Справа № 635/4059/15-ц
Провадження № 2/635/696/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Шинкарчука Я.А.,

при секретарі судового засідання - Желізовій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Позивач звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом (з врахуванням уточнення позовної заяви), яким просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № HAE5AU00030026 від 12.07.2007 року у розмірі 455597,33 грн. та витрати на сплату судового збору.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12.07.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 був кредитний договір № HAE5AU00030026, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 96885,71 грн. на термін до 14.07.2014 року та зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користуванням кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 27.01.2016 року має заборгованість у розмірі 509597,33 грн., яка складається з наступного: 69813,22 грн. заборгованість за кредитом, 103318,72 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4449,20 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 332016,19 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. У відповідності до висновку експертного дослідження про оцінку транспортного засобу №5974 від 16.06.2016, ринкова вартість автомобіля Daewoo, модель: Lanos, рік випуску:2007, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: SUPTF696D7W336710, реєстраційний номер:АХ6941ВА склала 49000,00 грн. Отже, різниця між поточною заборгованістю та ринковою вартістю автомобіля становить 455597,33 грн. Таким чином, позивач із звернувся до суду з відповідним позовом.

В судове засідання представник позивача, належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи не зявився, надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності представника банку.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся, надав до суду заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позову заперечує в повному обсязі.

В звязку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 12 липня 2007 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 був кредитний договір № HAE5AU00030026, відповідно до умов якого, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору, у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

У відповідності до п.7.1 кредитного договору банк зобовязувався надати відповідачу кредитні кошти шляхом: перерахунку на відкритий у Запорізький ФАБ «БрокБизнесБанк» МФО 373254 поточний рахунок №01 одержувач ЗАТ «ЗАЗ» на строк 12.07.2007 року по 14.07.20014 включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 63551,00 грн., також у розмірі 34,00 грн. для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, 635,51 грн. для сплати винагороди за надання фінансового інструменту, у розмірі 635,51 грн. на сплату страхових платежів до договору особистого страхування на поточний рік, 32029,69 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного Договору.

Забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає застава автомобіля ВАЗ 210994, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки і т.і., надані банку з метою забезпечення зобовязань за даним договором (п.7.3 кредитного договору).

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за даним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено у розрахунку заборгованості за договором № HAE5AU00030026.

У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 27.01.2016 року має заборгованість у розмірі 509597,33 грн., яка складається з наступного: 69813,22 грн. заборгованість за кредитом, 103318,72 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4449,20 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 332016,19 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Між тим, у відповідності до заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 серпня 2012 року №2034/2-5099/11 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAE5AU00030026 від 12.07.2007 у розмірі 136628,78 грн. звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль Daewoo, модель: Lanos, рік випуску:2007, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: SUPTF696D7W336710, реєстраційний номер:АХ6941ВА, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладення від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу.

Проте, на сьогоднішній день заставне авто не реалізовано, а у відповідності до висновку експертного дослідження про оцінку транспортного засобу №5974 від 16.06.2016, ринкова вартість даного автомобіля становить 49000,00 грн.

Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 1064 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. ст. 589, 590 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави Заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України та ч. 2 ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 591 ЦК України, реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, можливо дійти, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.

Відповідальність позичальника за невиконання своїх зобовязань за кредитним договором встановлена зокрема п. 4.1 Кредитного договору, а саме: при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, ОСОБА_1 має право нарахувати, а позичальник зобовязаний сплатити пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором, здійсненого позивачем, відповідачу станом на 27 січня 2016 року була також нарахована пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 332016,19 гривень.

Між тим, частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 27 січня 2016 року сума заборгованості відповідача за кредитним договором по тілу кредиту складає 69813,22 гривень, а розмір нарахованої позивачем пені 332016,19 гривень. Таким чином, розмір нарахованої пені за порушення виконання зобов'язань за договором є не співмірним з сумою заборгованості за кредитом та більш ніж у чотири рази перевищує її розмір, що не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, визначених у п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності. Дана позиція узгоджується із положеннями викладеними в постанові Верховного Суду України № 6-100цс14 від 3 вересня 2014 року.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача до 69813,22 гривень.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до платіжних доручень № BOOO9B0TJC від 19.05.2015 позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 3654,00 грн., №BOOO1B10IW від 01.02.2016 - у розмірі 3179,96 грн. та №BOJ61B130G від 01.07.2016 року - у розмірі 74,99 грн. позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 1 378,00 грн., що в загальному складає 6908,95 грн.

Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, а саме, позивачу суд присуджує з відповідача понесені ним і документально підтверджені судові витрати у повному обсязі, виходячи з положень п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до яких, у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, суд стягує судовий збір з відповідача в дохід держави у повному обсязі у розмірі 6908,95 гривень.

На підставі ст.ст. 11, 525, 526, 530, 610, 625, 629, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 197, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1), на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» (рах. №3111 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО № 305299, ) заборгованість за договором №HAE5AU00030026 від 12.07.2007 року, яка станом на 27.01.2016 року становить 198394 (сто девяносто вісім тисяч триста девяносто чотири) гривні 36 (тридцять шість) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1), на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» (рах. №3111 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО № 305299, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 6908 (шести тисяч девятсот восьми) гривень 95 (девяносто пяти) копійок.

В інші частині позовних вимоги відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя