Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1659/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2016 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого судді: Казидуб О.Г.

при секретарі: Зайцевій О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Державний нотаріус Першої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування квартири та договору купівлі - продажу житлового будинку недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що 05 жовтня 2014 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28 жовтня 2014 року, серія І-СР №248762. Вказує, що вона являлась дружиною ОСОБА_5, що підтврджується свідоцтвом про шлюб від 19 серпня 2006 року, які перебували в шлюбі з 05 березня 1994 року. Після смерті свого чоловіка, вона у строк визначений ЦК України, звернулася до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини. Також, із аналогічною заявою про прийняття спадщини, звернулися відповідачі ОСОБА_2 мати ОСОБА_5 та ОСОБА_3 син ОСОБА_5 від першого шлюбу. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали приватному нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу заповіт від ОСОБА_5, в якому останній розпорядився, що все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде належати на день смерті і на що ОСОБА_5 за законом матиме право, заповів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Заповіт посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 06 квітня 2004 року та зареєстрований в реєстрі за №1-843. Вказує, що про вищевказаний заповіт їй стало відомо лише на початку 2015 року.

Натомість заповіт від 06 квітня 2004 року являється недійсним, оскільки спадкодавець ОСОБА_5 з 2000 року мав алкогольну залежність і тому постійно перебував на лікуванні в КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» та в КЗ «Черкаський обласний наркологічний диспансер». Дані обставини підтверджуються виписками з історії хвороби ОСОБА_5 в КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» за період з 31.03.2008 по 09.04.2008р. та 20.09.2012 рік. Згідно із випискою з історії хвороби за період з 31.03.2008 по 09.04.2008р., анамнез захворювання: алкогольні напої вживає з 1985 року, у звязку зі звичаями середовища та для досягнення психічного комфорту. Зловживає з 1992р., пє горілку, вино, самогон, напивається до амнезії періоду спяніння. Алкогольну залежність відмічає з 2000р., з цього ж року втрачений кількісний контроль. Похмільний синдром відмічає з 2003 року з цього ж року втратив ситуаційний контроль. Пє в основному після роботи. Останній час почав напиватися зранку, перестав спати, тремтів, потів, відчував страхи, зорові обмани сприйняття, неадекватно себе вів. Діагноз: РППВВ алкоголю, стан відміни з абортивним делірієм. Рекомендації: противорецедивне лікування у нарколога за місцем проживання.

Відповідно до виписки з історії хвороби від 20.09.2012 року, анамнез захворювання: зловживає з 1992 року, пє горілку, вино ,самогон, напивається до амнезії, періоду спяніння. Залежність з 2000 року, з цього року втрачений кількісний контроль, похмільний синдром з 2003 року. З цього року втрачений ситуаційний контроль. Лікувався в ЧОПБ з 31.08.2008 по 09.04.2008р. В наступному двічі лікувався в наркологічному диспансері. Пролікувався останній раз в наркологічному диспансері у звязку з тим, що кинув вживати напої, отримав травму пяткової кістки справа. Після лікування почав порушувати режим. Перед госпіталізацією напився, не спав декілька ночей, все розбив в дома. Діагноз: психічні та поведінкові розлади в наслідок вживання алкоголю, стан відміни.

Згідно ч.2 ст.203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно ч.1 ст.113 ЦПК України, позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, предявляються за місцем проживання або місцезнаходження одного з відповідачів за вибором позивача.

А тому, просить суд визнати недійсним заповіт від 06 квітня 2004 року складений ОСОБА_5, посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №1-843 та стягнути з відповідачів на користь неї понесені останнім судові витрати по справі.

19 жовтня 2016 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_7 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору дарування квартири та договору купівлі - продажу житлового будинку недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що згідно довідки № 2177 від 21.04.2016року, житловий будинок по пров. Радгоспний 37 було придбано ОСОБА_5 14.06.2003року, та продано ним ОСОБА_8, згідно договору купівлі продажу від 30.03.2009року за № 779; згідно довідки № 2178о від 21.04.2016рокуАДРЕСА_1, по вул. Пацаєва 7/1, що у м. Черкаси, належала ОСОБА_5 з 03.11.1998року та подарована ним ОСОБА_1 14.03.2001року.

Вважє, що обидва вищевказані правочини, з огляду на первісний позов є недійсними. Щодо пров. Радгоспний 37 ОСОБА_8 є родичкою ОСОБА_1 Тобто, даний правочин було вчинено формально, для того, щоб діти заповідача нічого фактично не отримали із майна спадкодавця. Доказом того, що даний правочин носить суто формальний характер є те, що і заповідач ОСОБА_5 і відповідач ОСОБА_1 фактично не передавали нерухоме майно по пров. Радгоспний 37, що у м. Черкаси. Вони там фактично проживали, а ОСОБА_1 там фактично проживає і на даний час. Доказом цього є надані документи самою ОСОБА_1, а саме: довідка з Черкаської обласної психіатричної лікарні від 20.09.2012року, де місцем проживання вказано саме пров. Радгоспний 37, що у м. Черкаси, куди він був виписаний і де вони проживали разом з ОСОБА_1 до його смерті, розписки ОСОБА_1 за 2012-2014рр, в яких вона вказує своє місце проживання пров. Радгоспний 37, що у м. Черкаси, Ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси, про затвердження мирової угоди від 25 грудня 2014року, де місцем проживання ОСОБА_1 вказано пров. Радгоспний 37, що у м. Черкаси, наданими нею деклараціями про доходи де чітко вказано місце проживання померлого, також пров. Радгоспний 37, що у м. Черкаси, Кредитний договір № МСБ-09/13 а також Договір поруки № ПМСБ-09/13 від 26 липня 2013року, також наданими нею довідками з 2011року по 2014рік, з яких вбачається, що вони фактично разом проживали за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, що у м. Черкаси. Тобто фактичної передачі житлового будинку з надвірними спорудами по пров. Радгоспний 37, що у м. Черкаси до набувача не відбулося.

Навіть оглядаючи правовстановлюючі документи, які ОСОБА_1 надала до матеріалів справи як приватний підприємець, також свідчать про те, що адресою (як юридичною так і фактичною) все ж таки залишився житловий будинок по пров. Радгоспний 37, що у м. Черкаси. Тобто вказуючи свою адресу, адресу квартири по вул.. Пацієва ОСОБА_1 трохи вводить суд в оману, а прослідити факт того, що будинковолодіння не вибуло з володіння відповідача, а при житті і самого ОСОБА_5 можливо, і це вбачається з тих документів, які надала сама відповідачка до свого позову про визнання особи недієздатною.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Тобто факт зміни власника деюре, повинен підтверджуватися дефакто, тобто гр. ОСОБА_8 однозначно повинна була прийняти житловий будинок, а з вищенаведеного вбачається, що між сторонами нічого не змінилось, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 як проживали там, так і продовжували там проживати, а відповідачка і по сей день. Тобто, вважає, що договір купівлі продажу в цій частині не виконаний і по сей день.

У відповідності до ст.. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набутті певних прав. В даному випадку фактичної передачі речі не відбулося. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину пунктів передбачених ст.. 203 ЦК України, зокрема ч. 5 ст. 203 ЦК України, передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тобто сторони повинні отримати те, що було ними передбачено правочином, зокрема і гроші за купівлю продаж житлового будинку. А в даному випадку цього не відбулося. Продавець де факто не втратив право користуватися житловим будинком, а покупець не набула цього права. Вважає даний правочин фіктивним, а саме таким, що не був спрямований на настання правових наслідків передбачених правочином, а тому в силу ст. 234 ЦК України даний правочин повинен бути визнаний недійсним. Що в свою чергу дасть позивачу можливість звернутися до нотаріуса за оформленням спадщини після смерті батька (як за законом так і за заповітом) на житловий будинок по пров. Радгоспний 37, що у м. Черкаси.

Щодо договору дарування квартири АДРЕСА_2, що у м. Черкаси, то даний правочин було вчинено в 2001році. Саме за рік до цього, як вказує ОСОБА_1 спадкодавець почав безпробудно пити, і вже не міг усвідомлювати те, що відбувається навколо нього. Тобто, якщо дослівно звернутися до її позову, то логічним і розумним було б ставити питання про визнання не тільки заповіту недійсним а і вище перелічених правочинів також, адже стан ОСОБА_5 ОСОБА_1, як дружина оцінила як такий, що не може усвідомлювати свої дії. Але, чомусь в своєму позові ОСОБА_1 про ці правочини змовчує, і не вказує.Тобто буде логічним поставити питання станом на 2001рік та 2009рік чи усвідомлював ОСОБА_5 значення своїх дій коли дарував квартиру ОСОБА_1 та коли начебто продавав родичці ОСОБА_1

А тому, просять суд визнати договір купівлі продажу житлового будинку по пров. Радгоспний 37, що у м. Черкаси від 30.03.2009року № 779 та договір дарування квартири АДРЕСА_2, що у м. Черкаси від 14.03.2001року за № 1298 недійсними.

28 жовтня 2016 року в судовому засіданні від позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_3 надійшла мирова угода, яку сторони просили визнати та затвердити.

Згідно з умовами мирової угоди сторони домовились, що:

●Позивач за первісним позовом та Відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1

відмовляється від позовних вимог про визнання недійсним заповіту від 06 квітня 2004 року складений ОСОБА_5, посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 зареєстрованого в реєстрі за №1-843, та визнає даний правочин дійсним та чинним;

●Відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 та відповідач за первісним позовом та

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 відмовляються від позовних вимог про визнання недійсним договору дарування від 14 березня 2001 року посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9 зареєстрованого в реєстрі за №1298, однокімнатної квартири АДРЕСА_3 та договору купівлі-продажу від 30 березня 2009 року посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 зареєстрованого в реєстрі за №779 домоволодіння №37 по пров. Слобідському (пров. Радгоспний) в м. Черкаси та визнають дані правочини дійсними та чинними.

Зазначена мирова угода приєднана до справи.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом. Умови мирової угоди не суперечать закону, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому мирова може бути визнана судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 205, 206 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати мирову угоду по справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування квартири та договору купівлі - продажу житлового будинку недійсним на наступних умовах:

1.Сторони домовились між собою, що по даній мировій угоді Позивач за первісним позовом та Відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 відмовляється від позовних вимог про визнання недійсним заповіту від 06 квітня 2004 року складений ОСОБА_5, посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 зареєстрованого в реєстрі за №1-843, та визнає даний правочин дійсним та чинним;

2.Відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 та відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 відмовляються від позовних вимог про визнання недійсним договору дарування від 14 березня 2001 року посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9 зареєстрованого в реєстрі за №1298, однокімнатної квартири АДРЕСА_3 та договору купівлі-продажу від 30 березня 2009 року посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 зареєстрованого в реєстрі за №779 домоволодіння №37 по пров. Слобідському (пров. Радгоспний) в м. Черкаси та визнають дані правочини дійсними та чинними.

Наслідки закриття провадження в справі, передбачені ст.ст. 175, 205, 206 ЦПК України сторонам відомі та зрозумілі.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування квартири та договору купівл і- продажу житлового будинку недійсним - закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 5 денний строк апеляційної скарги.

Головуючий: ОСОБА_10