АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення боргу,

№ апеляційного провадження:22-ц/796/12973/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Ластовка Н.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.

встановила:

у серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 1 968 305грн. 40коп.

Ухвалою судді від 12 серпня 2016 року позовну заяву повернуто позивачу для подання до належного суду.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить ухвалу судді скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду позовної заяви по суті.

Представник позивача посилається на порушення суддею норм процесуального права, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, тому позов підлягає розгляду у порядку ст. 109 ЦПК України за місцем проживання відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача, який не заперечував проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Повертаючи позовну заву позивачу для подання до належного суду, суддя виходив з того, що даний позов необхідно розглядати за правилами виключної підсудності.

Проте, такий висновок судді не ґрунтується на нормах процесуального права.

Частиною 1 ст. 114 ЦПК України визначено, що позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики.

Отже, правовідносини сторін виникли із договору позики. При цьому, з мета, з якою були отримані грошові кошти у борг, не має правового значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив місце проживання відповідача АДРЕСА_1, що знаходиться у Дніпровському районі м. Києва, а відтак даний позов підсудний Дніпровському районному суду м. Києва.

- 2 -

Суддею оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття позовної заяви.

Разом з тим, вимоги апеляційної скарги про постановлення окремої ухвали не ґрунтуються на нормах процесуального права, так як відповідно до ст. 320 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу, в якій зазначити порушення норм права і помилки, допущені судом першої інстанції, які не є підставою для скасування рішення чи ухвали суду першої інстанції.

Оскільки підставою для скасування ухвали судді є порушення норм процесуального права, окрема ухвала з цього приводу постановлена бути не може.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року скасувати, матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення боргу повернути до Дніпровського районного суду м. Києва на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: