АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

13 січня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Качана В.Я., Желепі О.В.

при секретарі Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович, ОСОБА_3 про скасування свідоцтва про право власності,

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив скасувати свідоцтво про право власності ПАТ «Дельта Банк» на квартиру АДРЕСА_1, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. від 10 вересня 2014 року за №2971 та застосувати наслідки скасування свідоцтва шляхом скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.09.2014 року за №6948721.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22 лютого 2008 року між ПАТ «Інпромбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №40-2008, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі потреби з наданням кредиту окремими частинами, з лімітом кредитування у розмірі 700 тис. дол. США терміном до 22 лютого 2011 року, зі сплатою 15% річних.

На забезпечення виконання позичальником ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором 22 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Інпромбанк» укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 22 лютого 2008 року, за заявою ПАТ «Інпромбанк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В. 13.07.2012 року за реєстровим номером 2210 було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення вимог банку за кредитним договором №40-2008 від 22 лютого 2008 року за період з 06.09.2011 р. по 05.05.2012 р. в сумі 811 364 долари США 30 центів.

19 липня 2012 року на підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження, в ході якого державним виконавцем описано та передано на реалізацію квартиру АДРЕСА_1.

30 серпня 2013 року та 17 жовтня 2013 року прилюдні торги з реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 визнано такими, що не відбулись, внаслідок чого 23 грудня 2013 року державним виконавцем складено постанову та акт про передачу квартири АДРЕСА_1 ПАТ «Інпромбанк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22 лютого 2008 року №40-2008 у розмірі 4 008 000 грн.

22 травня 2014 року між ПАТ «Інпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором від 22 лютого 2008 року, укладеним з ОСОБА_3, а також за договором іпотеки, укладеним 22 лютого 2008 року з ОСОБА_1

На підставі акта та постанови державного виконавця про передачу квартири ПАТ «Інпромбанк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22 лютого 2008 року №40-2008, а також договору про відступлення права вимоги за кредитним договором від 22 лютого 2008 року, укладеного між ПАТ «Інпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. 10 вересня 2014 року за реєстровим №2971 видано ПАТ «Дельта Банк» свідоцтво, згідно з яким ПАТ «Дельта Банк» набув у власність квартиру АДРЕСА_1.

Позивач зазначав, що свідоцтво про право власності на зазначену вище квартиру видано ПАТ «Дельта Банк» з порушенням вимог закону, оскільки виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В., закрито 23 грудня 2013 року, а тому заміна боржника у виконавчому провадженні з ПАТ «Інпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк» не відбулась, а враховуючи, що згідно з актом державного виконавця та постанови про передачу майна стягувану в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором квартира, що є предметом іпотеки, передана ПАТ «Інпромбанк», позивач вважав, що нотаріусом неправомірно видано ПАТ «Дельта Банк» свідоцтво про право власності на квартиру, а тому таке свідоцтво підлягає скасуванню.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року позов задоволено частково. Скасовано свідоцтво, видане 10 вересня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ВойтовськимВ.С. за реєстровим №2971 ПАТ «Дельта Банк» на квартиру АДРЕСА_1. У решті позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року залишено без змін.

03 грудня 2015 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернулася до суду з заявою про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Свої доводи обґрунтовує тим, що при ухваленні вказаного рішення Апеляційний суд м. Києва зазначив, що підставою для набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 та отримання свідоцтва про право власності від 10.09.2014 року стала ухвала Солом'янського районного суду міста Києва від 21.08.2014 року по справі №760/17246/14-ц, якою замінено сторону у виконавчому провадженні №33440490 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 13.07.2012 року про звернення стягнення на квартиру з ПАТ «Інпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк».

Оскільки ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.11.2015 року ухвала Солом'янського районного суду міста Києва від 21.08.2014 року була скасована, у відповідності до п.3 ч.2 ст.361 ЦПК України просила заяву про перегляд рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами задовольнити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - ОСОБА_5 заяву підтримала та просила її задовольнити.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи поданої заяви, колегія суддів дійшла висновку, що заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставою для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду.

Скасування судового рішення може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору. Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв'язку судових рішень, зокрема, із того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв'язок, факти, встановлені в одній із справ, мають значення для іншої справи (п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про практику застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами»).

Як вбачається з матеріалів справи, скасовуючи рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що при вчиненні нотаріальної дії, пов'язаної з видачею свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, якщо вони не відбулися, нотаріус був зобов'язаний лише перевірити відповідність оформлення акта вимогам чинного законодавства та встановити особу стягувача, перевіривши його повноваження щодо майна, на яке необхідно видати свідоцтво.

З огляду на те, що прилюдні торги, пов'язані з реалізацією спірного майна, відповідали вимогам закону, а також за наявності в матеріалах справи договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором №40-2008 від 22.02.2008 , який було укладено між ПАТ «Інпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» 22.05.2014р., та ухвали Солом'янського районного суду м. Києва 21.08.2014 року про заміну стягуюча у виконавчому провадженні з ПАТ «Інпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», апеляційний суд дійшов висновку, що у приватного нотаріуса не було правових підстав для відмови ПАТ «Дельта Банк» у видачі свідоцтва про право власності.

Судом встановлено, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року була скасована ухвала Солом'янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2014 року про заміну сторони виконавчого провадження, питання передано на новий розгляд до суду першої інтонації.

Разом з тим, скасування вказаної ухвали суду не спростовує факти, покладені в основу судового рішення та не впливає на юридичну оцінку обставин, здійснену у судовому рішенні, що переглядається.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 грудня 2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві винесено акт №1039/7 про передачу майна стягувачу - ПАТ «Інпромбанк» за стартовою ціною 4 008 000 грн. в рахунок часткового погашення боргу в розмірі 811 364,30 грн. (а.с.125 т.1).

23.12.2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно п.8 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.8 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі: якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно.

Судом встановлено, що 22 травня 2014 року між ПАТ «Інпромбанк» та ПАТ «дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором від 22 лютого 2008 р. №40-2008 р.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини ( п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги),а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходить права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-які стадії процесу.

За змістом ст.512 ЦК України, ст.378 ЦПК України та ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із результатів системного аналізу цих норм, зокрема п. п. 1, 2 ч.1 ст.512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі №6-122 цс13, яка відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов'язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

При розгляді даної заяви судом не встановлено преюдиційного зв'язку між ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2014 року про заміну сторони виконавчого провадження та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року про відмову в задоволенні позову.

При розгляді даної заяви колегія суддів також враховує ту обставину, що скасування вказаної ухвали суду не може мати своїм наслідком інше за своїм змістом вирішення спору.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішення від 09.11.2004 р. в справі «Науменко проти України» зазначив, що правова певність передбачає дотримання принципу res judicata …, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип ґрунтується на тому, що жодна сторона не має права вимагати перегляду кінцевого і обов'язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Відхилення від цього принципу можливе тільки коли воно спричинене незалежними і непереборними обставинами.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, а також те, що скасування ухвали суду першої інстанції про заміну сторони виконавчого провадження з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції не може вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, правові підстави для задоволення заяви відсутні.

Керуючись ст.ст. 361, 363, 365 ЦПК України, колегія суддів

Ухвалила:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович, ОСОБА_3 про скасування свідоцтва про право власності відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді:

Справа №88-ц/796/8/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Мирошниченко О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.