Справа № 2/1519/8443/11
Провадження № 2/1519/45/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 жовтня 2016 року

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.

за секретаря - Ардаковської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, визнання трудового договору недійсним, повернення трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, стягнення моральної шкоди, стягнення шкоди, завданої ушкодженням здоровя, стягнення компенсації при звільненні з вини роботодавця, включення строку вимушеного прогулу до трудового стажу,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3із вимогою про повернення трудової книжки та стягнення заробітної плати, та після неодноразового уточнення своїх позовних вимог просив визнати трудовий договір № 7 від 01 червня 2008 року між позивачем та відповідачем недійсним; визнати звільнення позивача відповідачем незаконним; поновити на роботі позивача; стягнути з відповідача на свою користь суму в розмірі 362998,03 грн.:, а саме: допомогу при звільненні з вини роботодавця у розмірі 4350,00 грн.; вимушений прогул з урахуванням індексації за весь період в розмірі 180088,03 грн.; компенсацію при звільненні за невикористану відпустку у розмірі 18560,00 грн.; відшкодування нанесеної шкоди пошкодженню здоровя у розмірі 60000,0 грн.; моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.; пенсійний фонд і соціальні відрахування; зобовязати відповідача повернути позивачу трудову книжку; сплату всіх заборгованостей з соціальних та податкових відрахувань, зарахування усього терміну вимушеного прогулу в трудовий стаж у ФОП ОСОБА_3, а також стягнути з відповідача всі судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на такі обставини. 01 червня 2006 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ПП Ахмад ОСОБА_3 та працював барменом, але тільки з 26 квітня 2008 року по 05 грудня 2011 року був оформлений трудовий договір. Коли він прийшов на свою зміну 05 грудня 2011 року позивача в усній формі проінформували що він звільнений, а напередодні за допомогою смс «і більше тут не працює і повинен покинути цей заклад», при цьому йому не був пред'явлений наказ про його звільнення і не видана трудова книжка. На його запитання була відповідь - звільнений і все. Грошових коштів, за які він відпрацював на той момент і компенсації за звільнення не було видано. Позивач ставить під сумнів підпис від імені ОСОБА_1 на трудовому договорі № 7 від 01 червня 2008 року в графі «працівник». Позивач вважає що звільнення його сталося з особистих мотивів, що стало великою моральною травмою для нього і це призвело до різкого погіршення здоров'я. Також із-за не видачі трудової книжки він не має можливості бути прийнятий на іншу роботу. 24 жовтня 2012 року позивачу за його зверненням Одеський міський центр зайнятості надав копію трудового договору, який був розірваний 16 січня 2012 року.

Відповідач ОСОБА_2 особа-підприємець ОСОБА_3 надав до суду заперечення на позов, в якому просив відмовити позивачу у повному обсязі, зазначивши, що у грудні 2011 року та січня 2012 року позивач не відпрацював жодної години, що підтверджується табелем обліку робочого часу і тому саме заробітна плата за цей період позивачу не нараховувалася. А заробітна плата за листопад 2011 року була отримана особисто позивачем, про що є відповідний особистий розпис позивача у відомості про сплату заробітної плати за листопад 2011 року. Трудовий договір між ОСОБА_4 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було розірвано сторонами 16 січня 2012 року відповідно до ст. 38 КЗпП Украйни за власним бажанням працівника та знятий з реєстрації Одеського міського центру зайнятості 16 січня 2012 року за № 3297.

Щодо тверджень позивача відносно його не допуску на робоче місце, то окрім думки з цього приводу позивача, цей факт не підтверджується ніякими іншими доказами, цей факт також не зафіксовано і співробітниками Територіальної державної Інспекції праці в Одеської області під час проведення перевірки у грудні 2011 року, про що і був проінформований позивач. Більш того, наявність актів про не вихід на робоче місце, визнається і самим позивачем у його письмових поясненнях. З урахуванням пояснень сторін, актів про не вихід на робоче місце, табелів обліку відпрацьованого часу суд дійшов до висновку, що у грудні 2011 року січні 2012 року позивач фактично не працював на робочому місці, заробітна плата йому не нараховувалась, але позивач не був звільнений за прогул.

Згідно із ст. 21 КЗпП України та розяснення в газеті «Праця і зарплата», що є офіційним виданням і використовується для проведення інформаційно-роз зяснювальної роботи, підприємці не повинні оформляти накази про прийом і про звільнення з роботи, а також вести кадрову документацію, а саме: - особисту картку за формою П-4; - особистий листок з обліку кадрів; - особисту справу; - книгу обліку трудових книжок, та інші документи, необхідність ведення яких установлено законодавством для юридичних осіб.

Відповідно до п. 2.20-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 58 від 29 липня 1993 року та зареєстровано в Міністерстві юстиції України за №110 від 17 серпня 1993 року «трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у приватного підприємця, зберігаються безпосередньо у працівників». Таким чином, вимоги позивача, щодо повернення трудової книжки та сплати будь-яких грошових коштів є безпідставними оскільки трудова книжка зберігалася безпосередньо у позивача, а починаючи із грудня 2011 року позивач на працю не з'являвся, у зв'язку з чим заробітна плата йому не нараховувалась.

21 грудня 2011 року суддя Малиновського районного суду м. Одеси Сегеда О.М. залишила позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 про повернення трудової книжки та стягнення заробітної плати без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивач ОСОБА_4 виправив недоліки тому позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

01 лютого 2012 року суддя Малиновського районного суду м. Одеси Сегеда О.М. відкрила провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 про повернення трудової книжки та стягнення заробітної плати.

03 березня 2012 року, у звязку із знаходженням судді Малиновського районного суду м. Одеси Сегеда О.М. на тривалому лікарняному, справу прийняв до свого провадження суддя Малиновського районного суду м. Одеси Гуревський В.К.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, висновки судової експертизи, суд вважає позов таким, у якому необхідно відмовити з наступних причин.

Судом встановлено, що 01 червня 2008 року між ОСОБА_4 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено трудовий договір №7, за яким ОСОБА_4 був прийнятий на роботу у піццерію «Белла Італія» барменом.

Трудовий договір між ОСОБА_4 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було розірвано сторонами 16 січня 2012 року відповідно до ст. 38 КЗпП Украйни за власним бажанням працівника та знятий з реєстрації Одеського міського центру зайнятості 16 січня 2012 року за № 3297.

Згідно із довідки Державної податкової інспекції у Київського району м. Одеси № 7930/1702 від 05 квітня 2013 року, згідно якої заробітна плата ОСОБА_4 у січні 2012 року не нараховувалася і останній був звільнений 16 січня 2012 року.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України Державний центр зайнятості від 12 вересня 2014 року, трудовий договір між ОСОБА_4 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було розірвано сторонами 16 січня 2012 року, хоча до Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості відповідні дані про зняття з реєстрації трудового договору №7 від 01 червня 2008 року між працівником ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_3 були внесені лише 25 жовтня 2013 року.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 березня 2013 року за заявою ОСОБА_1 по цій справі була призначена почеркознавча експертиза, на вирішення якої поставлено таке питання: 1) Чи виконані підписи на трудовому договорі № 7 від 01.06.2008 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_1, в графі «працівник» при його укладанні та при його розірванні, саме ОСОБА_1? Провадження у справі було зупинено на час проведення експертизи. Але експертиза не була проведена у звязку з несплатою витрат, повязаних з проведенням експертизи та ненаданням вільних зразків почерку для проведення експертизи.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2013 року за заявою ОСОБА_4 по цій справі знову була призначена почеркознавча експертиза, на вирішення якої поставлено таке питання: 1) Чи виконаний підпис на трудовому договорі № 7 від 01.06.2008 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_1, в графі «працівник» при його укладанні та при його розірванні, саме ОСОБА_1? Провадження у справі було зупинено на час проведення експертизи.

Відповідно до висновку № 5437/02, складеного 31 січня 2014 року, вбачається, що вирішити питання чи виконанні підписи імені ОСОБА_1 у наданому на експертизу примірнику трудового договору №7 від 01 червня 2008 року, укладеному між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розміщені на зворотній стороні документу в пп. 15, 17, 20 в графах «Працівник», самим ОСОБА_1 або іншою особою (особами), не виявилося можливим з причин, вказаних у дослідницькій частині висновку.

Під час розгляду цієї справи, за заявою Позивача 17 липня 2013 року Слідчим відділом Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області було розпочате кримінальне провадження №0004583 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України.

В ході розслідування кримінального провадження №0004583 прокуратурою Малиновського району м. Одеси було виявлено злочин, передбачений ч. 1 ст. 366 КК України, про що 12 грудня 2013 року було внесено відомості до ЄРДР за № 0000263. 13 грудня 2013 року прокуратурою Малиновського району м. Одеси кримінальне провадження №0004583 та кримінальне провадження № 0000263 були обєднані в одне провадження за єдиним реєстраційним номером 0004583.

22 грудня 2015 року розслідування у кримінальному провадженні №0004583 було доручено слідчому слідчого відділу Малиновського ВП в місті Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_5

22 березня 2016 року слідчий відділу Малиновського ВП в місті Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_5 виніс постанову про закриття кримінального провадження, якою кримінальне провадження №0004583 було закрито за відсутністю у подіях складу кримінального порушення.

Під час кримінального провадження №0004583 Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при ГУМВС України в Одеській області було виконано дві почеркознавчи експертизи, для проведенння яких із матеріалів справи надавалися докази, що містять зразки почерку позивача.

Слідчим СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_6 листом № 31/21-2680 від 09.07.2014 року було запропоновано надати тимчасовий доступ до оригіналу трудового договору № 7 від 01.06.2008 року та можливості його тимчасово вилучити для проведення почеркознавчої експертизи.

Згідно із висновком експертизи №31-П, складеним 23 лютого 2015 року Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при ГУМВС України в Одеській області, призначеної за постановою від 07 листопада 2015 року СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, вбачається, що підписи у пп. 15, 20 графах «Працівник» від імені ОСОБА_1 у трудовому договорі №7 від 01 червня 2008 року, укладеному між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, виконані самим ОСОБА_1.

Згідно із висновком експертизи №531-П, складеним 23 лютого 2016 року Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, призначеної за поставою від 24 грудня 2015 року Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, вбачається, що підпис у п. 17 графі «Працівник» від імені ОСОБА_1 у трудовому договорі №7 від 01 червня 2008 року укладеному між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, виконаний самим ОСОБА_1.

Саме з цих підстав кримінальне провадження було закрито.

Під час розгляду цієї справи, провадження по справі було зупинено на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року на час хвороби позивача та відновлено на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 25 березня 2015 року.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 дали показання, згідно яких сторонами трудового договору були виконані необхідні вимоги чинного на той час законодавства щодо розірвання трудових договорів та зняття трудових договорів із реєстрації, а саме тому трудовий договір між ОСОБА_4 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було розірвано сторонами 16 січня 2012 року, про що свідчить особистий підпис позивача у п. 17 графі «Працівник» від імені ОСОБА_1 у трудовому договорі №7 від 01 червня 2008 року, укладеному між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, виконаний самим ОСОБА_1. А після цього трудовий договір №7 від 01 червня 2008 року був знятий з реєстрації Одеського міського центру зайнятості 16 січня 2012 року за № 3297, про що є відповідний запис у п. 18 трудового договору №7 від 01 червня 2008 року, а також відповідні записи, що зроблені відповідальною особою Одеського міського центру зайнятості ОСОБА_11 у книзі реєстрації трудових договорів. Також викладені обставини, щодо розірвання та зняття трудового договору №7 від 01 червня 2008 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підтверджуються листом Міністерства соціальної політики України від 28.03.2016 року за № 67/021/150-16.

Відповідно до ст. ст. 21, 24 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Згідно із ч. 3 ст. 115 КЗпП України, розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників регулює законодавство про працю, яке не передбачає можливості визнання трудового договору недійсним. Відповідно до ст. 9 КЗпП умови договорів про працю є недійсними тоді, коли вони погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством або суперечать йому. Таким чином, невиконання стороною трудового договору окремих умов трудового договору дає іншої стороні трудового договору право на його розірвання, з відповідними наслідками.

З огляду на положення ст. ст. 3, 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України особа звертається до суду для захисту своїх порушених прав чи охоронюваних законом інтересів; наслідком прийняття судового рішення та його виконання має бути відновлення порушених прав позивача. Таким чином, що обов'язковою умовою поновлення на роботі є порушення при звільненні прав та охоронюваних законом інтересів особи, яка звертається з відповідним позовом. Тому, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Отже, на час звернення позивачем з позовною заявою до Малиновського районного суду м. Одеси позивач знаходився у трудових відносинах із відповідачем, що підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи, а також не заперечується і відповідачем. І відповідно, права позивача на час подання позову до суду не були порушені відповідачем і не можуть бути відновлені судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

У звязку з відмовою в позові, заходи забезпечення позову, застосовані судом ухвалою від 07.12.2015 року, якою накладено заборону на відчуження майна, що належить ОСОБА_2 особи-підприємцю ОСОБА_3 в межах ціни позову в розмірі 200127,45 грн., підлягають скасуванню після набрання судовим рішенням законної сили.

Керуючись ст. ст. 3, 9, 21, 24, 115 КЗпП України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 62, 154, 213-215 ЦПК України, СУД

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, визнання трудового договору недійсним, повернення трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, стягнення моральної шкоди, стягнення шкоди, завданої ушкодженням здоровя, стягнення компенсації при звільненні з вини роботодавця, включення строку вимушеного прогулу до трудового стажу відмовити.

Скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07.12.2015 року, якою накладено заборону на відчуження майна, що належить ОСОБА_2 особи-підприємцю ОСОБА_3 в межах ціни позову в розмірі 200127,45 грн., знявши з нього заборону на відчуження майна після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Гуревський В.К.