У х в а л а

5 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І., Гуменюка В.І., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Деснянського районного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Український дім Рута» про стягнення заборгованості із заробітної плати, розрахунку при звільненні, встановлення періоду фактичної роботи, оформлення трудових відносин, внесення змін до трудової книжки, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Деснянський районний суд м. Києва рішенням від 4 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 22 червня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила; рішення Деснянського районного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2016 року залишила без змін.

19 вересня 2016 року ОСОБА_4, за дорученням якого діє ОСОБА_5., звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норми матеріального права, а саме статей 47, 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 і 20 травня, 30 вересня 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано зазначені норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 22 червня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про те, що 1 серпня 2014 року позивача було прийнято на посаду начальника відділу збуту товариства з обмеженою відповідальністю «Український дім Рута» (далі - Товариство) з дотриманням вимог статей 21, 24 КЗпП України. 3 листопада 2014 року позивача із займаної посади було звільнено згідно із частиною другою статті 41 цього Кодексу. Однак у день звільнення позивач уже не працював, тому 14 листопада 2014 року відповідач на його адресу направив письмове повідомлення про звільнення, розрахунок та отримання трудової книжки. До цього у період з 3 по 26 листопада 2014 року позивач з вимогою про розрахунок до відповідача не звертався. Лише 26 листопада 2014 року позивач з'явився до Товариства для отримання наказу про звільнення, розрахунку та трудової книжки. А тому відсутні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в порядку статті 117 КЗпП України.

Разом з тим в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 6 травня 2015 року касаційний суд, залишивши судові рішення без змін, погодився з їх висновками про те, що відповідач повинен був провести розрахунок з позивачем у день звільнення з видачею йому трудової книжки відповідно до вимог статей 47, 116 КЗпП України, а якщо позивач у день звільнення не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок; суд на підставі частини першої статті 117 КЗпП України стягує на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а в разі непроведення розрахунку до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини;

- в ухвалі від 20 травня 2015 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи; крім того, касаційний суд зауважив, що суд помилково не застосував до спірних правовідносин частину четверту статті 235 КЗпП України, та не з'ясував, чи повинна позивачу виплачуватись вихідна допомога;

- в ухвалі від 30 вересня 2015 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив, що позивачка не пропустила строк звернення до суду першої інстанції, встановлений статтею 233 КЗпП України; крім того, суд касаційної інстанції указав на необхідність з'ясувати: чи працювала позивачка у день звільнення, коли у відповідача виник обов'язок видати позивачці трудову книжку або ж направити їй повідомлення про необхідність її отримання.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Український дім Рута» про стягнення заборгованості із заробітної плати, розрахунку при звільненні, встановлення періоду фактичної роботи, оформлення трудових відносин, внесення змін до трудової книжки, відшкодування моральної шкоди про перегляд Верховним Судом України рішення Деснянського районного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук
В.І. Гуменюк
Я.М. Романюк