Справа № 487/3500/16-ц
Провадження № 2/487/1936/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2016 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Карташевої Т.А.,

при секретарі Уманському І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в обгрунтування якого зазначив, що 07.12.2002 року він уклав шлюб з відповідачкою, про що 28.05.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Котовського міського управління юстиції Одеської області було видане свідоцтво про шлюб (ОСОБА_1 1-ЖД №115408) і проживав з нею однією сімєю до січня 2012 року. Від шлюбу народилася спільна дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач вказує, що сімейні відносини не склалися, спільне проживання припинено з січня 2012 року, спільне господарство з відповідачкою не ведеться, вважає, що збереження сімї не можливе. Згоди щодо добровільної виплати коштів на утримання дитини між ними не досягнуто, тому позивач просить розірвати шлюб та стягнути з нього аліменти на користь дружини на утримання сина в розмірі 30 % від його грошового забезпечення щомісячно до повноліття дитини.

Позивач у судовому засіданні не був присутнім, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги пітримав, просив їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні також не була присутньою, надавши заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У судовому засіданні встановлено, що 07.12.2002 року відділом реєстрації актів цивільного стану Котовського міського управління юстиції Одеської області був зареєстрований шлюб ОСОБА_1 з Сальвук (дошлюбне прізвище Макітрюк) Н.К., актовий запис № 319. Від шлюбу народилася малолітня дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Між сторонами припинені шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться з січня 2012 року.

Таким чином, з урахуванням того, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнає за обставин, зазначених позивачем, суд вважає, що родина фактично розпалась, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам позивача.

Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач не змінював прізвище у зв*язку з реєстрацією шлюбу, позовні вимоги щодо залишення за позивачем шлюбного прізвища задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Незважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги про стягнення аліментів, суд не приймає визнання позову відповідачем, оскільки в даному випадку воно суперечить закону.

Позовні вимоги щодо стягнення аліментів з позивача не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З позовної заяви вбачається, і не заперечувалось сторонами, що між подружжям не досягнуто домовленості про сплату аліментів і дитина проживає разом з матірю відповідачем, яка і має право звернутися до суду з відповідним позовом.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 158, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 105, 110, 112, 113 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 02 грудня 2002 року відділом реєстрації актів цивільного стану Котовського міського управління юстиції Одеської області, між ОСОБА_1 та Сальвук (дошлюбне прізвище Макітрюк) ОСОБА_4, актовий запис № 319, розірвати.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.А. Карташева