Справа № 510/992/16-ц Р І Ш Е Н Н Я
04.11.2016 р. Ренійський районний суд Одеської області
У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,
при секретарі - Івановій Н.С.
розглянувши у попередньому судовому засіданні у залі суду у місті Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності, -
Відповідачі по справі, у судове засідання не зявились, направили до суду заяву з проханням розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі.
Позивачка у судове засідання не зявилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.
Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні:
-Копія свідоцтва про право власності на житло № 5 від 23.02.2011 р., згідно якого квартира АДРЕСА_1 в рівних частинах належить ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4;
-Копія технічних умов № 4 від 12.05.2011 р. на приєднання квартири АДРЕСА_1 до централізованих систем водопостачання і каналізації м. Рені Одеської області;
-Копія витягу про державну реєстрацію прав на квартиру АДРЕСА_2, згідно якого право власності зареєстровано за ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах;
-Копія плану квартири АДРЕСА_3;
-Копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3;
-Копія паспорту ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5.
Дослідивши надані докази, судом було встановлено такі обставини:
Позивачка звернулась до суду і просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_3, зазначивши у позові, що у лютому 2010 р. вона домовилась із відповідачами про купівлю продаж квартири АДРЕСА_4, про що вони уклали відповідний договір та домовились що пізніше посвідчать його у нотаріальному порядку. Позивачка передала відповідачам обумовлену суму, а відповідачі, у свою чергу, передали їй квартиру та документи на неї, тобто відбулось повне виконання договору.
Так як, згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивачка через деякий час запропонувала відповідачам нотаріально посвідчити укладений договір, але вони відмовились від зустрічі, мотивуючи тим, що працюють в іншому місті. Крім того, пізніше позивачка зясувала, що на момент укладання договору купівлі продажу відповідачі не були власниками нерухомого майна і лише 23.02.2011 р. їм було видано свідоцтво про право власності на житло, а 09.03.2011 р. право власності за ними на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано відповідно до вимог законодавства.
Таким чином, на момент укладання договору у лютому 2010 році відповідачі не мали належних оформлених документів, що підтверджували їх право власності і до їх оформлення не мали права відчужувати квартиру, тому придбане майно було відчужено особами, які не мали на це право.
Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до наступних висновків.
Позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню виходячи з наступного:
Згідно норм ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Однак, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачам передані гроші, а позивачці обєкт нерухомості, яким позивачка на теперішній час користується.
На підставі ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Так, позивачка набула права власності на квартиру АДРЕСА_3, в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши його у відповідачів, яке вони фактично не мали права відчужувати.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачкою, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на квартиру АДРЕСА_5.
Виходячи з вищевикладеного,
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 220, 328, 388, ЦК України (2003 р.) суд -
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_5, загальною площею 69,40 кв.м., житловою площею 25,80 кв.м., допоміжною площею 43,60 кв.м.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя К.В. Сорокін