Справа № 495/6762/16-ц
З а о ч н е р і ш е н н я
17 жовтня 2016 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого - судді Заверюха В.О.,
при секретарі Червинській І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Білгород-Дністровського міськрайонного відділу Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування,
31.08.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком за № 50 по вул. Шабській у м. Білгороді-Дністровському. Позивачка мотивує свій позов тим, що її колишнім чоловіком ОСОБА_2 з метою припинення обовязку по сплаті аліментів на утриманнях їх спільних дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, було укладено договори про припинення права користування на аліменти на дитину у звязку із набуттям права власності у рівних частинах на нерухоме майно 5/200 частин домоволодіння під № 50 по вул. Шабській у м. Білгороді-Дністровському, посвідчений 02.08.2016 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної контори Одеської області, зареєстрований в реєстрі за № 1800. Після укладення договору від 02.08.2016 року Відповідач в добровільному порядку не знявся із реєстрації у спірній домобудові, тому має змогу вільно увійти до її помешкання, де проживає вже із новим чоловіком, що може стати причиною етичних незручностей. Крім того, Позивачка просить суд виселити Відповідача без надання іншого житлового приміщення в порядку статті 116 ЖК УРСР.
В судовому засіданні позивачка підтримала свій позов у повному обсязі, просила його задовольнити, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся. До канцелярії Білгород-Дністровського міськрайонного суду надійшло рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 21.09.2010 року на судове засідання, яке було призначено на 17.10.2016 рік.
Представник Білгород-Дністровського міськрайонного відділу Державної міграційної служби України в Одеській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Враховуючи зазначене суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення.
Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_5 (до укладення шлюбу із ОСОБА_6 «Шаповаленко» відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД № 214153) та ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідно до ст. 190 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.
На підставі ст. ст. 180, 181, 190 СК України, між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, які є батьками малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 07.07.2016 року за № 395 було укладено договір про припинення права на аліменти на дитину у звязку з набуттям права власності на нерухоме майно, посвідчений 02.08.2016 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної контори Одеської області, зареєстрований в реєстрі за № 1800, серії НВТ № 097185, НВТ № 097188. Згідно умов договору від 02.08.2016 року, ОСОБА_2 з метою припинення обовязку по сплаті аліментів на користь малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передав у їх власність в рівних частинах належні йому на праві приватної власності 5/200 часток домоволодіння під номером 50, що розташовані в м. Білгороді-Дністровському Одеської області, по вул. Шабській. Частка домоволодіння, що передавалась до договору від 02.08.2016 року, належала ОСОБА_2 на підставі договору дарування частини домоволодіння, посвідченого Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області 20.03.2010 року, за реєстровим № 694. Право власності на частку домоволодіння було зареєстровано реєстратором Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 09.09.2014 року. ОСОБА_5, в свою чергу, прийняла зазначену нерухомість для малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які залишились проживати разом із нею.
Як вбачається з п. 4 договору від 02.08.2016 року, з урахуванням особливостей цього договору, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 домовилися про те, що після передачі нерухомості: право на аліменти, які сплачуються ОСОБА_2 в інтересах малолітніх дітей, вважаються припиненими; ОСОБА_2, буде проживати окремо від малолітніх дітей; ОСОБА_5 зобовязується самостійно утримувати малолітніх дітей, які залишаються проживати разом із нею.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкту нерухомого майна за № 65134685, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у рівних частинах, є власниками 5/200 частки домоволодіння під номером 50, що розташовані в м. Білгороді-Дністровському Одеської області, по вул. Шабській (номер запису про право власності: 15753327; 15753364).
Позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування частиною частки домоволодіння під номером 50, що розташовані в м. Білгороді-Дністровському Одеської області, по вул. Шабській посилаючись на укладення між ними договору про припинення права на аліменти на дитину у звязку з набуттям права власності на нерухоме майно від 02.08.2016 року. Після укладення договору від 02.08.2016 року Відповідач в добровільному порядку не знявся із реєстрації у спірній домобудові, тому має змогу вільно увійти до її помешкання, де вона проживає вже із новим чоловіком, що може стати причиною етичних незручностей.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Норма статті 405 ЦК України є спеціальною нормою, що регламентує право користування членом сім'ї власника житла, та застосовується з урахуванням визначеного ч. 4 ст. 156 ЖК України, права користування займаним приміщенням колишнього члена сім'ї в будинку (квартирі) власника у разі припинення сімейних відносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК УРСР, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Відповідно до ст. 157 ЖУ УРСР, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу.
На виконання ч. 1 ст. 60 ЦПК України позивач не надала до суду, належних та допустимих доказів про не проживання ОСОБА_2 у домоволодінні під номером 50, що розташоване в м. Білгороді-Дністровському Одеської області, по вул. Шабській, без поважних причин понад рік. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази і суду не відомі причини відсутності ОСОБА_2 у домоволодінні під номером 50, що розташоване в м. Білгороді-Дністровському Одеської області, по вул. Шабській.
В пункті 4 договору від 02.08.2016 року є посилання на режим окремого проживання Відповідача, на майбутнє, проте це не належним доказом його не проживання без поважних причин на даний момент. Як вбачається із договору від 02.08.2016 року Відповідач не брав на себе зобовязання щодо зняття із реєстрації у домоволодінні під номером 50, що розташоване в м. Білгороді-Дністровському Одеської області, по вул. Шабській, після укладення правочину.
Як вбачається із договору дарування частини домоволодіння, посвідченого Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області 20.03.2010 року, за реєстровим № 694, ОСОБА_2 правомірно вселився та був зареєстрований у спірному домоволодінні, а саме у звязку із набуттям права власності на нерухоме майно.
За правилами ч. 4 ст. 109 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Позивачем не було доведено, що її права або права неповнолітніх дітей порушені в результаті реєстрації Відповідача у домоволодінні під номером 50, що розташоване у м. Білгороді-Дністровському Одеської області, по вул. Шабській, оскільки волевиявлення з питань зняття з реєстрації є вільним.
Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права і інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.
Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи наведені норми права та те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач відсутній у домоволодінні під номером 50, що розташоване в м. Білгороді-Дністровському Одеської області, по вул. Шабській без поважних причин понад один рік, суд не вбачає підстав для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у зв'яжу з чим позов не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60 , 209, 212, 214 215, 218, 224 - 226 ЦПК України, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Білгород-Дністровського міськрайонного відділу Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням - відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення та переглянуто судом за заявою відповідача в порядку передбаченому ст. 228 ЦПК України.
Суддя