АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/5306/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1402/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді П'єнти І.В.,

суддів: Корніюк А.П., Пастощука М.М.,

секретар Філіпчук О.С.

за участю: апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл квартири.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розподіл квартири. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 15.09.2007 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. 15.01.2010 року у сторін народилася донька ОСОБА_5. Вказує, що у шлюбі ними було придбано квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано за відповідачкою. Позивач вважає, що оскільки квартиру придбано за спільні кошти подружжя, згоди щодо її розподілу досягнуто не було, він має право власності на 1/2 частину квартири.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 травня 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 06 червня 2016 року у рішенні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 травня 2016 року постановлено виправити описку, вказано назву АДРЕСА_4.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. При цьому, посилається на неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Вважає, що судом неправомірно було прийнято докази про наявність у позивача джерел фінансування квартири як обсяги виручки від реалізації товарів фізичною особою-підприємцем і, відповідно, надано їм невірну правову оцінку. Крім того, судом не надано належної правової оцінки показам свідка ОСОБА_6, поясненням відповідача. На думку апелянта, позивачем не надано жодних письмових доказів сплати ним будь-яких сум, як оплату квартири, так і проведення ремонтних робіт.

В судовому засіданні апелянт та її представник апеляційну скаргу підтримали.

Позивач та його представник просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що 15 вересня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, який розірвано 14.03.2016 року (а.с. 4, 51-52). В період перебування у шлюбі, а саме 14 липня 2009 року між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк" (управитель) та ОСОБА_1 (довіритель) було укладено договір про участь у фонді фінансування будівництва виду "А", за умовами якого ОСОБА_1 зобов'язалася передати управителю грошові кошти в довірчу власність з метою отримання у власність об'єкту інвестування - квартири АДРЕСА_3, загальною площею 77,17 кв.м. (а.с. 22-24).

Відповідно до заяв на переказ готівки ОСОБА_1 внесла на рахунок фонду фінансування будівництва готівкові кошти: 14.07.2009 року - 115 986,51 грн.; 11.12.2009 року - 77 324,34 грн.; 08.07.2010 року - 60 308,36 грн.; 08.10.2010 року - 20 102,79 грн.; 20.12.2010 року - 60 308,36 грн.; 21.03.2011 року - 32 164,44 грн. (а.с. 31-36).

За довідкою № 701/123 від 17.01.2012 року про інвестування у 100 % загальної площі об'єкту інвестування, ОСОБА_1 станом на 17.01.2012 року оплатила 76,4 кв.м. загальної площі об'єкту інвестування. Загальна сума проплат становить 390 327 грн. (а.с. 25).

23 березня 2012 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_4 (а.с. 6).

З 06.11.2007 року позивач ОСОБА_7 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, вид діяльності - роздрібна торгівля з лотків та на ринках (а.с. 66-67).

Відповідно до звітів суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника податку ОСОБА_3, обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за звітний період - другий квартал 2009 року становив 28000 грн., третій квартал 2009 року - 43300 грн., четвертий квартал 2009 року - 94291 грн., перший квартал 2010 року - 25000 грн., другий квартал 2010 року - 51620 грн., третій квартал 2010 року - 79770 грн. (а.с. 56-65).

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6 - 612 цс15.

А тому, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, правильно виходив із того, що спірне майно, яким є квартира АДРЕСА_1, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки набута сторонами у період перебування у шлюбі та за їх спільні кошти. А тому, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Посилання апелянта на те, що здійснення платежів на рахунок фонду фінансування будівництва квартири відбувалось виключно за її кошти, є необґрунтованим та ґрунтуються на припущеннях, що, відповідно до положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, є недопустимим. Покази свідка ОСОБА_8 про надсилання дочці з Італії коштів та внесення саме цих коштів в якості оплати спірної квартири та квитанції про переказ коштів на ім'я відповідачки, відповідні виписки по рахунках не є належними та допустимими доказами належності ОСОБА_1 особисто спірної квартири (а.с. 69-76).

Згідно положень ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Заперечуючи в апеляційній скарзі відомості в звітах суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника податку ОСОБА_3 щодо обсягу виручки від реалізації товарів, та отримання ним саме такого доходу, апелянт не надала суду достовірних доказів на підтвердження своїх заперечень.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча/підпис/ І.В.Пєнта

Судді:/підписи/ А.П.Корніюк

М.М.Пастощук

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду І.В. П'єнта

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Продан Б.Г. Провадження № 22-ц/792/1402/16

Доповідач - П'єнта І.В. Категорія № 2,5