Справа № 348/1888/15-ц
Провадження № 22-ц/779/375/2016
Головуючий у 1 інстанції Флоряк Д.В. Д. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Матківського Р.Й.

суддів: Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з апеляційною скаргою представника ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Надвірнянського районного суду від 17 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року з позовом до суду звернувся представник ПАТ КБ «ПриватБанк» та просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість у розмірі 11 447, 63 гривень за кредитним договором від 21 лютого 2006 року.

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідач порушив Умови та правила надання банківських послуг, зобовязання не виконав, а тому станом на 31 липня 2015 року має заборгованість у сумі 13 290, 40 гривень, що складається з наступного: 1999, 67 гривень заборгованість за кредитом; 11 290, 73 гривень заборгованість по відсотках за користування кредитом, від цієї суми віднімається сума в розмірі 2864, 09 гривень, яка була задоволена судовим наказом Надвірнянського районного суду від 18 грудня 2007 року; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500 гривень штраф (фіксована частина), 521, 32 гривень штраф (процентна складова).

Рішенням Надвірнянського районного суду від 17 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено за спливом позовної давності.

На дане рішення представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Представник у скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції помилково вважав, що позивачем пропущено загальний строк позовної давності для звернення за стягненням кредитної заборгованості та невірно встановлено граничний строк дії картки.

Суд повинен був врахувати, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. За змістом Умов надання послуг ОСОБА_3 видає клієнту картку, її вид визначений у памятці /довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Після настання зазначеного на картці терміну її дії, банком випускається картка на новий термін, згідно діючих тарифів. Питання застосування строку позовної давності відповідно до ст. 256 ЦК України з врахуванням ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України, ч. 4 ст. 267 ЦК України, з врахуванням цих обставин та факту предявлення позову тільки у 2015 році не вирішено. Відповідно до наданої довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки до позовної заяви, а також банківського програмного комплексу «Приват 48» відображена наступна інформація: строк дії карти місяць/ рік: 02/13, значить строк позовної давності спливає 01 березня 2016 року. Даний факт підтверджується тим, що відповідач 09 липня 2012 року скористався даною карткою з метою здійснення часткового погашення кредиту. Позивач звернувся до суду з даним позовом у 2015 році, тобто в межах строку позовної давності. Крім того, судом першої інстанції не враховано, що 09 липня 2012 року відбулося переривання строку позовної давності частковим погашенням боргу у сумі 450 гривень. Також, як вбачається з розрахунку заборгованості нарахування відсотків проводилось щомісячно, але дані платежі відповідач не сплачував, тому право банку про отримання щомісячних платежів порушувалося, що надавало банку можливість звернутися до суду з позовом про стягнення даних нарахувань, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Тобто позивач має на задоволення позову щонайменше в частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими за останні 3 роки.

Вислухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2, який вимоги скарги заперечив, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції правильно виходив з того, що по заявлених позивачем позовних вимогах сплинув загальний строк позовної давності, відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків його спливу, а позивачем поважних причин пропуску цього строку не наведено.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 21 лютого 2006 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, на підставі його особистої заяви, згідно з умовами якого відповідач отримав від позивача кредитну картку з встановленим лімітом кредитних коштів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення ,що відповідає строку дії картки.

Відповідно до ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг ,при порушенні клієнтом строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 гривень +5% від суми позову.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31 липня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 13290, 40 гривень, яка складається з: 1999, 67 гривень заборгованість за кредитом; 11290, 73 гривень заборгованість по відсотках за користування кредитом. Від цієї суми віднімається сума в розмірі 2864, 09 гривень, яка була задоволена судовим наказом Надвірнянського районного суду від 18 грудня 2007 року, у звязку з чим різниця становить 10426, 31 гривень, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500 гривень штраф (фіксована частина), 521, 32 гривень штраф (процентна складова).

Згідно Умов та правил надання банківських послуг, наданих позивачем, мінімальний обов'язковий платіж це розмір боргових зобов'язань позичальника, які щомісячно підлягають сплаті позичальником на протязі строку дії картки.

Відповідно до п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою (далі - Правила) строк дії картки вказується на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Пунктом 3.1.3 Правил встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя картки щодо закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання операцій по картковому рахунку, та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Як вбачається з матеріалів справи платіжна картка «Приват Банк» MasterCard №245611, видана на імя ОСОБА_2 на строк дії до -02/09 (а.с. 51).

В засіданні апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_2 не звертався з заявою щодо закриття карткового рахунку.

Зі змісту п.5.4 Правил вбачається, що строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі «місяць».

Відповідно до п. 9.4 Умов обслуговування вбачається, що у разі наявності перевитрати платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом на протязі шести місяців, картка закривається.

Останній платіж, який було проведено відповідачем по даному кредитному договору відбувся 09 липня 2012 року сплатою процентів (а.с. 8).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 письмово заявив про застосування позовної давності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково встановив, що початок перебігу строку позовної давності у даній справі починається з 15 грудня 2007 року звернення Банку із заявою про видачу судового наказу. Початок перебігу строку позовної давності повинен визначатись після останнього календарного дня зазначеного місяця у картці. Тобто картка відповідачу видана до лютого 2009 року, тому перебіг позовної давності для звернення до суду з позовом для позивача почався з 01 березня 2009 року.

Матеріалами справи, зокрема розрахунком заборгованості на а.с. 7 встановлено, що відповідач з березня 2009 року по березень 2012 року жодного платежу за кредитним договором не вніс, а внесено для погашення кредитної заборгованості 450 гривень тільки 9 липня 2012 року, тобто після закінчення встановленого законом трирічного строку позовної давності. Тому не можна взяти до уваги доводи представника апелянта, що така сплата є перериванням строку позовної давності, оскільки переривання строку позовної давності може мати місце лише в межах строку позовної давності, а не після його спливу.

Тому колегія суддів вважає, що помилкове визначення судом першої інстанції початку перебігу строку позовної давності не змінює результат розгляду позову, строк позовної давності позивачем залишається пропущеним, тому немає підстав для скасування по суті правильного рішення.

Колегія суддів вважає необхідним звернути увагу і на те, що навіть і після погашення 9 липня 2012 року заборгованості по кредиту, що на думку представника позивача є перериванням строку позовної давності, позовна заява надіслана до суду 18 вересня 2015 року, тобто знову з пропуском строку позовної давності.

Позивач не заявляв про поважність причин пропуску строку позовної давності, а за вимогами апеляційної скарги взагалі вважає, що строк не пропущено до цього часу.

Доводи апелянта про те, що строк дії картки, яка була перевидана в лютому 2013 році та строк її дії спливає 01 березня 2016 року є необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи після лютого 2009 року картка не перевидавалась.

Відповідно до копії кредитної картки на а.с. 51 строк її дії встановлено до лютого 2009 року включно, і представник позивача цього не заперечував. Колегія суддів вважає, що відмітка Банком у довідці на а.с. 10, що строк дії кредитної картки до лютого 2013 року не є підтвердженням, що нова кредитна картка відповідачу ОСОБА_2 фактично видавалась.

У засіданні апеляційного відповідач ОСОБА_2 підтвердив, що нову кредитну картку від Банку не отримував, внесений у липні 2012 року платіж 450 гривень не ним особисто і не через нову кредитну картку. Фактично такий платіж за вимогою працівників Банку на виконання судового наказу внесла його дружина.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 р. у справі №6-14цс 14, згідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

При вирішенні позовних вимог судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Викладені доводи апеляційної скарги перевірені апеляційним судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Надвірнянського районного суду від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Я.Д. Горблянський

ОСОБА_5