсоткова складова) в розмірі 524,75 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Справа розглядалася судом неодноразово.

При повторному розгляді справи рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права - ст.ст. 257, 261, 530 ЦК України, оскільки останній не врахував, що термін дії кредитної картки до липня 2012 року, й позивач подавши позов у 2014 році, дотримався строків позовної давності. Крім того, враховуючи те, що зобов'язання за кредитним договором в частині погашення заборгованості відповідачем не виконано, вважає, що правовідносин сторін не припинилися й банк має право нараховувати заборгованість. Також представник позивача зазначає про неврахування судом першої інстанції факту погашення заборгованості відповідачем, що мало місце 02.06.2016 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22.07.2005 року ОСОБА_2 на підставі заяви отримала кредит від Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки № НОМЕР_1. Відповідно до змісту заяви відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають кредитний договір (а.с. 8).

Відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за вказаним кредитним договором не виконала, що призвело до виникнення заборгованості за кредитом в розмірі 1726,81 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 8768,25 грн.; штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн.; штрафу (відсоткова складова) в розмірі 524,75 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов подано до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якого, у відповідності до ч.3 ст. 267 ЦК України, заявила відповідач.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

В законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно Заяви позичальника сторонами договору встановлений порядок погашення заборгованості щомісячними платежами по 7% від загального розміру заборгованості ( а.с. 8).

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Пунктом 2 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

Відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4. розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH) ( а.с.14).

Згідно довідки, що міститься в матеріалах справи, виданою ПАТ КБ «ПриватБанк» при укладенні кредитного договору № б/н від 27.07.2005 року ОСОБА_4 видано кредитну картку НОМЕР_1 із терміном дії 07/08. ( а.с.128), тобто, її дія закінчилась 31 липня 2008 року.

Доказів про перевипуск кредитної картки, або видачу нової картки представником позивача ні в суді першої, ні в апеляційної інстанції не надано, тому колегія суддів вважає посилання в апеляційній скарзі стосовно строку дії кредитної картки до 2012 року такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Відомості на підтвердження строку дії картки до 2012 року в матеріалах справи відсутні.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Зазначена вище правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року №6-103цс14, яка відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У заяві позичальника від 22 липня 2005 року та в Умовах та правилах надання банківських послуг відсутня домовленість сторін щодо збільшення строку позовної давності.

А отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що початком перебігу строку позовної давності є останній день місяця її дії, тобто 31 липня 2008 року.

Колегія суддів також вважає не прийнятними доводи апеляційної скарги стосовно визнання боржником заборгованості та здійсненням погашення заборгованості платежем у червні 2016 року, з огляду на наступне.

Згідно розрахунку заборгованості та Виписки по особовому рахунку, наданого до суду першої інстанції, останній платіж по картці був здійснений 16 червня 2007 року ( а.с.5).

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на платежі, начебто здійснені відповідачем 02 червня 2016 року, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки по-перше, цей платіж здійснено поза межами строку позовної давності та заявленими позовними вимогами. А по друге невідомо із якої карти відбулось автоматичне погашення заборгованості із картки ( 26**74) на чиє ім'я видана ця картка, чи була у цьому автоматичному списанні воля відповідача.( а.с.135).

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом згідно штампу вхідної кореспонденції суду 13 травня 2014 року, строк дії картки закінчився 31 липня 2008 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності.

З огляду на заяву відповідача ОСОБА_2 про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, викладеної у запереченні проти позовних вимог, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог обґрунтованою такою, що відповідає вимогам законодавства.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

В.П. Зубакова