У х в а л а

18 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 9 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 2 квітня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено: визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 4 квітня 2008 року між нею та ОСОБА_5, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіца В.Ф., зареєстрований у реєстрі за № 663; стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1 тис. 820 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 9 червня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 2 квітня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду м. Києва від 9 червня 2015 року залишено без змін.

12 січня 2016 року ОСОБА_4, за дорученням якої діє ОСОБА_7, звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд вищезазначених судових рішень з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 233 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 липня 2012 року, 25 вересня 2013 року, 28 травня 2014 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказану норму матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 18 листопада 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу з передбаченої статтею 233 ЦК України підстави, оскільки не підтверджено, що спірний договір вчинено позивачкою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявницею для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 4 липня 2012 року касаційний суд, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу, оскільки належно оцінені судом докази підтверджують, що з урахуванням обсягу та ціни відчуженого майна, а також стану здоров'я позивачки спірний правочин був нею вчинений під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах;

- в ухвалі від 25 вересня 2013 року касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про те, що укладення договору купівлі-продажу не відповідало внутрішньому волевиявленню продавців, спірний правочин був укладений ними під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних для них умовах;

- в ухвалі від 28 травня 2014 року касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним договору довічного утримання з огляду на те, що спірний правочин укладений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 9 червня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Ю.Л. Сенін