Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 330/431/16-ц Головуючий у 1 інстанції Гусарова В.В.
Номер провадження 22-ц/778/4294/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Дзярука М.П.,

Суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря : Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на ? частини квартири, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на ? частини квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з вересня 1997 року по травень 2013 року, вона та ОСОБА_9 проживали разом, однією сім'єю, за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт. Якимівка. АДРЕСА_1, а потім, за адресою АДРЕСА_2.

06 лютого 2004 року, за спільні кошти, позивачкою та ОСОБА_9 була придбана квартира № 2, розташована у буд. 19 по вул. Жовтневій у смт. Якимівка Запорізької області, на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_10

До грудня 2005 року позивачка та ОСОБА_9 робили прибудову до квартири та ремонт у ній, облаштовували подвір'я, після чого в'їхали та стали разом проживати.

На протязі усіх років спільного мешкання у квартирі продовжувалося її облаштування та оновлення будівлі за спільні кошти.

13 квітня 2007 року було надано рішення № 42 виконавчим комітетом Якимівської ради «Про оформлення права власності», а саме на прибудову. У зв'язку із чим, 20 вересня 2007 року на ім'я ОСОБА_9 було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру № 2, розташовану за адресою: Запорізька область, смт. Якимівка, вул. Жовтнева, буд. 19. Суперечок щодо спільного володіння нерухомістю у рівних частках та придбаним спільно майном, між ОСОБА_4М та ОСОБА_9 не виникало, вони повністю довіряли один одному.

31 грудня 2015 року ОСОБА_9 помер.

Позивачка та ОСОБА_9В неодноразово планували зареєструвати сімейні стосунки шляхом укладення шлюбу але, у зв'язку з тим, що обидва були зайнятими людьми, вважали, що завжди встигнемо. Стосунки не оформили, оскільки, з травня 2013 року перестали мешкати однією родиною, при цьому зберегли дружні відносини та продовжували спілкуватися.

Під час проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_9В один одному в усьому допомагали і підтримували один одного, вели спільне господарство, разом, за рахунок спільних коштів, придбали квартиру, зробили до неї прибудову та проводили в ній поточний ремонт, оплачували комунальні послуги, спільно вирішували куди витрачати гроші та мали спільний бюджет.

На підставі викладеного, позивачка просила встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу зі ОСОБА_9 з вересня 1997 року по травень 2013 року, визнати спільною сумісною власністю квартиру АДРЕСА_3, визнати за нею 1/2 частки на вказану квартиру.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Встановлено юридичний факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_9, який помер 31 грудня 2015 року, місце смерті смт. Якимівка Запорізької області, в період часу з вересня 1997 року по липень 2010 року.

Визнано право власності за ОСОБА_4 на 1/ 2 частку квартири АДРЕСА_4.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів факт свого проживання з померлим ОСОБА_9 однією сім»єю у період з вересня 1997 року по липень 2010, а тому майно, придбане за даний період, а саме квартира АДРЕСА_5, є їх спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, регулює ст.74 СК України, норми якої поширюються на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі й між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено договором між ними.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то майно одержане за цим договором є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зазначених норм при вирішенні питання про визнання майна спільною сумісною чи особистою приватною власністю, з'ясуванню підлягають як час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про проживання сторін у фактичних шлюбних відносинах.

Обґрунтовуючи факт свого спільного проживання з ОСОБА_9, спільного ведення ними домашнього господарства, позивач посилається на покази свідків, інші письмові матеріали.

Так, позивачем надано суду фотознімки за період з 1997 року по вересень 2012р. на яких вбачається спільне проводження часу ОСОБА_4 та ОСОБА_9, зустрічі з друзями, родичами їх обох.

Факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_9 спочатку за адресою: АДРЕСА_6, а потім за адресою: АДРЕСА_7 підтверджується показами свідків, письмовими доказами, а саме реєстрацією позивача, робочими автобіографіями позивача та померлого, заявою позивача на дачу згоду як цивільної дружини на покупку квартири АДРЕСА_8 та іншими доказами, а також фактично не заперечується відповідачами, які в своїх поясненнях погоджувалися, що ОСОБА_4 та ОСОБА_9 проживали разом, однак не погоджувалися, що таке проживання мало ознаки сім»ї, а лише співмешкання. Однак такі судження відповідачів не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Заперечуючи проти спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_9 з вересня 1997р. по лютий 2004р. у квартирі АДРЕСА_9 як сім»ї, апелянт посилається на відсутність реєстрації ОСОБА_9 за зазначеною адресою. Однак реєстрація не є ознакою фактичного проживання за адресою реєстрації.

Доводи апелянта про спростування показів свідків поясненнями відповідачів є безпідставними та такими, що суперечать матеріалам справи.

Доказів того, що спірна квартира була придбана лише за кошти ОСОБА_9 і подальша її реконструкція і добудова відбувалася також лише за кошти ОСОБА_9 та його батьків, відповідачами суду не надано. Доказів того, що матеріальна допомога при звільнення ОСОБА_9 була витрачена саме на придбання спірної квартири, немає.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_4 не вважала спірну квартиру спільною сумісною власністю спростовується матеріалами справи, а саме анкетою ОСОБА_4 у графі 16 (т.2 а.с. 34-35).

Апеляційний суд, аналізуючи покази свідків в сукупності з іншими матеріалами справи, приходить до висновку, що знайшов своє підтвердження факт спільного проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з вересня 1997р. по липень 2010р.

За час спільного проживання ОСОБА_9 було набуто право власності на квартиру АДРЕСА_10.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Враховуючи, що на момент набуття права власності на спірну квартиру ОСОБА_9 та ОСОБА_4 проживали як чоловік та жінка однією сім'єю, не перебували у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, спірна квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_9 та ОСОБА_4, частки яких у майні є рівними.

Доводи апелянта про пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду з зазначеним позовом за захистом свого права, колегією суддів відхиляються, виходячи зі слідуючого.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

До часу смерті ОСОБА_9 31.12.2015р. право позивача на спірну квартиру як на спільне майно не було порушено. Після смерті, спірна квартира виявилася спадковим майном, на яке претендують відповідачі, а тому право позивача на ? частину квартиру виявилося порушеним та підлягало захисту. З позовом позивач звернулася в березні 2016 року, а тому строк позовної давності не пропущений.

Доводи апелянта про сплив строку давності для оскарження свідоцтва про право власності на спірну квартиру, видане у квітні 2007р. взагалі є безпідставними, оскільки предметом позову не було оспорювання зазначеного свідоцтва.

Оскаржуючи ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 06.05.2016р. щодо заміни первісного відповідача та залучення співвідповідачами у справі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 і посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апелянт не зазначає, яким чином зазначені порушення могли призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ч.3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

В той же час, залучення співвідповідачами у справі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 не призвело до неправильного вирішення справи, а навпаки сприяло захисту прав всіх учасників процесу.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не знайшла підстав, передбачених ст. 309 ЦК України для скасування або зміни рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303,307, 308,313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: