РІШЕННЯ

Іменем України

27 жовтня 2016 року Бердянський міськрайонний суд

У складі: головуючого судді Троценко Т. А.

При секретарі: Корнієнко М. Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи Бердянський міський відділ Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Бердянської міської ради про визнання права користування квартирою, визнання недійсною реєстрації, зобовязання здійснити реєстрацію,

Встановив:

ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі продажу, скасування реєстрації права власності і визнання права власності, в порядку зміни предмету позову (згідно до ст.. 31 ч. 2 ЦПК України) надав заяву, де зазначив, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4, який отримав її відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї дружини ОСОБА_5, яка померла 29.11. 2005 року.

ОСОБА_5 являлася його, позивача, рідною тіткою і після її смерті була домовленість з її чоловіком ОСОБА_4, що він буде проживати разом з ним, доглядати його, допомагати по господарству.

З 2007 року він проживав у квартирі, ніс витрати по утриманню квартири, сплачував комунальні послуги, здійснював поточний ремонт, як лікар надавав медичну допомогу ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_4 він продовжує відкрито та добросовісно володіти та проживати у цій квартирі, сплачує комунальні послуги, заборгованості не має, тому просить визнати за ним право користування цією квартирою, і зобов»язати Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Бердянської міської ради зареєструвати його у цій квартирі.

Вказав також на те, що у квартирі була незаконно зареєстрована ОСОБА_3 зі згоди колишнього власника квартири ОСОБА_2, і просить визнати цю реєстрацію недійсною.

В судовому засіданні позивач з представником за довіреністю ОСОБА_6 підтримав позовні вимоги у повному обсязі і просить задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду не явилися, про день слухання справи повідомлені, і суд зі згоди позивача розглядає справу за їх відсутності на підставі наявних доказів.

ОСОБА_3 надала суду заперечення, у яких вказала, що дійсно, вона була зареєстрована у спірній квартирі, але з 22. 06. 2016 року знялася з реєстрації, про що надала довідку про зняття з реєстрації місця проживання.

Представники 3-х осіб - Бердянського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області та Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Бердянської міської ради в судове засідання не явилися, про день слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки не вказали, тому суд розглядає справу за їх відсутності на підставі наявних доказів.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 суду пояснили, що після смерті ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 залишився проживати її чоловік ОСОБА_4, потім з ним став мешкати ОСОБА_1, племінник померлої ОСОБА_5, який допомагав ОСОБА_4 по господарству, у якості кого там мешкав їм не відомо.

Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Судом остаточно встановлено, що на день винесення рішення квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_4, який помер 14. 04. 2013 року, що підтверджено копією актового запису про смерть № 493 від 15. 04. 2013 року.

Вказана квартира належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31. 05. 2006 року, посвідченого у Бердянській державній нотаріальній конторі, реєстр № 2-497.

Після смерті ОСОБА_4 власниками квартири були ОСОБА_11 за договором купівлі продажу від 24. 10. 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12, реєстр № 1820; а також ОСОБА_2 за договором купівлі продажу від 13. 12. 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_13, реєстр № 1878.

Вказані договори купівлі продажу визнані недійсними рішенням Бердянського міськрайонного суду від 25. 03. 2015 року (т. 2 л. с. 16), право власності ОСОБА_14 на вказану квартиру скасовано, про що свідчить довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 2 л. с. 53).

Таким чином, право власності залишилося за ОСОБА_4

Як вбачається з довідки Бердянської державної нотаріальної контори від 14. 03. 2016 року після смерті ОСОБА_4 07. 09. 2013 року із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся його племінник ОСОБА_1, доказу родинних відносин з померлим ОСОБА_1 не надав.

15. 10. 2015 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини за законом на підставі ст. 1264 ЦК України як такий, що мешкав однією сім»єю не менше 5 років до відкриття спадщини, посилався на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10. 09. 2015 року про встановлення факту його проживання однією сім»єю зі спадкодавцем ОСОБА_4

Свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10. 03. 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10. 09. 2015 року скасовано, заява ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім»єю з померлим 14. 04. 2013 року ОСОБА_4 з 2007 року по день його смерті залишена без розгляду.

Після цього ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, де просить визнати за ним право користування спірною квартирою, і зобов»язати Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Бердянської міської ради зареєструвати його у цій квартирі.

Проте позивач не зазначив, на якій правовій підставі суд має визнати за ним право користування квартирою, яка перебуває у приватній власності іншої особи, навіть якщо вона померла.

Частина 1 і 2 ст. 213 ЦПК України передбачають, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Проте суд позбавлений можливості перевірити, чи відповідають позовні вимоги ОСОБА_1 вимогам закону, оскільки він взагалі не вказав норму права, яка регулює правовідносини, за якими він має право вимагати право користування чужою власністю.

Ті вимоги, які позивач заявив у позовній заяві, можуть бути застосовані лише в рамках ст. ст. 64 і 65 ЖК України, проте тільки за тією умовою, що жиле приміщення перебуває у комунальній власності, але судом беззаперечно встановлено, що квартира перебуває у приватній власності, отже позовні вимоги щодо права користування нею за цих підстав задоволені бути не можуть.

Глава 32 ЦК України передбачає випадки, коли особа має право користуватися чужим майном, книга шоста ЦК України передбачає набуття права власності на спадкове майно в порядку спадкування, проте про інші підстави визнання за ним права користування цієї квартирою позивач не заявив.

Позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі, оскільки ОСОБА_1 як особа, що не має права звернення з цим позовом, не може просити визнати реєстрацію іншої особи у цій квартирі недійсною, а також не довів права на свою реєстрацію у спірній квартирі.

Усі надані позивачем докази у вигляді листів про відсутність заборгованості по цій квартирі по сплаті за комунальні послуги, показання свідків щодо часу і порядку проживання позивача у спірній квартирі не можуть бути прийняті судом до уваги як такі, що не стосуються предмету позову в розумінні ст. 58 ЦПК України.

Керуючись гл. 32 ЦК України, ст. ст. 10, 58, 60, 212-215 ЦПК України, суд

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Бердянський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_15