Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 711/3599/15-ц

Провадження 4-с/711/37/16

05 травня 2016 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі

головуючий суддя: Дунаєв С.О.

при секретарі: Нарадько Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_2 про арешт майна і заборону відчуження, заінтересована особа: ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду 22.04.2015р. зі скаргою, в якій зазначив, що в провадженні головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_2 (далі держвиконавець) перебувало виконавче провадження №45595946 за виконавчим листом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.11.2014р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 9742 грн.

Постановою держвиконавця від 25.11.2014р. накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 та заборонено відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу /а.с.5/.

Постановою від 05.03.2015р. держвиконавцем накладено арешт на земельну ділянку, що розташована в Чорнобаївському районі Черкаської області з кадастровим номером :05:000:0915, та квартиру за адресою: вул. С. Смірнова, 2/392, м. Черкаси, що належать ОСОБА_1 та заборонено відчуження зазначеного майна в межах суми 10766,89грн /а.с.5/.

12.03.2015р. заявник звернувся до держвиконавця з заявою, в якій просив скасувати арешт з усього належного йому рухомого та нерухомого майна, оскільки сума боргу значно менша, ніж вартість арештованого майна, та просив звернути стягнення в першу чергу на земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0915 /а.с.24/.

Натомість заява ОСОБА_1 залишилась без задоволення у зв'язку з чим до теперішнього часу в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна наявні заборони на відчуження ОСОБА_1 всього майна в межах суми 9742,63грн (номер запису про обтяження 7903282 від 02.12.2014р.) та нерухомого майна земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0915, що розташована в Чорнобаївському районі Черкаської області (номер запису обтяження 9065866 від 17.03.2015р.) /а.с.25-30/.

Задля виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.11.2014р. держвиконавцем звернуто стягнення на пенсію ОСОБА_1 у зв'язку з чим з пенсії останнього щомісячно здійснюється погашення заборгованості і на теперішній час залишок непогашеної заборгованості складає близько 7000грн.

Посилаючись на те, що вартість арештованого майна вочевидь є значно більшою за суму заборгованості за виконавчим листом, заявник просить визнати неправомірними та скасувати постанови держвиконавця від 25.11.2014р. та 05.03.2015р. про арешт майна та заборону його відчуження.

В судовому засіданні заявник підтримав вимоги своєї скарги та пояснив, що на теперішній час рішення суду він виконує, оскільки державним виконавцем звернуто стягнення на його пенсію. Вважає, що накладення арешту на все його рухоме та нерухоме майно не співвідноситься із сумою боргу, а тому суттєво порушує його право на вільне розпорядження його майном. Зауважив, що від виконання рішення не ухиляється та не заперечує проти накладення держвиконавцем арешту на квартиру та земельну ділянку в Чорнобаївському районі Черкаської області, вартість яких значно перевищує розмір забезпечуваного зобовязання. Проте, у зв'язку із наявністю арешту на все майно та забороною його відчуження, ОСОБА_1 на теперішній час позбавлений можливості розпорядитися домоволодінням за адресою: вул. Маньків, 30, с. Вергуни, Черкаського району Черкаської області.

Представник Центрального ВДВС ЧМУЮ ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення вимог скарги і зазначила, що держвиконавець діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений ЗУ «Про виконавче провадження». Накладення арешту на майно боржника є необхідною гарантією забезпечення виконання судового рішення. Вважає вимоги скарги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник стягувача ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що заперечує проти задоволення скарги ОСОБА_1, оскільки не довіряє зазначеній особі. Вважає, що наявність накладеного арешту на все рухоме і нерухоме майно боржника сприяє забезпеченню належного виконання рішення суду. Просив відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і являє собою сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів.

Статтею 57 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Такою постановою може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Таким чином, ч.3 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» надає державному виконавцю право накладати арешт у розмірі суми стягнення на все майно боржника. Разом з тим, суд зауважує, що зміст зазначеної норми закону необхідно тлумачити в сукупності з іншими нормами, які регулюють провадження з виконання судових рішень, і в контексті загальних засад судочинства та діяльності субєктів владних повноважень.

Одними з принципів діяльності субєктів владних повноважень у правовій державі, якою є Україна відповідно до ст.1 Конституції України, є добросовісність, розсудливість і пропорційність. Принцип пропорційності включає в себе, зокрема, дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) субєкту владних повноважень.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Частиною 7 ст.319 Цивільного кодексу України передбачено, що діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника накладається задля забезпечення реального виконання рішення. З аналізу вищенаведених норм вбачається, що задля забезпечення виконання судового рішення арешт може бути накладений лише на майно боржника, вартість якого співмірна з розміром суми, що підлягає стягненню.

Як встановлено судом виконавче провадження відкрито держвиконавцем 25.11.2014р. /а.с.19/. Одночасно з відкриттям виконавчого провадження держвиконавець виніс постанову від 25.11.2014р., якою наклав арешт на все майно ОСОБА_1 та заборонив здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу /а.с.5/. Таким чином, зазначену постанову держвиконавець виніс ще до того, як розпочав примусове виконання рішення суду, не надавши боржнику змоги самостійно виконати рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.25 ЗУ «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Проте, зі змісту постанови від 25.11.2014р. вбачається, що підставою для накладення арешту стала не заява стягувача, а виключно необхідність забезпечення виконання виконавчого документу. За таких обставин, суд вважає що постанова від 25.11.2014р. винесена з порушенням порядку, передбаченого ст.ст.25, 57 ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, в постанові не зазначено в межах якої суми боргу накладається арешт на майно, отже зазначена постанова не відповідає вимогам законності і підлягає скасуванню.

Крім того, встановивши наявність у ОСОБА_1 іншого майна, держвиконавець виніс постанову про арешт цього майна та заборону його відчуження у зв'язку з чим 05.03.2015р. було встановлено заборону на відчуження земельної ділянки, що розташована в Чорнобаївському районі Черкаської області з кадастровим номером :05:000:0915, та квартири за адресою: вул. С. Смірнова, 2/392, м. Черкаси, що належать ОСОБА_1. Сам заявник не заперечує проти наявності такої заборони щодо цих видів його майна, зазначаючи, що їх вартості більш ніж достатньо для забезпечення виконання судового рішення, незважаючи на те, що оцінка цього майна ще не проводилась. Тож постанова від 05.03.2015р. відповідає вимогам законності і винесена з дотриманням порядку, передбаченому законом, а тому не підлягає скасуванню.

Згідно ч.2 ст.387 ЦПК у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.387 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 25.11.2014р. по ВП №45595946 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження щодо ОСОБА_1, якою державний виконавець наклав арешт на все майно боржника.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з моменту отримання копії ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: ОСОБА_6