УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно.

Разом з позовною заявою, позивач направила до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_3.

Мотивуючи свої вимоги тим, що громадянин ОСОБА_3 чинить активний спротив позивачу у здійснені нею права власності на зазначену квартиру, а сам в ній не проживає. А тому, існує реальна можливість її реалізації відповідачем з метою позбавлення позивача можливості здійснити своє право власності.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. (п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України)

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, з 02.10.1988 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітню доньку.

Відповідач будучи зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1, фактично проживає в м. Торонто, Канада.

19.03.2014 року Вищим судом справедливості штату Онтаріо в Канаді було затверджено мирову угоду між позивачем і відповідачем, які поділили між собою спільно нажите майно в Канаді та Україні. За умовами мирової угоди спірна квартира належить позивачу, а відповідач зобов?язався передати їй всі правовстановлюючі документи на неї.

Враховуючи, що станом на момент звернення до суду з позовом відповідач так і не виконав умови мирової угоди, позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на спірну квартиру та просить суд накласти на неї арешт, з метою забезпечення своїх законних прав та інтересів.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно

виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати

мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Враховуючи, що будь-яких доказів, чинення з боку відповідача позивачу супротиву в можливості реалізації її права власності на спірну квартиру, доказів належності відповідачу спірного майна, а також доказів на підтвердження фактів намагання з боку відповідача здійснити реалізацію квартири, позивачем не надано, а саме невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову на даній стадії розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 151-153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Колєсник Олени Анатоліївни - відмовити.

Ухвала можу бути оскаржена через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя В.С. Кицюк