У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ситнік О.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 19 листопада 2013 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») укладено договір-заяву № 35228/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті, відповідно до умов якого позивач розмістив у банку вклад у розмірі 42 000 доларів США строком до 24 листопада 2014 року, а відповідач зобов'язався нараховувати проценти у розмірі 10,25 % річних.

На підставі умов договору позивач звернувся до банку із вимогою повернути вклад, проте останній повернутий не був. На підставі заяв позивача 39 000 доларів США були перераховані на інші вкладні рахунки, залишок у розмірі 3 000 доларів США та нараховані проценти не повернуті.

30 грудня 2014 року між сторонами укладено договір № 300937/84184/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» у доларах США, відповідно до умов якого позивач розмістив у банку вклад у розмірі 4 000 долари США строком до 30 березня 2015 року, а відповідач зобов'язався нараховувати проценти у наростаючому розмірі залежно від давності строку розміщення вкладу.

Після закінчення строку розміщення вкладу на вимогу позивача він повернутий не був.

30 грудня 2014 року між сторонами укладено договір-заяву № 300937/84183/1-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в іноземній валюті, відповідно до умов якого позивач розмістив у банку вклад у розмірі 35 000 доларів США строком до 30 січня 2015 року, а відповідач зобов'язався нараховувати проценти у розмірі 10 % річних.

Після закінчення строку розміщення вкладу на вимогу позивача він повернутий не був.

Просив стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»: суму боргу з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 150 965 грн 36 коп., 2 622 грн 62 коп. - 3 % річних, 43 093 грн 71 коп. пені; суму боргу з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 114 823 грн 87 коп., 1 128 грн 09 коп. - 3 % річних, 22 067 грн 72 коп. - пеня; суму боргу у розмірі 37 381,90 доларів США.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 липня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заявник просить поновити строк на касаційне оскарження.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 325 ЦПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. У разі пропущення зазначеного строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Оскільки доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження заслуговують на увагу, то цей строк підлягає поновленню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

17 вересня 2015 року прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». 18 грудня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси га кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

На момент ухвалення рішення судом першої інстанції (04 лютого 2016 року) у банку введено тимчасову адміністрацію, під час дії якої вимоги вкладників та інших кредиторів банку не задовольняються, і стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», неможливо.

Такий висновок підтверджений у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15.

Крім того, позивач 10 листопада 2015 року отримав за рахунок коштів Фонду граничну суму відшкодування коштів за його вкладами у гривневому еквіваленті, що передбачено п. 1 ч. 6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що підтверджено даними виписки по особовим рахункам, а також згідно з рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО від 07 квітня 4016 року за № 488 ОСОБА_2 включено до четвертої черги вимог кредиторів.

Суди обґрунтовано відмовили у позові. Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_2 задовольнити. Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження заочного рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 14 липня 2016 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.М. Ситнік