АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6238/16 Головуючий 1 інст. - Нечипоренко І.М.
Справа № 619/3372/15-ц Доповідач - Бурлака І.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«25» жовтня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2. В обґрунтування свого позову посилався на те, що 07 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 823/2-27/24/7-104, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кошти у тимчасове користування на умовах забезпечення, строковості, повернення, платності та цільового використання кошти в розмірі 32000,00 доларів США, зі сплатою 13,5 процентів річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 06 грудня 2022 року.

20 листопада 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін № 3 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 823/2-27/24/7-104 від 07 грудня 2007 року.

07 грудня 2007 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії та кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 823/3-27/24/7-153, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за невиконання позичальником його обов'язку щодо повернення кредиту, виплати відсотків за кредитом, комісій, неустойок в розмірі та на умовах визначених договором про надання відновлювальної кредитної лінії та кредитним договором, тобто відповідачі є солідарними боржниками за кредитним договором.

20 листопада 2012 року між банком та відповідачами укладено договір про внесення змін № 1 до договору поруки, відповідно до умов якого порукою забезпечується повернення кредиту в сумі 193102,80 грн.

Зазначив, що в порушення умов договору ОСОБА_1 свої зобов'язання перед банком не виконав, у зв'язку з чим станом на 16 березня 2015 року його заборгованість становила 166989,78 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом у розмірі 159817,31 грн., суми заборгованості за відсотками - 2858,49 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2021,85 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків - 49,49 грн., інфляційних витрат за кредитом - 2117,17 грн., інфляційних витрат за відсотками - 125,47 грн.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» суму заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 823/2-27/24/7-104 від 07 грудня 2007 року та договором про внесення змін № 3 від 20 листопада 2012 року у розмірі 166898,78 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 159817,31 грн., заборгованості за відсотками - 2858,49 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2021,85 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків - 49,49 грн., інфляційні витрати за кредитом - 2117,17 грн., інфляційні витрати за відсотками - 125,47 грн., стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір в розмірі 1669,89 грн.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задоволено повністю, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» суму заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 823/2-27/24/7-104 від 07 грудня 2007 року та договором про внесення змін № 3 від 20 листопада 2012 року в розмірі 166989,78 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 834,95 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 834,95 грн.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 19 серпня 2016 року заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, в яких ОСОБА_1 просив заочне рішення - скасувати, постановити ухвалу, якою позовну заяву банку залишити без розгляду, стягнути з позивача судові витрати; ОСОБА_2 просила заочне рішення - скасувати, постановити рішення, яким відмовити в позові банку, стягнути з позивача судові витрати. При цьому посилалися на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважали, що суд не надав належної оцінки доказам у справі.

ОСОБА_1 зазначив, що його судом першої інстанції не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи; що зі змісту застереження, які містяться в довіреностях банку чітко випливає, що вчиняти будь-які юридичні дії поза межами договору № НОМЕР_1 від 01 серпня 2014 року, які перелічені в довіреності від імені банку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не уповноважені; останню сплату за кредитом ним здійснено 26 березня 2011 року, а банк звернувся з позовом тільки 12 серпня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності; що судом не з'ясовано питання правомірності видачі кредиту в іноземній валюті; що банком не надано жодного письмового доказу, який може свідчити, що банком виконано умови кредитного договору та надані кошти в зазначеному розмірі; що матеріали справи не містять доказів часткового погашення ним заборгованості, до позовної заяви не додано жодної квитанції; що сплачені ним кошти також йшли на інші поточні рахунки, які не передбачалися кредитним договором.

ОСОБА_2 зазначила, що її судом першої інстанції не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи; що зі змісту застереження, які містяться в довіреностях банку чітко випливає, що вчиняти будь-які юридичні дії поза межами договору № НОМЕР_1 від 01 серпня 2014 року, які перелічені в довіреності від імені банку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не уповноважені; що останню сплату за кредитом ОСОБА_1 здійснив 26 березня 2011 року; що банк не звернувся до неї з вимогою про дострокове повернення коштів, як це передбачено договором поруки та договором про внесення змін до договору поруки.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 необхідно відхилити, заочне рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується, обґрунтовано виходив з того, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 823/2-27/24/7-104, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кошти у тимчасове користування на умовах забезпечення, строковості, повернення, платності та цільового використання кошти в розмірі 32000,00 доларів США, зі сплатою 13,5 процентів річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 06 грудня 2022 року.

20 листопада 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін № 3 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 823/2-27/24/7-104 від 07 грудня 2007 року, згідно якого банк перевів суму кредиту 22399,88 доларів США разом із нарахованими процентами в сумі 1006,52 доларів США в гривню за курсом, що станом на дату укладення цього договору про внесення змін загалом становило 193102,80 грн. з максимальним можливим розміром плаваючої процентної ставки за користування кредитом у розмірі не більш ніж 27,00 % річних.

07 грудня 2007 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії та кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 823/3-27/24/7-153, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за невиконання позичальником його обов'язку щодо повернення кредиту, виплати відсотків за кредитом, комісій, неустойок, в розмірі та на умовах визначених договором про надання відновлювальної кредитної лінії та кредитним договором.

20 листопада 2012 року між банком та відповідачами укладено договір про внесення змін № 1 до договору поруки, відповідно до умов якого порукою забезпечується повернення кредиту в сумі 193102,80 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 свої зобов'язання перед банком не виконав, у зв'язку з чим станом на 16 березня 2015 року його заборгованість становила 166989,78 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом у розмірі 159817,31 грн., суми заборгованості за відсотками - 2858,49 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2021,85 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків - 49,49 грн., інфляційних витрат за кредитом - 2117,17 грн., інфляційних витрат за відсотками - 125,47 грн.

Посилання представника відповідачів на те, що до спірних правовідносин необхідно застосувати позовну давність та відмовити банку в задоволенні позову є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторонни права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про поверненя кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як вбачається з матеріалів справи останній платіж позичальником здійснено 13 січня 2015 року, (а. с. 18), банк звернувся до суду з позовом 12 серпня 2015 року, тобто строк звернення до суду за захистом своїх прав банк не пропустив. На аркуші справи № 75 міститься перелік платежів, які здійснював ОСОБА_1, починаючи з 10 березня 2009 року по 26 березня 2011 року, які не спростовують того факту, що позичальник продовжував погашати кредит починаючи з 20 листопада 2012 року по 13 січня 2015 року, (а. с. 17, 18).

В суді апеляційної інстанції представник відповідачів не спростувала надані докази та пояснила, що їй невідомо про ці виплати.

Інші доводи апеляційних скарг, а саме посилання відповідачів щодо повноважень представників банку, правомірності видачі кредиту в іноземній валюті, виконання банком умов кредитного договору та надання коштів в зазначеному розмірі, часткового погашення ОСОБА_1 заборгованості, не звернення до поручителя з вимогою про дострокове повернення коштів є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та крім цих доводів відповідачів, які не є доказами відповідно до статті 60 ЦПК України, нічим не підтверджуються.

Ухвалюючи рішення, судова колегія вважає, що суд першої інстанції з додержанням вимог ст. ст. 213 - 215 ЦПК України, встановивши обставини справи повно, надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку щодо обґрунтованості позову банку.

У зв'язку з чим оскільки доводи апеляційних скарг про порушення судом норм матеріального і процесуального права не грунтуються на матеріалах справи і висновків суду не спростовують, а оскаржене судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстав для його зміни чи скасування немає.

Питання щодо стягнення судових витрат вирішено відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1.ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії