Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 337/189/16Головуючий у 1-й інстанції Котляр А.М.
Пр. № 22-ц/778/2142/16Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Каракуші К.В., Стрелець Л.Г.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» (надалі - ПАТ «ЕЗ «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна»), третя особа: Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (надалі - ФССНВВПЗУ) про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, який у подальшому уточнила (а.с.49-50) та в якому просила стягнути на її користь з відповідача моральну шкоду у зв'язку з отриманням професійного захворювання, пов'язаного з виробництвом, у розмірі 300000,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що вона працювала в ПАТ "ЕЗ "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" з 05.04.1982 по 10.01.2012 року. Працюючи на підприємстві, вона отримала професійне захворювання. Їй була встановлена третя група інвалідності та 60% втрати професійної працездатності. Причиною виникнення професійного захворювання є недосконалий технологічний процес, тривалий стаж роботи в ПАТ "Дніпроспецсталь", наявність на робочому місці шкідливих факторів. За станом здоров'я вона обмежена у побуті, вимушена знаходитись під наглядом лікарів, внаслідок чого порушені її звичайні соціальні зв'язки.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2016 року (а.с. 140-141) позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "ЕЗ "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, суму моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн.

Стягнуто з ПАТ "ЕЗ "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" в дохід держави суму судового збору в розмірі 200,00 грн.

Відповідач ПАТ "ЕЗ "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодилось, останнє в апеляційному порядку не оскаржувало.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с.144-145) просила рішення суду першої інстанції змінити, збільшивши суму відшкодування моральної шкоди, задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ПАТ «ЕЗ «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» подало апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу позивача (а.с.153-165).

У судове засідання 12 травня 2016 року представник належним чином повідомленої апеляційним судом (а.с.167) третьої особи - ФССНВВПЗУ не з'явився, третя особа не повідомила апеляційний суд про причини неявки свого представника, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причини неявки у дане судове засідання представника третьої особи та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю позивача ОСОБА_2, представника останньої за договором - адвоката (а.с.128, 169) Мініної І.М. та представника відповідача ПАТ «ЕЗ «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» за довіреністю (а.с.170) Білик О.В.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позивача у цій справі про відшкодування з відповідача моральної шкоди внаслідок професійного захворювання, пов'язаного з виробництвом, на суму 20000,00 грн., керувався ст. ст. 8, 10- 11, 15, 57 - 60, 213-215 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доказаності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_2 працювала в ПАТ „ЕЗ „Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" з 05.04.1982 року (а.с. 9-12).

Починаючи з 20.10.2008 року, ОСОБА_2 оформила пільгову пенсію за списком №1 та продовжувала працювати по день звільнення 10.12.2012 року (а.с. 96).

10.02.2014 року комісією з розслідування професійних захворювань було складено акт за формою П-4, в якому зазначено, що ОСОБА_2 встановлено професійне захворювання, а саме: 1) вібраційна хвороба першого - другого ст. від перевантажної дії локальної вібрації з синдромом вегетативно - сенсорної полі невропатії в сполученні з двобічним плечолопатковим періатрозом (ПФС першого-другого ст.), остеоартрозом і періартрозом ліктьових суглобів (ПФС першого-другого ст.) та помірними порушеннями трофіки кістей; 2) Хронічний бронхіт. ЛН першого ст. 3) Нейросенсорна приглухуватість першого ст., (з легким зниженням слуху) (а.с.16).

Актом про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено, що захворювання виникло внаслідок недосконалого технологічного процесу, тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ „Дніпроспецсталь". Причина виникнення - наявність на робочому місці шкідливих факторів.

25.02.2014 року за результатами первинного обстеження ОСОБА_2 було встановлено 45 % стійкої втрати працездатності та 3 група інвалідності (а.с. 15).

При повторному обстеженні 08.02.2016 року ОСОБА_2 було встановлено ступень втрати працездатності в розмірі 60% (а.с. 51).

Згiдно із ст. 43 Конституції України кожен має право на належнi, безпечні і здорові умови працi.

Вiдповiдно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних i нешкідливих умов працi покладається на власника або уповноважений ним орган.

Ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування вiд нещасного випадку на виробництвi та професiйного захворювання, які причинили втрату працездатностi» передбачає вiдшкодування моральної шкоди застрахованим особам незалежно від вiдшкодування майнової шкоди i є одним iз способiв захисту особистих немайнових прав працiвника.

Згідно з ч.1 ст.237-1 КзпП України передбачено, що вiдшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працiвнику провадиться в разi якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язкiв i вимагають вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про вiдшкодування моральної (немайнової) шкоди" згідно з ст. 237-1 КЗпП України за наявностi порушення прав працiвника у сферi трудових вiдносин, зокрема, виконання робiт у небезпечних для життя i здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життевих зв'язкiв чи вимагає вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя, обов'язок по вiдшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Вiдповiдно до ст.23 ЦК України особа має право на вiдшкодування моральної шкоди, завданої внаслiдок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фiзичному болю та стражданнях, яких фiзична особа зазнала у зв'язку з калiцтвом або iншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фiзична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведiнкою щодо неї самої, членiв її ciм'ї чи близьких родичiв; у душевних стражданнях, яких фiзична особа зазнала у зв'язку iз знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженнi честi та гiдностi фiзичної особи, а також дiлової репутацiї фiзичної або юридичної особи. Моральна шкода вiдшкодовується грiшми, iншим майном або в iнший спосiб. Розмiр грошового вiдшкодування моральної шкоди визначається судом залежно вiд характеру правопорушення, глибини фiзичних та душевних страждань, погiршення здiбностей потерпiлого або позбавлення його можливостi їх реалiзацiї, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є пiдставою для вiдшкодування, а також з урахуванням iнших обставин, якi мають iстотне значення. При визначеннi розмiру вiдшкодування враховуються вимоги розумності i справедливостi.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_2 завдано моральної шкоди у зв'язку із отриманим професійним захворюванням, оскільки внаслідок захворювання вона отримала третю групу інвалідності, переносить фізичний біль, пов'язаний із захворюванням, вимушена проходити регулярне лікування, частково втратила слух, що беззаперечно впливає на її звичне життя та соціальні зв'язки. При визначенні суми відшкодування суд першої інстанції правильно врахував, що ОСОБА_2 втратила 60% професійної працездатності.

Разом із тим, при визначенні саме розміру зазначеної моральної шкоди позивача суд першої інстанції також правильно врахував доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_2 була попереджена про шкідливі та важкі умови праці на підприємстві та працювала на таких умовах за власним бажанням, мала додаткові пільги та компенсації, оформила пенсію на пільгових умовах з 2008 року, проте продовжувала працювати у шкідливих та важких умовах праці за власним бажанням до 2012 року.

При вищевикладених обставинах, оцінивши всі наявні у цій справі докази сторін окремо кожний та у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сума відшкодування моральної шкоди, визначена позивачем у розмірі 300000,00 грн., є завищеною і не в повній мірі обґрунтованою. А тому, керуючись принципами розумності та справедливості, суд першої інстанції правильно вирішив стягнути з відповідача ПАТ "ЕЗ "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна"на користь ОСОБА_2 суму моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн.,

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену нею у позові у цій справі, та яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Встановлено, що судом першої інстанції при визначені розміру моральної шкоди позивача у цій справі саме у розмірі 20000,00 грн. було враховано усі конкретні істотні обставини цієї справи, що впливають на правильність визначення останнього, у тому числі, глибину фізичних і моральних страждань позивача ОСОБА_2, пов'язаних з отриманим нею професійним захворюванням, яке потребує амбулаторного та стаціонарного лікування, а також те, що ОСОБА_2 лише 25.02.2014 року МСЕК вперше встановлено стійку втрату працездатності 45% та третю групу інвалідності, 08.02.2016 року - 60% втрати працездатності, саме з 25.02.2014 року у ОСОБА_2 виникло право на отримання моральної шкоди, тобто судом першої інстанції у тому числі було правильно визначено розмір моральної шкоди позивача у цій справі, враховуючи тривалість немайнових втрат позивача до звернення до суду із вищезазначеним позовом у цій справі у січні 2016 року.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав належну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2 у цій справі від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, саме розміру заявленої нею у цій справі моральної шкоди на суму 300000,00 грн., відсутні.

ОСОБА_2 та її представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі в частині розміру моральної шкоди, у стягненні якої з відповідача на користь позивача судом першої інстанції у цій справі було відмовлено.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення в оскаржуємій частині, яким спір знайшов своє належне вирішення.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині або ж його зміни.

В решті рішення суду першої інстанції, та зокрема в частині вирішення судом першої інстанції питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами у цій справі, в апеляційному порядку не оскаржено та апеляційним судом не переглядалось.

Крім того, у разі відмови позивачу ОСОБА_2 у задоволенні її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача ПАТ "ЕЗ "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" понесених судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_2 була звільнена від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі в силу вимог Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2016 року у цій справі в оскаржуємій частині залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Каракуша К.В.Стрелець Л.Г.