Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/1314/15-ц Головуючий у 1-й інст. Бруховський Є. Б.
Категорія 53 Доповідач Жигановська О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Жигановської О.С.

суддів Коломієць О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Головинський граніт» про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати та середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із названим позовом, вимоги якого неодноразово уточнював та остаточно просив поновити його на роботі на посаді чергового електрослюсаря ПАТ «Головинський граніт», скасувавши накази №60п, №102; стягнути на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період із 03.07.2015 року по 02.09.2016 року за 427 календарних днів у сумі 80276 грн., а також заборгованість по заробітній платі за період з 2010-2015 р.р. в сумі 163777 грн. В обґрунтування позову зазначив, що працював в ПАТ «Головинський граніт» на посаді чергового електрослюсаря 6 розряду енергетичної дільниці. У звязку із тим, що його без згоди перевели на посаду електрослюсаря по ремонту обладнання, не повідомили про зміну умов праці, а потім звільнили з роботи з порушенням вимог чинного законодавства, не повністю нарахували заробітну плату за період роботи на попередній посаді із 2010 року по 2015 рік, чим порушили трудові права, просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково: зобовязано ПАТ "Головинський граніт" змінити дату звільнення ОСОБА_2 з посади чергового електрослюсаря ПАТ "Головинський граніт" згідно наказу №102-к від 07.09.2015 року з 07.09.2015 року на 04.10.2015 року і вважати датою його звільнення - 04.10.2015 року. Зобовязано ПАТ "Головинський граніт" внести запис у трудову книжку ОСОБА_2, згідно з яким днем його звільнення з посади чергового електрослюсаря за ст..36 п.6 КЗпП України вказати 04.10.2015 року. В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог повністю. Вважає, що суд порушив норми матеріального і процесуального права, не надав всебічну, обєктивну і повну оцінку всім доказам по справі, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами) роз'яснив у п.10, що припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, уведенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо). У тих випадках, коли підстави для зміни зазначених умов були, але працівник, який відмовився від продовження роботи, не був попереджений за 2 місяці про їх зміну або звільнення до закінчення цього строку після попередження, суд відповідно змінює дату звільнення.

Отже зі змісту зазначеної норми та розяснень вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 1999 року працював на посаді чергового електрослюсаря 6 розряду енергетичної дільниці ПАТ «Головинський граніт».

Наказом № 60-п від 26 червня 2015 року «Про роботу енергетичної дільниці» у звязку із змінами в організації роботи на підприємстві чергових електрослюсарів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 01.07.2015 року переведено електрослюсарями по ремонту обладнання (а.с.73). 30 червня 2015 року позивача було ознайомлено із даним наказом. Не погоджуючись із цим наказом, позивач перестав виходити на роботу, що особисто підтвердив під час розгляду справи в суді першої інстанції (а.с.78). Таким чином, ОСОБА_2 в період з 01 липня 2015 року по 07 вересня 2015 року був відсутній на робочому місці, у звязку з чим він був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Так, наказом №71-п від 07.08.2015 року ОСОБА_2 оголошено догану (а.с.63).

30 червня 2015 року у звязку із помилкою щодо дати переведення працівників відповідачем скасовано наказ №60-п від 26 червня 2015 року (а.с.71) та видано наказ №62-п.

У звязку із зменшенням замовлення на продукцію, через загальноекономічний спад в країні та закриття частини закордонних ринків, наказом ПАТ «Головинський граніт» №62-п від 30.06.2015 року змінено істотні умови праці енергетичної дільниці, за яким чергових електрослюсарів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 05.09.2015 року переведено на посади електрослюсарів по ремонту обладнання та встановлено новий графік роботи. Одночасно працівників, в тому числі і ОСОБА_2, попереджено про майбутнє звільнення у разі відмови від переведення на іншу роботу(а.с.72). Із даним наказом позивач був ознайомлений на засіданні профспілкового комітету 04.08.2015 року, але від підпису відмовився, про що був складений відповідний акт (а.с.64).

04.09.2015року позивача вдруге повідомлено про переведення його на посаду електрослюсаря по ремонту обладнання по підприємству та попереджено про звільнення з посади у разі незгоди із змінами умов праці та відмовою від переведення (а.с.62).

Таким чином, позивач був повідомлений про зміну істотних умов праці, а відсутність його на роботі є відмовою від переведення на іншу роботу.

Наказом ПАТ «Головинський граніт» від 07.09.2015 року №102-к ОСОБА_2 звільнено з посади чергового електрослюсаря в звязку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за п.6 ст.36 КЗпП України (а.с.61).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 отримав трудову книжку у день звільнення, а відповідач провів з ним остаточний розрахунок, виплативши вихідну допомогу у розмірі не меншому середньомісячного заробітку у відповідності до ст.44 КЗпП України.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач був звільнений з роботи до закінчення двох місяців після офіційного попередження, та тому змінив дату звільнення позивача з 07.09.2015 р. на 04.10.2015 р. Разом з тим, суд не врахував, що 04.10.2015 року є вихідним днем, а відтак правильною датою звільнення є наступний робочий день, тобто 05.10.2015 року. Вказана помилка підлягає виправленню шляхом зміни судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки ОСОБА_2 не заявлялись вимоги щодо зобовязання відповідача внести в трудову книжку відповідні записи, то суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, поклавши на ПАТ «Головинський граніт» цей обовязок, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Посилання апелянта на те, що на підприємстві не відбулось змін в організації виробництва і праці, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, як зазначено у наказі №62-п від 30.06.2015 року, у звязку із зменшенням кількості замовлень на продукцію та з метою підвищення продуктивності праці, збереження робочих місць роботодавець прийняв рішення про зміну графіку роботи двох чергових електрослюсарів та переведення їх на посаду електрослюсаря по ремонту обладнання. Вказані обставини потягли за собою зміни у штатному розписі (а.с.117-121).

Таким чином, зміна істотних умов праці енергетичної дільниці мала місце.

При звільненні ОСОБА_2 йому було нараховано та виплачено 6977,57 грн. належних йому розрахункових коштів (а.с.170), що не заперечується позивачем. Таким чином, відповідач провів повний розрахунок з працівником, враховуючи фактично відпрацьований час. Разом з тим, оскільки судом змінено дату звільнення ОСОБА_2 з 07.09.2015 року на 05.10.2015 року, тому стягненню підлягає 2150 грн. середнього заробітку, виходячи із такого розрахунку:

Заробітна плата за останні 2 повні місяці, що передували звільненню - 4945,15 грн. /травень 2586,84+червень 2358,31/ (а.с.170).

Число робочих днів - 46 /травень 24дн.+червень22 дн./.

Середньоденна заробітна плата 107,50 грн. /4945,15 грн.:46 дн./.

Строк, за який належить виплатити середній заробіток складає 20 робочих днів /17 р.дн. у вересні і 3 р.дн. у жовтні/. Таким чином до стягнення підлягає 2150 грн. /20 р.дн. х 107,50 грн. середньоденного заробітку/.

Що стосується вирішення спору щодо решти позовних вимог ОСОБА_2, то колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці.

Відповідно до ст. 96 КЗпП України формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів), що встановлюються у розмірах, не нижчих, ніж визначені генеральною, галузевою (регіональною) угодою.

Правила щодо встановлення та використання мінімальної заробітної плати в погодинному розмірі регулюються постановою Кабінету Міністрів України "Про визначення та застосування мінімальної заробітної плати в погодинному розмірі" від 05 травня 2010 року №330.

Згідно п.1 Постанови №330 КМУ "Про визначення та застосування мінімальної заробітної плати в погодинному розмірі" від 05 травня 2010 року мінімальна заробітна плата в погодинному розмірі встановлюється одночасно з встановленням розміру мінімальної заробітної плати на місяць відповідно до умов та порядку, передбачених ст.ст.9,10 Закону України "Про оплату праці".

Відповідно до ст. 53 Закону України "Про державний бюджет України на 2010 рік" від 27 квітня 2010 року №2154-VI в Україні 2010році запроваджено мінімальну державну гарантію для працівників, які працюють за погодинною системою оплати праці, тобто запроваджена мінімальна заробітна плата у погодинному розмірі. Так, відповідно до вказаної статті на 2010рік установлений розмір мінімальної заробітної плату у погодинному розмірі: з 1 січня - 5,2 гривні, з 1 квітня - 5,29 гривні, з 1 липня - 5,32 гривні, з 1 жовтня - 5,43 гривні, з 1 грудня - 5,52 гривні.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про державний бюджет на 2011 рік" розмір мінімальної заробітної плати у погодинному розмірі на 2011 рік встановлений з 1 січня - 5,66 гривні, з 1 квітня - 5,77 гривні, з 1 жовтня - 5,92 гривні, з 1 грудня - 6,04 гривні.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про державний бюджет на 2012 рік" в 2012 році, розмір мінімальної заробітної плати у погодинному розмірі встановлений : з 1 січня - 6,43 гривні, з 1 квітня - 6,56 гривні, з 1 липня - 6,61 гривні, з 1 жовтня - 6,7 гривні, з 1 грудня - 6,8 гривні.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про державний бюджет на 2013 рік" в 2013 році розмір мінімальної заробітної плати в погодинному розмірі встановлений в таких розмірах : з 1 січня - 6,88 гривні, з 1 грудня - 7,3 гривні.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про державний бюджет на 2014 рік" в 2014 році розмір мінімальної заробітної плати в погодинному розмірі встановлений розмірі - 7,3 гривні.

В 2015 році розмір мінімальної заробітної плати не змінювався.

Розмір погодинної ставки позивача з 2009 року і до часу звільнення складав 8,3 грн., і його заробітна плата не була меншою, ніж передбачено чинним законодавством (а.с.120 зворот,118,170-175). Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення недоплаченої заробітної плати за період з 2010 по 2015 роки, є безпідставними.

Посилання апелянта про порушення відповідачем умов Колективного договору та Галузевої угоди в частині оплати праці, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно п. 5.1.3. Колективного договору (а.с.15) розміри тарифних ставок і схеми посадових окладів працівників на підприємстві ЗАТ "Головинський кар"єр "Граніт" на 2006-2008 роки встановлюються в розмірах згідно Галузевої угоди та діючого законодавства.

Разом з тим, додаток №1 до Галузевої угоди на 2009-2011роки (а.с.7,8), яким встановлено механізм обчислення тарифних ставок, в тому числі і годинних, не можуть прийматися до уваги, оскільки дія вказаної Галузевої угоди не поширюється на відповідача, який не був представлений уповноваженим представником зі сторони власника ПАТ «Головинський граніт» на час її підписання.

Вказані висновки узгоджуються із нормами ст..9 Закону України «Про колективні договори і угоди», відповідно до яких положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обовязковими для всіх субєктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Перевіркою Управління Держпраці у Житомирській області та Головним Управлінням ДФС у Житомирській області, не встановлено будь-яких порушень ПАТ «Головинський граніт» вимог законодавства з приводу його звільнення та оплати праці.

Таким чином, посилання апелянта щодо недоплаченої йому заробітної плати спростовуюся вищевказаним та є безпідставними, оскільки протягом спірного періоду погодинна ставка позивача була більшою мінімально встановленої, а тому суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні даних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 313,316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2016 року змінити в частині дати звільнення позивача, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Змінити дату звільнення ОСОБА_2 з посади чергового електрослюсаря Публічного акціонерного товариства «Головинський граніт» згідно наказу №102-к від 07.09.2015 року з 07.09.2015 року на 05.10.2015 року.

Скасувати рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2016 року в частині зобовязання ПАТ «Головинський граніт» внести запис у трудову книжку та відмови у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ухваливши в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ПАТ «Головинський граніт» на користь ОСОБА_2 2150 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08.09.2015 року по 05.10.2015 року.

Стягнути з ПАТ «Головинський граніт» на користь держави 974,40 грн. судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: