АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1941/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року м. Хмельницьки Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

секретар Кошельник В.М.

з участю представників заявника

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/16409/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 05 вересня 2016 року за заявою ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Агрофірми «Проскурів», Хмельницької районної державної адміністрації, Розсошанської сільської ради Хмельницького району про визнання права на земельну частку (пай).

Заслухавши доповідача, пояснення представників заявника, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звертаючись до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду, зазначала, що рішенням суду від 18 березня 2016 року (яке набрало законної сили 26 квітня 2016 року) було задоволено її позовні вимоги до Агрофірми «Проскурів». Визнано за нею право на земельну частку (пай) із земель, які належать на праві колективної власності Агрофірмі «Проскурів» в середньому розмірі особам, що мають право на земельну частку (пай). ОСОБА_1 звернулася до управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі, а 30 травня 2016 року її було повідомлено, що на території Розсошанської сільської ради відсутні вільні земельні ділянки колективної власності Агрофірми «Проскурів», оскільки ДП «Хмельницький науководослідний та проектний інститут землеустрою» розробив проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) колишньої Агрофірми «Проскурів». Відповідно до даного проекту усі землі колективної власності підлягають розпаюванню, розділенню на кількість осіб, які увійшли до додатку 1 до державного акта на право колективної власності на землю та осіб, що в судовому порядку визнали своє право власності на земельну частку (пай) і звернулися до Хмельницької райдержадміністрації із відповідною заявою про виділення в натурі на місцевості належної їм земельної частки (паю) станом на 27 квітня 2010 року. Даний проект було затверджено загальними зборами власників земельних часток (паїв) 04 червня 2010 року та шляхом жеребкування було проведено розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв).

_____________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції ОСОБА_3 Провадження № 22-ц/792/1941/16

Доповідач Костенко А.М. Категорія : ухвала

В звязку із цим ОСОБА_1, просила змінити спосіб і порядок виконання рішення суду від 18 березня 2016 року в частині зміни статусу земельної ділянки за рахунок якої її слід виділити земельну ділянку, визнати за нею право на земельну частку (пай) із земель запасу чи резервного фонду державної форми власності на території Хмельницького району в середньому розмірі особам, які мають право на земельну частку (пай).

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 05 вересня 2016 року в задоволені заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 18 березня 2016 року відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, її представник ОСОБА_4, просять скасувати ухвалу суду від 05 вересня 2016 року та постановити нову, якою задовольнити заяву про зміну способу і порядку виконання рішення суду від 18 березня 2016 року, посилаються на порушення норм процесуального права. Вказували, що суд першої інстанції належним чином не обґрунтував неможливості змінити способу і порядок виконання судового рішення, зазначивши, що в результаті задоволення заяви можуть виникнути обовязки в осіб (юридичних осіб), які не приймали участі в справі, та буде змінено по суті рішення суду. З даним твердженням апелянт та її представник не погоджуються, оскільки в оскаржуваній ухвалі не було вказано конкретно в яких осіб виникне такий обовязок, рішення суду від 18 березня 2016 року не буде змінено, так як в ОСОБА_1 виникло право на земельну частку (пай) 20 лютого 1996 року, тобто в момент передачі державного акту на право колективної власності на землю Агрофірми «Проскурів», членом якої була позивач. Крім того, відмова суду в задоволені заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду від 18 березня 2016 року призведе до того, що право ОСОБА_1 на землю залишилося незахищеним.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 17 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання за нею права на земельну частку (пай) із земель, що належать на праві колективної власності Агрофірмі «Проскурів» в середньому розмірі особам, які мають право на земельну частку (пай).

Відповідачами по даній справі вона вказала Агрофірму «Проскурів, Хмельницьку районну державну адміністрацію, Розсошанську сільську раду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 18 березня 2016 року позов ОСОБА_1 було задоволено та визнано за нею право на земельну частку (пай) із земель, що належать на праві колективної власності Агрофірмі «Проскурів» в середньому розмірі особам, які мають право на земельну частку (пай).

В своїй заяві про зміну способу і порядку виконання даного рішення суду ОСОБА_1, просить визнати за нею право на земельну частку (пай) вже із земель запасу чи резервного фонду державної форми власності на території Хмельницького району в середньому розмірі особам, які мають право на земельну частку (пай).

У відповідності до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою сторони виконавчого провадження суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання.

У частині першій статті 36 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Така ж норма міститься і в ст. 373 ЦПК України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 25 листопада 2015 року (справа № 6-1829цс15), прийнятій за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

З врахуванням такої позиції суд при розгляді заяв про зміну способу і порядку виконання судового рішення не вправі змінювати рішення суду по суті та не вправі самостійно змінювати спосіб захисту, передбачений статтею 16 ЦК України.

Як вбачається з рішення суду від 18 березня 2016 року право ОСОБА_1 на земельну частку (пай) визнано саме із земель, що належать на праві колективної власності Агрофірмі «Проскурів», а в заяві про зміну і способу виконання рішення суду позивач просить визнати за нею право на земельну частку (пай) із земель запасу чи резервного фонду державної форми власності, тобто фактично просить змінити рішення суду по суті, що суперечить, як нормам цивільного законодавства так і правовій позиції Верховного Суду України.

При цьому, слід звернути увагу, що відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб, а отже саме на цей державний орган в разі зміни способу та порядку виконання вищевказаного рішення суду буде покладено обовязок щодо його виконання фактично, як сторони по справі.

Однак Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи не були стороною в справі, участі в справі не приймали, а тому фактичне покладення на них обовязків по виконанню рішення суду на підставі заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду не відповідає вимогами цивільного законодавства.

При цьому, відповідно до ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов'язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Громадянам, зазначеним в абзаці п'ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. В разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Отже, даним Законом та іншими нормами чинного законодавства визначено порядок виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) членам сільськогосподарського підприємства. Повноваження по виділенню земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель запасу чи резервного фонду відповідно до норм земельного кодексу України належать Центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальним органам, які і мають приймати відповідне рішення.

За таких обставин ухвала суду про відмову в задоволенні заяви є законною та обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги, що рішення суду шляхом задоволенням заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду не буде змінено слід відхилити, оскільки такі твердження апелянта суперечать вищенаведеним нормам цивільного-процесуального законодавства.

Також не заслуговують на увагу і доводи апелянта, що відмова суду в задоволенні заяви призведе до того, що право на землю позивача залишиться незахищеним, оскільки як вказано, вище позивач не позбавлена можливості захистити свої права у встановленому законом порядку під час виконання рішення суду чи в судовому порядку поданням іншого позову, оскарженням дій компетентних органів, які наділені правом розпорядження землями державної власності, захистити своє право на земельну частку, яке визнано рішенням суду.

Ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) Судді (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко