Справа № 161/5772/15-ц
Провадження № 2/161/88/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді - Присяжнюк Л.М.,

з участю секретаря - Шандерик В.В.,

позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

16.04.2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про відшкодування шкоди. Свій позов мотивують тим, що 26.03.2015 року близько 08 год. 20 хв. відповідач, в світлу пору доби, керуючи автомобілем марки «Рено Кенго», р.н. НОМЕР_1, рухаючись по вул. Теремнівській зі сторони вул. Рівненської в напрямку вул. Підгаєцької в м. Луцьку, під'їжджаючи до регульованого пішохідного переходу, не вжив негайних заходів до зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, таким чином не надав дорогу пішоходам, які здійснювали перехід проїжджої частини з ліва на право відносно руху автомобіля на дозволений зелений сигнал світлофора для пішоходів, та здійснив наїзд на ОСОБА_1 та її малолітнього внука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 В результаті наїзду позивачу ОСОБА_1 та онуку ОСОБА_5 було заподіяно тілесні ушкодження. Зазначають, що ОСОБА_1 на лікування було витрачено 200 грн., а на лікування ОСОБА_5 - 1000 грн. Також внаслідок ДТП було пошкоджено одяг ОСОБА_5 на суму 2000 грн. Крім матеріальної шкоди, діями відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2 та малолітньому ОСОБА_5 було завдано моральної шкоди. Так, малолітній ОСОБА_5 переживає посттравматичні страхи, боїться автомобілів, переходити дорогу, перебуває у стані тривожності, страху; у ОСОБА_1 наявна загальна слабкість організму, постійні головні болі та порушення сну; ОСОБА_2 переживає душевні страждання, так як в ДТП постраждала її дитина, має головні болі та порушення сну. Із врахуванням збільшених позовних вимог просять стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП джерелом підвищеної небезпеки в сумі 200 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн.; на користь ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_5 матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП джерелом підвищеної небезпеки в сумі 3000 грн. та моральну шкоду в сумі 25000 грн.; на користь ОСОБА_2 моральну шкоду завдану внаслідок ДТП джерелом підвищеної небезпеки в сумі 25000 грн.; покласти на відповідача судові витрати.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги визнав частково, не заперечив щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі витрат на лікування малолітнього ОСОБА_5 в сумі 1000 грн., а також згідний частково відшкодувати моральну шкоду в розмірі 3000 грн., в решті позовних вимог просив відмовити.

Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши подані суду докази у їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 26.03.2015 року о 08.20 год., керуючи автомобілем «Renault Kangoo» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Рівненській м. Луцька, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу і перехрестя при сигналі світлофора, що дозволяє рух транспортного засобу, не надав дорогу пішоходам, що закінчували перехід проїзної частини відповідного напрямку руху, в результаті чого здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_1, ОСОБА_5, чим порушив пункти 2.3, 12.3, 18.2 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Пішохід ОСОБА_1, 1957 р.н. отримала тілесне ушкодження у вигляді синців в ділянках лівого стегна у верхній третині, лівого колінного суглобу з переходом на ліву гомілку, правого колінного суглобу, правого та лівого ліктьового суглобів, які згідно акту судово-медичного обстеження №353 від 27.03.2015 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Пішохід ОСОБА_5 2002 р.н. отримав тілесні ушкодження у вигляді забою м'яких тканин обличчя у вигляді поверхневої рани та саден в ділянці носа, садна та синців в ділянці лівого колінного суглобу та гомілки, синців в ділянці правого колінного суглобу, садна в ділянці правої кисті, які згідно акту судово-медичної експертизи №407 від 09.04.2015 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с.7-8, 10-13.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.05.2015 року відповідача ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Враховуючи положення ст. 61 ЦПК України обставини наявності вини в діях відповідача не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Факт перебування на праві власності у відповідача джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «Renault Kangoo» д.н.з. НОМЕР_1 у судовому засіданні не заперечувалось відповідачем ОСОБА_4

Згідно ч.1-2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як роз'яснено в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (із послідуючими змінами), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що на лікування малолітнього ОСОБА_5 було витрачено 1000 грн., щодо відшкодування вказаної суми матеріальної шкоди не заперечував у судовому засіданні сам відповідач ОСОБА_4, а тому у відповідності до ст. 61 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню. В той же час, суд вважає, що витрати на придбання одягу малолітнього ОСОБА_5, що був пошкоджений в результаті ДТП, у розмірі 2000 грн. не доведені належними і допустимим доказами, а ґрунтуються на припущеннях позивачів щодо орієнтовної ринкової вартості такого одягу. Таким чином, суд вважає, що із відповідача на користь позивача ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_5 слід стягнути матеріальну шкоду в розмірі 1000 грн.

Окрім того, не підлягають відшкодуванню витрати на лікування позивача ОСОБА_1, оскільки суду не було надано доказів перебування останньої на лікуванні, отримання рецепту на медичне призначення придбаних нею ліків. Окрім того, благодійні внески в лікувальні установи здійснюються на підставі Закону України від 16 вересня 1997 року «Про благодійництво та благодійні організації», відповідно до якого благодійництво - добровільна безкорислива пожертва фізичних та юридичних осіб у поданні набувачам матеріальної, фінансової, організаційної та іншої благодійної допомоги, а благодійна організація - недержавна організація, головною метою діяльності якої є здійснення благодійної діяльності в інтересах суспільства або окремих категорій осіб згідно із цим Законом. Тобто такі витрати не є обов'язковими, які б підлягали відшкодуванню. Таким чином, суд вважає, що у стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 200 грн. слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як вбачається із п. ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, знищенням чи пошкодженням її майна.

Із п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

28 липня 2015 року ухвалою суду по даній справі було комісійну судову психолого-психіатричну експертизу.

Так, висновком судово-психіатричної експертизи № 338 встановлено, що на період скоєння ДТП 26.03.2015 року ОСОБА_2 ознак будь-якого психічного розладу не виявляла; експертизою не встановлено даних за виникнення у ОСОБА_2 будь-якого психічного розладу, спричиненого ДТП 26.03.2015 року; за даними експериментально-психологічного обстеження і матеріалів справи з'ясовано, що ситуація, яка виникла через неправомірні дії відповідача, була для ОСОБА_2 психотравмуючою; в результаті таких обставин вона зазнала моральних страждань, «середнього» 3 ступеня ( за шестиступеневою методикою оцінки моральної шкоди К. Дорошенко, В. Матросова), які відносяться до категорії «терпимих; періодичного характеру», що перешкоджають активному функціонуванню її як особистості; наявні ознаки неблагоприємних змін у психологічному статусі підекспертної знаходяться в причинно-наслідковому зв'язку із діями відповідача; на даний час ОСОБА_2 на будь-яке психічне захворювання не страждає (а.с.84-87).

За висновком судово-психіатричного експерта № 339 вбачається, що на період скоєння ДТП 26.03.2015 року ОСОБА_1 ознак будь-якого психічного розладу не виявляла; експертизою не встановлено даних за виникнення у ОСОБА_1 будь-якого психічного розладу, спричиненого ДТП 26.03.2015 року; за даними експериментально-психологічного обстеження і матеріалів справи з'ясовано, що ситуація, яка виникла через неправомірні дії відповідача, була для ОСОБА_1 психотравмуючою; в результаті таких обставин вона зазнала моральних страждань, «середнього» 3 ступеня ( за шестиступеневою методикою оцінки моральної шкоди К. Дорошенко, В. Матросова), які відносяться до категорії «терпимих; періодичного характеру», що перешкоджають активному функціонуванню її як особистості; наявні ознаки неблагоприємних змін у психологічному статусі підекспертної стоять в причинно-наслідковому зв'язку із діями відповідача; на даний час ОСОБА_2 на будь-яке психічне захворювання не страждає (а.с.88-92).

Висновком судово-психіатричного експерта № 340 встановлено, що на період скоєння ДТП 26.03.2015 року малолітній ОСОБА_5 ознак будь-якого психічного розладу не виявляв; внаслідок ДТП 26.03.2015 року ОСОБА_5 виник психічний розлад у формі розладу адаптації із змішаним порушенням емоцій та поведінки; за даними експериментально-психологічного обстеження і матеріалів справи з'ясовано, що ситуація, яка виникла через неправомірні дії відповідача, була для ОСОБА_5 психотравмуючою; в результаті таких обставин він зазнав моральних страждань, «середньо-важного» 3-4 ступеня ( за шестиступеневою методикою оцінки моральної шкоди К. Дорошенко, В. Матросова), які відносяться до категорії «терпимих; тривалого характеру», що перешкоджають активному функціонуванню його як особистості; наявні ознаки неблагоприємних змін у психологічному статусі підекспертного знаходяться в причинно-наслідковому зв'язку із діями відповідача; на даний час ОСОБА_2 на будь-яке психічне захворювання не страждає (а.с.93-97).

Вищевказані висновки експертної установи сторонами не оспорювалися, суд приходить до висновку, що останні є обґрунтованими, не суперечить матеріалам справи, у суду не виникло сумнівів щодо їх правильності.

Враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, моральні страждання позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, які вони зазнали внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_4, суд приходить до висновку, що із відповідача на їх користь слід стягнути по 500 грн. кожній у відшкодування моральної шкоди. Водночас, суд вважає, що на користь ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_5 слід стягнути моральну шкоду у розмірі 4000 грн., оскільки в малолітнього ОСОБА_5 виник психічний розлад у формі розладу адаптації із змішаним порушенням емоцій та поведінки, моральні страждання останнього хоча і є терпимими, однак носять триваючий характер.

За вимогами ст. 88 ЦПК України із відповідача ОСОБА_4 на користь позивачів слід стягнути судовий збір у розмірі 487, 20 грн.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-61, 88, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 1000 (одну тисячу) грн. у відшкодування майнової шкоди та 4000 (чотири тисячі) грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 500 (тисячу) грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 500 (п'ятсот) грн. у відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 247 (двісті сорок сім) грн. 60 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 247 грн. (двісті сорок сім) 60 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Присяжнюк Л.М.