РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2016 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Саландяк О.Я.

секретаря Буги Р.М.,

позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жмеринка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_6 р. в с. Станіславчик Жмеринського району Вінницької області померла її тітка ОСОБА_2, яка постійно до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1. На час відкриття спадщини разом із спадкодавцем проживала позивачка ОСОБА_1 Після смерті ОСОБА_3 залишився заповіт від 12.01.2000 р. згідно якого ОСОБА_2 все своє майно заповіла позивачці ОСОБА_1, який станом на 09.09.2016 р. є чинним. Спадщину після смерті ОСОБА_2 позивачка прийняла шляхом подачі письмової заяви про прийняття спадщини до Жмеринської райдержнотконтори, а 21.04.2015 р. отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка НОМЕР_2 площею 2,3756 га, що в с. Станіславчик Жмеринського району Вінницької області. До складу спадкового майна також входить житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 який рахується за померлою ОСОБА_2 При зверненні до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений спірний будинок, отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії через те, що відсутні правовстановлюючі документи на спірний будинок. Відповідно до звіту про технічний стан нерухомого майна - житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 - технічний стан конструкцій будинку з господарськими будівлями класифікується як задовільний. Згідно довідок Станіславчицької сільської ради за життя ОСОБА_2 не виносилося рішення про видачу на її ім'я свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок, земельна ділянка, на якій знаходиться спірне нерухоме майно, рахується за ОСОБА_2, не приватизована, правовстановлюючий документ на земельну ділянку не видавався. Окрім позивачки інших спадкоємців за заповітом та на обов'язкову частку у спадщині немає. Враховуючи те, що оформити свої спадкові права через нотаріальну контору позивачка не може, вона вимушена звертатися за вирішенням даного питання в судовому порядку. На підставі викладеного просить визнати за нею право власності на жилий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 який рахується за померлою ІНФОРМАЦІЯ_6 р. ОСОБА_2

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала за викладених у ньому обставин, просить його задоволити. Додатково пояснила, що померла - її тітка, у якої не було інших рідних та вона залишила на ім»я позивачки заповіт. Дійсно заповітів було два, але через необізнаність вона не змогла пояснити суду їх відмінність. Вже оформила після смерті ОСОБА_2 земельну ділянку, а оформити будинок не змогла, бо нотаріус їй відмовила. Спадковий будинок побудований у 50-х роках ОСОБА_2 та її родиною. На даний час вона використовує і будинок, і земельну ділянку. Домоволодіння, на яке вона просить визнати право власності раніше знаходилось під номером 72. В разі задоволення позову, просила судові витрати не стягувати з відповідача, а віднести за її рахунок.

Представник відповідача - Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області - сільський голова ОСОБА_4, будучи належним чином і завчасно повідомленим про час та місце розгляду цивільної справи (а.с. 53, 91), в судове засідання не з'явився, але листом від 11.10.2016 (а.с. 55,92) повідомив, що сільська рада на спадкове майно не претендує, просить справу розглядати без участі представника відповідача.

Враховуючи те, що сторона скористалась своїм правом передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить розгляд справи за відсутності представника відповідача та позивача, інтереси якого представляє уповноважена особа.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, оглянувши позовну заяву, матеріали спадкової справи № 411/2013 відкритої до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 р. ОСОБА_2, дослідивши письмові докази, заяву представника відповідача, вважає, що визнання представником відповідача позову необхідно прийняти, оскільки це не суперечить закону і не порушує будь-чиїх прав та інтересів, а позов слід задовольнити.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року померла ОСОБА_2 (а.с. 8), після смерті якої відкрилась спадщина.

Відповідно до заповіту складеного ОСОБА_2 12.01.2000 р., що зареєстрований у реєстрі за №6 (а.с.68-зворот), вона заповіла все своє майно позивачці ОСОБА_1, який відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №45025643 від 09.09.2016 р. не змінено та не відмінено (а.с.10)

Згідно довідок виконавчого комітету Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області №1200 від 30.08.2016 р. (а.с. 20), №1201 від 30.08.2016 р. (а.с. 21), №1202 від 30.08.2016 р. (а.с. 22), №1505 від 04.10.2016 р. (а.с. 48), №1661 від 27.10.2016 р. (а.с. 93) земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 яка рахується за померлою ІНФОРМАЦІЯ_6 р. ОСОБА_2, не приватизована, правовстановлюючий документ на дану земельну ділянку не видавався, після смерті ОСОБА_2 даною земельною ділянкою користується ОСОБА_1; ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 р., постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1, згідно по господарської книги №341/9 номер об'єкта погосподарського обліку №0616-1 на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем проживала та була зареєстрована ОСОБА_1; за життя ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 р., не виносилось рішення про видачу на її ім'я свідоцтва про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 на даний час неможливо винести рішення про видачу свідоцтва про право власності на будинок на ім'я ОСОБА_2 у зв'язку з її смертю; в період з 1961-1963 р.р., згідно запису погосподарської книги за №105 особовий рахунок НОМЕР_3 головою двору була ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, до складу її сім'ї входили дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та дочка ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_4, в періоди з 1964-1966 р.р, 1967-1969 р.рр, 1971-1973 р.р. головою двору була ОСОБА_5, з 1974 р. та до дня смерті головою двору була ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_7 6 сесією 22 скликання від 22.11.1995 р. була надана земельна ділянка для будівництва житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Жмеринської районної державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2 належного ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 р., однак постановою державного нотаріуса № 1295/02-31 від 09.09.2016 р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане нерухоме майно через відсутність правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок виданих на ім'я померлої ОСОБА_2 (а.с. 23)

Відповідно до копії спадкової справи № 411/2013 відкритої до майна померлої 25.02.20136 р. ОСОБА_2 (а.с. 62-90) позивачка ОСОБА_1 у строк передбачений ст. 1270 ЦК України звернулась до Жмеринської районної державної нотаріальної контори із письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 Окрім позивачки інших спадкоємців на обов'язкову часту у спадщині, пережилого чоловіка, а також особи, з якою спадкодавця проживала однією сім'єю, але не перебувала у шлюбі, немає. Після смерті ОСОБА_2 залишились заповіти від 12.01.2000 р., за яким спадкодавець заповіла все своє майно позивачці ОСОБА_1 та заповіт від 03.02.2006 р., яким спадкодавець заповіла позивачці земельну ділянку площею 2,3746 га на території Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області. На підставі останнього заповіту позивачка 21.04.2015 р. отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на зазначену земельну ділянку, яке зареєструвала у відповідному реєстрі.

Згідно висновку звіту про технічний стан житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 встановлено, що технічний стан конструкцій класифікується як задовільний. (а.с. 24-42)

Згідно копії технічного паспорту, виготовленого 18.08.2016 р. КП «ВООБТІ», на спірне домоволодіння (а.с. 13-18), довідки КП «ВООБТІ» №177 від 23.08.2016 р. (а.с. 19), реєстрація прав власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 не проводилася. Станом на 18.08.2016 р. на земельній ділянці площею 4396 кв.м розташовано: глинобитний житловий будинок «А» 1960 року побудови, загальною площею 55,3 кв.м, в тому числі житловою 28,5 кв.м; цегляна веранда «а» з ганком 1980 року побудови; сарай «Б» з черепашника 1970 року побудови; сарай «б» з черепашника 1980 року побудови; погріб з шиєю «В» з черепашника 1980 року побудови; металеві ворота з хвірткою №1; дерев'яна огорожа №2. Станом на 18.08.2016 р. самочинно збудованих будівель та переобладнаних приміщень не виявлено.

21.04.2015 р. ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно - земельну ділянку площею 754 площею 2,3746 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована за адресою: Вінницька область Жмеринський район Станіславчицька сільська рада (а.с. 11). Право власності на дану земельну ділянку ОСОБА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №36536854 від 21.04.2015 р. (а.с. 12)

Із витягу з рішення № 118 виконкому Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 27.12.2013 року змінено поштову адресу в АДРЕСА_1, де власником є ОСОБА_2 (а.с. 56)

Відповідно до ст. 25 ЦК України - цивільна правоздатність фізичної особи виникає в момент її народження і припиняється в момент її смерті; згідно п.11 ч. 1 ст. 346 ЦК України - право власності припиняється в разі смерті власника; згідно ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини; згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті; відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини; відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті; у ст. 1273 ЦК України закріплене безумовне та беззастережне право спадкоємця на відмову від прийняття спадщини за заповітом чи за законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1268, ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Представник відповідача по справі позов визнав, не заперечував проти його задоволення і згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів.

У 1960 році (на час завершення будівництва) питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Згідно з абзацом 2 пункту 6 цієї Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 р., відповідно до запису у погосподарській книзі, де вона вказана з 1974 року як голова двору, належав будинок АДРЕСА_1, який був успадкований позивачкою ОСОБА_1 шляхом подачі письмової заяви до Жмеринської районної державної нотаріальної контори. Спадковий будинок відповідає вимогам можливості експлуатації за призначенням. Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на вказаний будинок спадкоємцеві за заповітом - позивачці у справі, наявності спору щодо спадкового майна не встановлено.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.ст.10 і 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 57 і 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі не підлягають доказуванню.

Таким чином, оцінивши докази в сукупності, суд вважає, що позов належить задовольнити, так як він обґрунтований, доведений позивачкою, відповідає матеріальному закону, визнаний відповідачем і це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Відповідно до ст.ст. 25, п.11 ч.1 346, 1216, 1217, 1218, ч.1 ст. 1222, 1223, 1233, ч.1 ст. 1241, ч.1 ст. 1269 ЦК України, керуючись, ст.ст. 10, 11, 15, 30, 57, 60, 61, 158 ч.2, ч.4 174, 212-215 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, і.н. НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок із надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 який згідно технічного паспорту домоволодіння, виготовленого 18.08.2016 р., складається з житлового будинку «А» 1960 року побудови, загальною площею 55,3 кв.м, в тому числі житловою 28,5 кв.м; веранди «а» з ганком; сараю «Б»; сараю «б»; погрібу з шиєю «В»; воріт з хвірткою №1; огорожі №2, що рахується за ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Судові витрати віднести за рахунок позивачки.

На рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що не були присутні при його постановленні протягом цього ж часу з дня отримання копії рішення, може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Повний текст рішення виготовлено 01.11.2016 року

Суддя /підпис/

Копія вірна.

Суддя

Секретар