Провадження №2/521/1453/16
07 жовтня 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого судді Леонова О.С.,
при секретарі Малиш О.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
10.12.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
28.12.2015 року ухвалою Малиновського районного суду (с. Буран О.М.) у справі було відкрито провадження.
Згідно з вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, що затверджується Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України визначення судді щодо розгляду цієї справи було здійснено 26.04.2016 року відповідно до автоматизованої системи документообігу суду та по справі було визначено головуючого суддю Леонова О.С.
В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 29.05.2000 року ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 були зареєстровані в кімнатах № 46 та №47 гуртожитку, який належав заводу будівельно обробних машин за адресою: м. Одеса, вул. Петровського, 15. До реєстрації і на час реєстрації ОСОБА_2, ОСОБА_3 не мали ніякого відношення до заводу будівельно-обробних машин, ОСОБА_2 на заводі ніколи не працювала, рішення про її вселення в кімнати №46 і №47 гуртожитку не було і не має, їй також не видавався ордер на вселення, проживання та користування зазначеними кімнатами гуртожитку.
В 2008 році ОСОБА_2 та ОСОБА_3 покинули гуртожиток і переселилися проживати до батьків за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольське шосе, 25/3.
З того часу і по теперішній час ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у зазначених кімнатах гуртожитку не проживають, комунальні платежі ніколи не платили і не платять.
Договором дарування від 02.11.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зазначені кімнати №46 та №47 гуртожитку були подаровані ОСОБА_1, яка на підставі ст. 328 ЦК України стала їх власником.
02.07.2014 року ОСОБА_2 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою, в якій просила вселити її та її сина ОСОБА_5 до кімнат №46 та №47 зазначеного гуртожитку і зобовязати ОСОБА_1 не перешкоджати їм в користуванні цими кімнатами гуртожитку. В доповненій позовній заяві від 01.09.2014 року ОСОБА_2 просила визнати зазначений договір дарування не дійсним.
Рішенням від 18.05.2015 року Малиновського районного суду м. Одеси, яке вступило в законну силу, в позовних вимогах ОСОБА_2 було відмовлено в повному обсязі.

До теперішнього часу користування ОСОБА_2 і ОСОБА_3 майном ОСОБА_1 не скасовано, що перешкоджає їй в повній мірі користуватися цим майном.

Користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначеним житловим приміщенням, яке належить на праві власності ОСОБА_1, обмежує її право як власника і тому вона бажає скасувати таке користування.

Через канцелярію суду 20.07.2016 року (вхід. 31849) позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона просила суд ухвалити рішення про втрату ОСОБА_2, ОСОБА_3 права користування житловим приміщення за адресою м. Одеса, вул. Петровського, буд. №15 кв.№46 кв.№47, які належать на праві власності ОСОБА_1, в разі неявки відповідачів не заперечувала щодо постановки заочного рішення.

Представник позивача ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, але надав суду заяву (вхід. 42612 від 07.10.2016 року), в якій підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, справу розглянути за його відсутності.

Відповідачі в судове засіданні не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про причини не явки суд не повідомили. Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування від 02.11.2012 року ОСОБА_1 належать 18/1000 частин будівлі гуртожитку, що складаються з кімнати №46, розташованої на ІІ поверсі, об означеної в технічному паспорті під цифрою №17, житловою площею 17,7 кв.м.; кімнати №47, розташованої на ІІ поверсі, об означеної в технічному паспорті під цифрою №18, житловою площею 9,5 кв.м., під цифрою №18а (коридор, площею 5,0 кв.м), під цифрою №18б (коридор, площею 2,9 кв.м), 18/1000 сходів І-Х, 18/1000 коридорів 1-1,1-ІІ, 1-ІІІ, 1-IV, 1-V, 22, 2, 20,4, 18/1000 туалетів 19,5, 18/1000 кладових 23,21,3,41, 18/1000 вмивальні 40,24, 18/1000 кухні 39,25 (а.с.9-11).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.05.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ПАТ «Одеський завод будівельно-обробних машин» про вселення, зобовязання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням та визнання договору не дійсним, третя особа орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, в задоволенні позовних вимог було відмовлено в повному обсязі (а.с.12-15).

Як вбачається з довідки (витягу з домової книги про склад родини та реєстрацію) від 04.07.2013 року в кімнатах №46,47, які розташовані за адресою м. Одеса, вул. Петровського буд. 15 зареєстровано: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16)

Згідно відповіді Одеської дирекції українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» № 12/1024-ЮК від 17.08.2016 року (вх. №36613 від 25.08.2016 року) вбачається, що за період з 09.08.2015 року по 09.08.2016 року значиться наступна рекомендована кореспонденція: рекомендований лист № 052 надійшов у відділення поштового звязку №85 м. Одеси 10.08.20915 року, вручений адресату ОСОБА_3 15.08.2016 року; рекомендований лист № 799 надійшов у відділення поштового звязку №85 м. Одеси 27.10.2015 року, вручений адресату ОСОБА_3 02.11.2016 року; рекомендований лист №417 надійшов у відділення поштового звязку №85 м. Одеси 17.02.2016 року на імя ОСОБА_2, повернутий на зворотну адресу 23.02.2016 року з відміткою «не мешкають», рекомендований лист №4090 надійшов у відділення поштового звязку №85 м. Одеси 17.02.2016 року на імя ОСОБА_7, повернутий на зворотну адресу 23.02.2016 року, з відміткою «не мешкають», рекомендовані листи № 949 та № 728 надійшли у відділення поштового звязку № 85 м. Одеси 22.03.2016 року, повернуті на зворотну адресу з відміткою «не мешкають».

Згідно відповіді Головного управління Національної поліції в Одеській області № 13/1327 від 12.08.2016 року вбачається, що у відношенні гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, відомостей немає (вхід. 35958 від 18.08.2016 року).

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до Конституції України, право приватної власності громадян є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Відповідно до ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушувати права інших осіб, завдати шкоди культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоду іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна дотримуватися моральних засад суспільства.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.405 ЦК України при відсутності члена сімї власника житла без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування цим житлом та у відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином суд задовольняє позовні вимоги позивача, визнає відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, так як в судовому засіданні встановлено, що вони понад один рік не проживають на спірній житловій площі.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 130, 208, 209, 212, 213-215, 217, 223-225 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування кімнатами № 46 та №47 в будинку №15 по вул. Петровського в м. Одесі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, позивачем в загальному порядку, тобто рішення суду позивачем може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення ухвалене й надруковано у нарадчий кімнаті у єдиному екземплярі.

Головуючий суддя Леонов О.С.