СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2393/16-ц

пр. № 2/759/2350/16

13 травня 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Семанівої Ю.В.

за участю секретарів - Маляренко М.М., Ярмощук К.А.

представника позивача - ОСОБА_2

представника позивача - Левадного О.О.

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про встановлення факту родинних відносин,

В С Т А Н О В И В:

15 лютого 2016 року заявник звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити, що ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року є двоюрідним братом позивача.

Свою заяву мотивує тим, що після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина на спадкове майно. При зверненні до нотаріальної контори із заявою на прийняття спадщини ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав розбіжності в документах, що підтверджують родинні стосунки. Зокрема, зазначено, що у спадкоємиці - ОСОБА_5 та спадкодавця - ОСОБА_10 рідні дід та баба не співпадають, у зв'язку із розбіжностями у документах (а.с.2-3).

В судовому засіданні представник позивача адвокат Левадний О.О. уточнив, що треті особі у справі є третіми особами без самостійних вимог на предмет спору і виступають на боці позивача. Також, представник повідомив, що згідно з архівною довідкою (а.с. 34-35) в церковних метричних книгах виявлено записи про шлюб ОСОБА_11 з ОСОБА_12, та про шлюб ОСОБА_11 з ОСОБА_13 від яких згідно даних метричної книги за 1898, 1900, 1903, 1904, 1906, 1907, 1910, 1912, 1916, 1917, 1918, 1919 роки виявлено записи про народження дітей у ОСОБА_11, зокрема, запис №57 про народження сина ОСОБА_14, який народився та був похрещений ІНФОРМАЦІЯ_10 року та запис №47 про народження доньки ОСОБА_9, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 року. На думку позивача, ОСОБА_15 уклала шлюб з ОСОБА_16 від якого народився ОСОБА_10 - спадкодавець, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_17 уклав шлюб з ОСОБА_18 від якого народилась ОСОБА_5 (після шлюбу - ОСОБА_5) - позивач по справі. Оскільки в документах батька ОСОБА_15 допущена помилка і не вірно вказано по-батькові - «ОСОБА_15», замість «ОСОБА_15», позивач вимушена звернутись до суду з позовною заявою про визнання факту родинних відносин між нею та померлим ОСОБА_10 Зазначений факт необхідно встановити у зв'язку з оформленням спадщини. Вибір відповідачів позивач пояснив так, що оскільки на момент подачі позову ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечували проти позову, а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримували факт спорідненості, ними було вирішено подати позовну заяву до відповідачів, вказаних в позовній заяві.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 зазначила, що позивач повністю підтримує свої позовні вимоги, пояснивши при цьому, що відповідач та її син майже ніколи не навідувались до померлого ОСОБА_10, і зараз намагаються привласнити собі майно, що їм не належить. Також, вона повідомила, що позивач є її матір'ю і для них не настільки принциповим є питання спадщини, проте дійсно принциповим є питання відновлення справедливості. Також, вона зазначила, що сама особисто багато разів бувала в гостях у померлого ОСОБА_10 і завжди знала, що він є двоюрідним братом її матері і членом їх родини.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_4 проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав відсутності належних доказів, наданих позивачем на підтвердження факту спорідненості вказаних осіб. Також, представник зазначив, що з огляду на традиційні збігання прізвищ у осіб, які проживають в одній місцевості, жоден факт, наданий позивачами не підтверджує, що особи, вказані в архівній довідці мають відношення до батьків і родичів ОСОБА_10 Також, представник звернув увагу на розбіжності в даті народження ОСОБА_20 в її особистих документах, в яких дата народження зазначена як ІНФОРМАЦІЯ_7 натомість в архівній довідці дата народження вказана як ІНФОРМАЦІЯ_8 Також представник звернув увагу, що окрім архівної довідки позивачем не надано жодного документу, що підтверджував би дату народження ОСОБА_17.

Відповідач ОСОБА_7 в судові засідання не з'являлась, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, направила до суду клопотання з проханням розглядати справу за її відсутності, зазначивши, що проти задоволення позовної заяви вона заперечує (а.с.20, 26-27,43).

Треті особи в судові засідання жодного разу не з'являлись, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином (а.с. 20, 22, 23, 24,44-50).

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права.

Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3,4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а також сприяти особам, які беруть участь у справі у здійсненні ними їхніх прав. Тобто, процесуальний закон покладає на суд обов'язок сприяти сторонам у здійсненні ними їх прав, а не вчиняти дій, спрямованих на реалізацію ними їх прав, зокрема, в обранні ними способу захисту своїх прав.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 256 ЦПК Україні, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.09.2015 року, позивачу ОСОБА_5 від імені якої діяла ОСОБА_2 у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено у зв'язку з розбіжністю в документах, що підтверджують родинні стосунки між ОСОБА_5 та спадкодавцем ОСОБА_10 (а.с. 5).

Зазначене підтверджує, що факт, який позивач просить встановити, має юридичне значення, тобто від нього безпосередньо залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи - позивача.

Судовим розглядом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_10.

Батьками ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_16 та ОСОБА_20, що підтверджується копією актового запису № 1511 від 11.06.1941 року, зробленого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 10).

ОСОБА_15 та ОСОБА_16 уклали шлюб 21.06.1939 року, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2056, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, виданого 08.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві. Після укладення шлюбу прізвище змінено з "ОСОБА_16" на "ОСОБА_16".(а.с. 5).

Згідно з копією Свідоцтва про народження (що містить запис «запис відновлена»), серії НОМЕР_1 від 11.01.1951 року, актовий запис № 11, ОСОБА_15 народилась ІНФОРМАЦІЯ_9 року батьками ОСОБА_15 вказані - ОСОБА_21 та ОСОБА_22 (а.с.8, 55). Слід зазначити, що відповідачем в судовому засіданні було надано на огляд суду оригінал вказаного свідоцтва про народження.

Позивач та його представники стверджували, що батьками ОСОБА_15 є ОСОБА_11 та ОСОБА_23. На підтвердження, було надано архівні довідки №02-1705 від 20.08.2015 року, №02-1704 від 20.08.2015 року та №02-198 від 03.02.2016 року.

Відповідно до довідки №02-1704 від 20.08.2015 року в метричній книзі церкви Іоанна Предтечі с. Великі Дмитровичі Київського повіту і губернії за 1898 рік виявлено запис №57 про народження ОСОБА_17 який народився та був похрещений ІНФОРМАЦІЯ_10 року, батьками якого зазначені: селянин села ОСОБА_16 та його законна дружина ОСОБА_25.

Відповідно до довідки №02-1705 від 20.08.2015 року в метричній книзі церкви Св. Іоанна Предтечі с. Великі Дмитровичі Київського повіту та губернії за 1912 рік виявлено запис №47 про народження доньки ОСОБА_15, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 року, батьками якої зазначені: селянин села ОСОБА_16 та його законна дружина ОСОБА_26.

Відповідно до довідки №02-198 від 03.02.2016 року яких в метричних книгах церкви Св. Іоанна Предтечі с. Великі Дмитровичі Київського повіту та губернії за 1898 рік виявлено запис №7 про шлюб ОСОБА_11 з ОСОБА_27 від якого згідно даних метричної книги за 1898, 1900, 1903 виявлено запис № 57 про народження сина ОСОБА_14, який народився та був похрещений ІНФОРМАЦІЯ_10 року, батьками якого зазначені: селянин села ОСОБА_16 та його законна дружина ОСОБА_25.

Також, в метричній книзі церкви Різдва Пресвятої Богородиці с. Нові Безрадичі (присілок Старі Безрадичі приписний) Київського повіту та губернії за 1903 рік, виявлено запис №45 про вступ у шлюб ОСОБА_11 з ОСОБА_13. У метричних книгах церкви Св. Іоанна Предтечі с. Великі Дмитровичі Київського повіту та губернії за 1904, 1906, 1907, 1910, 1912, 1916, 1917, 1918, 1919 роки, виявлено запис №47 про народження доньки ОСОБА_15, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 року, батьками якої зазначені: селянин села ОСОБА_16 та його законна дружина ОСОБА_26.

При цьому, відповідачем надано копію реєстраційного листка до паспорту ОСОБА_20, виданого 17.01.1946 року, в якому зазначено дату народження - ІНФОРМАЦІЯ_9 року (а.с. 54); копію форми №4 свідоцтва про народження ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2, батьки: ОСОБА_21 та ОСОБА_22 (а.с.57); копію трудової книжки, заповненої 11.01.1939 року на ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_3, яка народилась у 1913 році; посвідка про шлюб ОСОБА_16 та ОСОБА_15 21.06.1939 року (а.с.59), копію метричної довідки про охрещення сина ОСОБА_16 та ОСОБА_15 (а.с.60). Оригінали цих документів були надані на огляд суду.

Тобто, згідно з наданими документами ОСОБА_15 народилась ІНФОРМАЦІЯ_9 батьками ОСОБА_15 вказані - ОСОБА_21 та ОСОБА_22.

Тоді як в архівних довідках, наданих позивачем йде мова про ОСОБА_15, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 року, батьками якої зазначені: селянин села ОСОБА_16 та його законна дружина ОСОБА_26.

Позивачі не оскаржують дійсності свідоцтва про народження та інших документах, наданих позивачем проте, на їх думку, дата народження ОСОБА_15 була вказана в них - помилково, так само, як було допущено помилку в по-батькові її матері та батька.

Проте за відсутності доказів, що свідчать про зазначену помилку, та з урахуванням наданих доказів, суд не може дійти висновку, що ОСОБА_15 яка є матір'ю ОСОБА_10 і ОСОБА_15, про яку йде мова в архівних довідках є однією і тією ж особою.

Що стосується ОСОБА_5, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_28 уклали шлюб 01 лютого 1985 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 01.02.1985 року, про що в книзі реєстрації актів про уклдання шлюбів зроблено актовий запис про укладання шлюбу № 109. Дівоче прізвище ОСОБА_15 зазначено - ОСОБА_15 (а.с.12).

Відповідно до копії Свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 833, серії НОМЕР_3 від 24.01.2015 року, батьками ОСОБА_5 вказані - ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (а.с. 5). Згідно із довідкою № 02-174 від 20.08.2015 року, виданої Центральним державним історичним архівом Державної архівної служби України батьками ОСОБА_17 вказані - ОСОБА_11 та ОСОБА_25 (а.с. 7). Інших доказів взаємозв'язку між батьком ОСОБА_5 та ОСОБА_11 суду не було надано.

Окрім того, на підставі ч.3 ст. 58 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, зокрема, копії свідоцтв на ОСОБА_30, ОСОБА_31, які не затверджене належним чином, копію паспорту Російської Федерації ОСОБА_30

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Разом з тим, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, не доведеністю їх належними і допустимими доказами, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову щодо встановлення юридичного факту родинних відносин між ОСОБА_10 та ОСОБА_5.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223, 256, 258, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про встановлення факту родинних відносин - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення, а особами, які не були присутніми під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.В. Семаніва

У відповідності до ч.2 ст.218 Цивільного процесуального кодексу України в судовому засіданні 13 травня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Постанова в повному обсязі складена 17 травня 2016 року.