Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді: - ОСОБА_1,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про виділ частки у праві власності на квартиру та встановлення постійного порядку користування житловими приміщеннями в квартирі, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2015 року позов задоволено.

Визнано, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на праві приватної спільної часткової власності по 1/3 частці кожному.

Встановлено постійний порядок користування житловими кімнатами у квартирі АДРЕСА_1, а саме:

-виділено в постійне користування ОСОБА_6 кімнату житловою площею 12,6 кв.м., позначену у технічному паспорті на квартиру під номером «7» та лоджію, на яку є вихід з цієї кімнати;

-виділено в постійне користування ОСОБА_4 житлову кімнату площею 17,2 кв.м., позначену у технічному паспорті на квартиру під номером «3» та лоджію, на яку є вихід з кухні;

-виділено в постійне користування ОСОБА_7 житлову кімнату площею 7,4 кв.м., позначену у технічному паспорті на квартиру під номером «4»; допоміжні приміщення: кухню, коридор, ванну кімнату та туалет залишено у спільному користуванні сторін.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 вказує, що рішення в частині визначення часток у праві спільної сумісної власності

________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/19050/14-ц Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_8

Провадження № 22-ц/787/1213/2016 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

на квартиру та виділення в постійне користування співвласників окремих кімнат у квартирі є необгрунтованим та незаконним, винесеним за неповного з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що в процесі судового розгляду справи ОСОБА_4 було подано клопотання про витребування доказів, яке було безпідставно залишено судом першої інстанції без уваги.

Доводить, що поза увагою суду залишився той факт, що 05 жовтня 2001 року, тобто у день купівлі спірної квартири, між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування грошей, що посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу за № 2214, згідно умов якого даритель (ОСОБА_9Г.) подарувала обдарованій (ОСОБА_4П.) 15600,00 грн на купівлю квартири АДРЕСА_2, що у м.Рівне. Відповідно до п.5 цього договору, продаж спірної квартири вчинено за 33800,00 грн, що свідчить про те, що практично пів суми від вартості квартири, що становить 49/100 її частини, були особистою приватною власністю ОСОБА_4, а відтак її частка на квартиру враховуючи її особистий внесок становить 66/100 від розміру квартири, а відповідно частки співвласників вказаної квартири, не є рівними та не можуть становити по 1/3 кожному.

Покликаючись на п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року вказує, що лише при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою частки визначаються рівними.

Крім того, стверджує, що ОСОБА_7 постійно мешкає та користується житловою кімнатою, площею 12,6 кв.м., яку суд незаконно виділив в постійне користування позивачу.

Просить рішення суду першої інстанції в частині визнання, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на праві приватної спільної часткової власності по 1/3 частці кожному та встановленні постійного порядку користування житловими кімнатами у квартирі АДРЕСА_1, виділивши в постійне користування ОСОБА_6 кімнату житловою площею 12,6 кв.м., позначену у технічному паспорті на квартиру під номером «7» та лоджію, на яку є вихід з цієї кімнати та виділенні в постійне користування ОСОБА_7 житлову кімнату площею 7,4 кв.м., позначену у технічному паспорті на квартиру під номером «4» скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким визначити частки співвласників у праві спільної часткової власності на квартиру № 60, що у м.Рівне по вул. Млинівській, 39 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 17/100 частини кожному, ОСОБА_4 - 66/100 частини, виділити в постійне користування ОСОБА_7 житлову кімнату площею 12,6 кв.м., позначену у технічному паспорті на квартиру під номером «7» та лоджію, на яку є вихід з цієї кімнати; виділити ОСОБА_6 кімнату житловою площею 7,4 кв.м., позначену у технічному паспорті на квартиру під номером «4», в решті рішення залишити без змін.

В запереченні на апеляційну скаргу представник ОСОБА_6 ОСОБА_10 просить відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність судового рішення в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що належна сторонам квартира, як об»єкт житлової нерухомості, поділу в натурі між співвласниками не підлягає, при цьому між сторонами не досягнуто згоди і домовленостей про порядок володіння та користування належним їм житлом, так само як і не досягнуто згоди про розмір часток кожного співвласника у праві спільної власності на квартиру, тому частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності слід визнати рівними, оскільки інше не встановлено домовленістю між сторонами, законом або рішенням суду. Тому з урахуванням розміру часток у праві спільної часткової власності на квартиру, тобто по 1/3 частці за кожним співвласником, позивачу слід виділити у володіння та користування житлову кімнату площею 12,6 кв.м. з лоджією, натомість відповідачам житлові кімнати площею 17,2 кв.м. та 7, 4 кв.м.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

В частині виділення в постійне користування ОСОБА_4 житлової кімнати площею 17,2 кв.м., позначену у технічному паспорті на квартиру під номером «7» та лоджію, на яку є вихід з цієї кімнати, а також в частині визначення порядку користування допоміжними приміщеннями рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Судом встановлено та відповідає матеріалам справи, що ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на праві приватної спільної сумісної власності належить трикімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 63,3 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2001 року, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрованим в реєстрі за № 5270, згідно якого подружжя ОСОБА_6 й ОСОБА_4 та їх на той час неповнолітня дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, як покупці придбали у спільну сумісну власність вищевказану квартиру, у подальшому зареєстровану ними як об»єкт житлової нерухомості в комунальному підприємстві «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації».

Відповідно до п.5 вказаного договору продаж квартири вчинено за 33800,00 грн.

16 січня 2014 року шлюб між подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було розірвано.

Як встановлено судом, після розірвання шлюбу між останніми виникли неприязливі стосунки, відбувались сварки та конфлікти, до теперішнього часу між ними не вирішено питання щодо права користування спільною квартирою.

Згідно технічного паспорта, квартира за адресою АДРЕСА_3 складається із трьох жилих кімнат, площею 17,2 кв.м., 7,4 кв.м. та 12,6 кв.м., кухні площею 9,6 кв.м., ванної кімнати 2,6 кв.м., туалету 1,0 кв.м., коридору 8,5 кв.м. та лоджії 1,6 кв.м. та 2,8 кв.м.

Судом встановлено, що на теперішній час дійти згоди щодо порядку користування вказаною квартирою сторони не можуть, поділити в натурі квартиру неможливо.

Згідно з ч.ч.1,2,3 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У матеріалах справи на а.с.20 міститься договір дарування грошей від 05.10.2001 року, укладений між ОСОБА_9 (даритель) та ОСОБА_4 (обдарована), згідно якого даритель подарувала обдарованій 15600,00 грн на придбання квартири № 60 в буд.№ 39 по вул.Млинівська у м.Рівне.

Тобто, на оплату вартості квартири були використані як спільні кошти подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в сумі 18200 грн, так і кошти, які належали особисто ОСОБА_4 в сумі 15600 грн.

З огляду на вказане, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції, що розмір часток сторін по справі у праві спільної часткової власності на квартиру становить по 1/3 частці кожному.

Так, згідно з ч.ч. 1, 2 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Оскільки розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, то з урахуванням того, що ОСОБА_4 на придбання квартири вклала подаровані їй 15600,00 грн, що становить 46 частину від усієї вартості квартири, на думку колегії суддів, необхідно визначити їй 64/100 (46+ (54:3) = 64) частки у праві спільної часткової власності на квартиру № 60, що у м.Рівне по вул.Млинівській, 39, а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кожному по 18/100 частки квартири.

Разом з тим, з апеляційної скарги вбачається, що представник ОСОБА_4 оскаржує рішення суду першої існтанції в частині виділення в постійне користування співвласників окремих кімнат у квартирі, а саме в частині виділення в постійне користування ОСОБА_6 кімнати житловою площею 12,6 кв.м., позначену у технічному паспорті на квартиру під номером «7» та лоджію, на яку є вихід з цієї кімнати та в частині виділення в постійне користування ОСОБА_7 житлову кімнату площею 7,4 кв.м., позначену у технічному паспорті на квартиру під номером «4».

Однак, ОСОБА_4 не надано доказів порушення її прав в результаті розподілу саме цих кімнат. ОСОБА_7 рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому, на думку колегії суддів, в цій частині доводи апеляційної скарги не приймаються.

Крім того, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Як вбачається з резолютивної частини рішення суду першої інстанції, суд стягнув солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати в розмірі 1643 грн 33 коп.

З урахуванням вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з ОСОБА_4, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 слід стягнути судовий збір за подання позову в розмірі 273 грн 89 коп в рівних частинах по 136 грн 95 коп та з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 943 гривні 46 копійок пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції скасуванню в частині з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, ст. 309, ст. ст. 313-314, ст. ст. 316-117 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2015 року у частині визначення часток співвласників у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 та в частині судових витрат - скасувати.

Позов ОСОБА_6 в цій частині задовольнити частково.

Визначити, що ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить 64/100 частки квартири АДРЕСА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності належить по 18/100 частки квартири АДРЕСА_4.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судовий збір за подання позову в розмірі 273 гривні 89 копійок, в рівних частинах по 136 гривень 95 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 943 гривні 46 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: А.М. Шеремет

ОСОБА_3