Справа № 308/2317/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

29 січня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - Боднар О.В.

суддів Кеміня М.П., Джуги С.Д.

при секретарі Маринець Д.М.

з участю - представника ПАТ КБ "ПриватБанк" - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2, що діє від імені публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 жовтня 2015 року справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

у с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, вимоги по якому уточнило заявою від 08 червня 2015 року (а.с. 38-39), в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 18 травня 2007 року, яка станом на 31 січня 2015 року становить 5 515,89 дол.США, та судові витрати.

В обґрунтування вимог зазначало, що у звязку із порушенням відповідачем умов договору, утворилась заборгованість, яка станом на 31 січня 2015 року становить 7 660,69 дол.США, та з складається з:

1 864,71 дол.США заборгованості за кредитом,

5 395,98 дол.США заборгованості по відсотках за користування кредитом,

400 дол.США заборгованості по комісії за користування кредитом.

Однак від зазначеної суми слід відняти 2 436,95 дол.США, які були стягнуті наказом Ужгородського міськрайонного суду від 04 грудня 2008 року, та штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 30,96 дол.США (фіксована частина) та 261,19 дол.США (процентна складова).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 листопада 2015 року (а.с. 57-60) у задоволенні позову відмовлено, у звязку із спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі (а.с. 65-70) представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно застосував строк позовної давності до вимог позивача, оскільки кредитний договір складають підписана особисто відповідачем заява та Умови і правила надання банківських послуг, відповідно до п.9.12 яких договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і автоматично лонгується на той самий строк у разі, якщо одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення договору. Тобто умови кредитного договору мають триваючий характер і позивачем строк позовної давності не пропущено.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, матеріали справи наказного провадження № 2н-1877/08, апеляційний суд визнав, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 травня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 укладено договір б/н шляхом підписання заяви позичальника, в якій указано, що вона разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між банком та ОСОБА_3 договір про надання банківських послуг (а.с. 10).

Відповідно до умов договору ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2 500,00 дол.США, з базовою відсотковою ставкою за кредитним лімітом на момент підписання договору 1,6 % на місяць із розрахунку 360 днів у році.

Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки: 24 місяці.

У звязку з невиконанням ОСОБА_3 зобовязань за договором, утворилась заборгованість, та у листопаді 2008 року банк звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника на користь банку заборгованості у розмірі 11 993,69 грн., що за курсом НБУ станом на 16 жовтня 2008 року становить 2 436,95 дол.США, та судових витрат.

04 грудня 2008 року Ужгородським міськрайонним судом був виданий судовий наказ по справі № 2н-1877/08, яким стягнуто із ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» вищезазначений розмір заборгованості (а.с. 40).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 5-7) вбачається, що останній платіж був здійснений відповідачем 18 жовтня 2007 року, тобто ще до звернення банку із заявою про видачу судового наказу.

У суді першої інстанції представником відповідача було заявлено про застосування строків позовної давності до вимог позивача (а.с. 47-48).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України), саме до такого висновку дійшов ВСУ в постанові від 18 червня 2014 року у справі №6-61цс14, який відповідно до ч. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як уже зазначалося, останній платіж був здійснений відповідачем 18 жовтня 2007 року. У звязку із поданням позивачем заяви про видачу судового наказу перебіг строку позовної давності перервався. З даним позовом позивач звернувся у березні 2015 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

Посилання позивача на Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати обґрунтованими з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли Умови, надані позивачем при зверненні з даним позовом.

Крім того, Умови та правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи наказного провадження № 2н-1877/08 (а.с. 3-5), та в матеріалах даної справи містять розбіжності.

Усі зазначені вище Умови позичальником не підписані.

ВСУ у постанові від 11 березня 2015 року по справі № 6-16цс15 дійшов висновку про те, що не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору Умови, якщо такі не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін про те, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і автоматично лонгується на той самий строк у разі, якщо одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення договору, немає.

Інших доводів, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст.ст. 213-215 ЦПК України і передбачених ст.ст. 309, 310 цього Кодексу підстав для його скасування немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, що діє від імені публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

с у д д і :

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6