Ухвала

іменем україни

26 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку у спільному сумісному майні, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку у спільному сумісному майні.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 18 вересня 1976 року між нею та ОСОБА_7 було укладено шлюб, після реєстрації якого чоловік змінив своє прізвище на «ОСОБА_7». У шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказувала, що 26 січня 1994 року шлюб між ними було розірвано. Проте, зазначала, що після розірвання шлюбу вони помирилися та продовжували проживати однією сім'єю в квартирі АДРЕСА_1. Стверджувала, що незважаючи на розірвання шлюбу, вони з колишнім чоловіком ОСОБА_7 підтримували сімейні стосунки як чоловік та дружина, вели спільне господарство, виховували спільних дітей, турбувалися один про одного, були однією сім'єю. Зазначала, що сімейний бюджет складався із заробітків ОСОБА_7 та її доходів від заробітку за кордоном.

Вказувала, що у квітні 2003 року ОСОБА_7 по робочій візі поїхав на заробітки до Ірландії, однак постійно підтримував відносини з нею та дітьми. При цьому нею в банку «Аваль» було відкрито банківський рахунок на який ОСОБА_7 переказував грошові кошти з Ірландії, які також витрачалися на потреби сім'ї, оплачував за членство в садівницькому товаристві «Мічурінець», членство в гаражно-будівельному кооперативі «Автомобіліст». 08 серпня 2008 року між сторонами було укладено повторно шлюб. Проте, 27 жовтня 2009 року між сторонами знову було розірвано шлюб з метою отримання ОСОБА_7 підвищеної грошової компенсації в Ірландії, за умови, що він є одиноким, за закінченням його робочої візи.

Зазначала, що з початку 2012 року ОСОБА_7 проживав з ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1, яка на підставі договору про дольову участь у будівництві житла будувалася за рахунок грошових коштів їхньої дочки - ОСОБА_5

Отже, позивачка стверджувала, що у період її проживання однією сім'єю із ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу ними за спільні кошти придбане майно, яке було оформлено на ім'я ОСОБА_7, зокрема, в 1988 році вона з ОСОБА_7 вступили до садівницького товариства «Мічурінець» та отримали в користування садову ділянку по АДРЕСА_2, площею 0,0600 га, на якій в 1988-1993 роках було розпочато будівництво садового будинку, яке на даний час незавершене. Крім того, в 2006 році було придбано гараж НОМЕР_2 в гаражно-будівельному кооперативі «Автомобіліст», що знаходиться по вул. Мазепи, 304 а у м. Коломиї. У 2009 році на ім'я ОСОБА_7 було відкрито банківський рахунок у Івано-Франківському відділені ПАТ КБ «ПриватБанк» на якому перебувають спільні кошти. У 2010 році було придбано автомобіль марки «Фольксваген Кади», 2005 року випуску.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер. Зазначала, що в день його поховання вона, родичі та близькі дізнались, що незадовго до смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_4, а тому остання претендує на частку у вищевказаному майні, яке входить до складу спадщини.

Посилаючись на положення ст. 74 СК України ОСОБА_3 просила встановити факт її проживання із ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу за періоди з 27 січня 1994 року по 08 серпня 2008 року та з 28 жовтня 2009 року по 01 січня 2012 року, а також визнати спільною сумісною власністю вищевказане майно, набуте ними за час проживання однією сім'єю, визнати за нею право власності на Ѕ частку вказаного майна та припинити право спільної сумісної власності на це майно.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2015 року, позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_7 у період з 27 січня 1994 року по 08 серпня 2008 року та у період з 28 жовтня 2009 року по 01 грудня 2011 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_7 майно, набуте ними за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а саме наступне майно: гараж НОМЕР_2 в гаражно-будівельному кооперативі «Автомобіліст», що знаходиться по вул. Мазепи, 304 а у м. Коломия Івано-Франківської області; автомобіль марки «Фольксваген Каді», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку в Івано-Франківському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» у загальному розмірі 5 860 дол. США.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини вказаного майна та припинено право спільної сумісної власності на зазначене майно.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що факт проживання однією сім'єю сторін підтверджується матеріалами справи, зокрема, фотографіями, показами свідків та поштовими конвертами, адресованими ОСОБА_7 із Ірландії позивачці ОСОБА_3 Вважаючи доведеним факт спільного проживання позивача та відповідача однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 27 січня 1994 року по 08 серпня 2008 року та у період з 28 жовтня 2009 року по 01 грудня 2011 року, суди вважали, що існують підстави для визнання спільною сумісною власністю майно, набуте ними за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а саме: гараж НОМЕР_2 в гаражно-будівельному кооперативі «Автомобіліст», що знаходиться по вул. Мазепи, 304-а у м. Коломия Івано-Франківської області; автомобіль марки «Volkswagen Caddy», грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку в Івано-Франківському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк».

Проте із вказаними висновками судів погодитися не можна, виходячи з наступного.

Суди під час розгляду справи встановили, що згідно з копією витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 11 жовтня 2013 року, позивачка 18 вересня 1976 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7, який після реєстрації шлюбу змінив прізвище на «ОСОБА_7». У цьому витягу також зазначено, що 26 січня 1994 року шлюб між ними розірвано, про що зроблено актовий запис № 16.

Згідно з копією свідоцтва про шлюб ОСОБА_7 та ОСОБА_3 повторно одружилися 08 серпня 2008 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 333. З копії свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що даний шлюб розірвано 27 жовтня 2009 року, актовий запис № 163.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 31 березня 1996 року ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності в рівних частинах належить квартира АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Коломия реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №138 зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4

Згідно з копією свідоцтва про смерть ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Коломия.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глава 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що ОСОБА_7 працюючи в Ірландії, надавав матеріальну допомогу позивачці та дітям, підтримував з ними певні стосунки, в тому числі спілкування, а тому дійшов до висновку про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3 проживали однією сім'єю у фактичних шлюбних відносинах.

Проте наведені судом підстави не є такими, з якими закон пов'язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя.

Крім того, факт спільного проживання однією сім'єю відповідно до ст. 234 ЦПК України, ст. 74 СК України стосується правовідносин, які виникли після 01 січня 2004 року. Встановивши факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_7 із 27 січня 1994 року, тобто до 01 січня 2004 року, не звернули увагу на те, що вказані норми на час виникнення правовідносин не діяли.

Враховуючи, що судом першої інстанції не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, при ухваленні рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, таке рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М. Мазур

О.В.Попович