Справа № 361/983/14-ц Головуючий у І інстанції Василишин В. О.
Провадження № 22-ц/780/4365/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 11.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

11 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Сліпченка О.І.,

суддів Приходька К.П., Гуля В.В.,

за участю секретаря: Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами старшого державного виконавця ВДВС Броварського МУЮ у Київській області Федяніної Юлії Віталіївни, Древіної Юлії Василівни на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця ,-

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеною вище скаргою, яку обґрунтовувала тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області (далі відділ ДВС БМУЮ) перебував виконавчий лист Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2014 року №361/983/14-ц про стягнення із ОСОБА_3 на її користь боргу в сумі 52 000 грн. 00 коп. й судового збору в сумі 641 грн. 80 коп. Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС БМУЮ від 30 листопада 2015 року повернуто цей виконавчий лист у звязку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Разом із тим, у боржника є нерухоме майно, на яке можна було б звернути стягнення.

Просила поновити строк для подання до суду скарги на дії старшого державного виконавця відділу ДВС БМУЮ, повязані із ухваленням постанови від 30 листопада 2015 року у виконавчому провадженні № 45152079, визнавши причини його пропуску поважними скасувати вказану постанов та зобовязати відділ ДВС БМУЮ виконати виконавчий лист суду в повному обсязі.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2016 року скаргу задоволено частково. Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції в Київській області ОСОБА_4 повязані із винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30 листопада 2015 року у виконавчому провадженні № 45152079 та скасовано вказану постанову. У задоволенні решти вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_4В просить скасувати ухвалу, ухвалити нову, якою визнати дії правомірними, а апелянт ОСОБА_2 просить зазначити строк виконання ухвали та вирішити питання судових витрат, при цьому апелянти посилаються на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_4В не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише з формальних міркувань.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Задовольняючи скаргу частково, суд першої інстанції виходив з того, що дії старшого державного виконавця відділу ДВС БМУЮ, повязані із винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 30 листопада 2015 року з підстав відсутності механізму проведення електронних торгів - є неправомірними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Ухвалою цього ж суду від 25 лютого 2014 року накладено арешт на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Київська область, Броварський район, село Красилівка, вулиця Басова, 8, який належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с. 8, 51).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2014 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 52 000 грн. 00 коп. та судові витрати в сумі 641 грн. 80 коп. (а.с.7). Вказані судові рішення набрали законної сили

05 вересня 2014 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 52 000 грн. 00 коп. й судових витрат в сумі 641 грн. 80 коп. (а.с. 19, 34).

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що боржнику ОСОБА_3 на праві власності належать житловий будинок та земельна ділянка (цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :01:019:0025) за адресою: Київська область, Броварський район, село Красилівка, вулиця Басова, будинок 8 (а.с. 40, 41, 52).

Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС БМУЮ ОСОБА_4 від 17 листопада 2014 року було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 в межах суми боргу 57 955 грн. 98 коп. (а.с.37).

Постановою старшого державного виконавця відділ ДВС БМУЮ ОСОБА_4 від 30 листопада 2015 року виконавчий лист Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2014 року № 361/983/14-ц повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону № 606-XIV (а.с.18).

Повертаючи виконавчий документ стягувачу державний виконавець відділу ДВС БМУЮ виходила з того, що наявне у боржника нерухоме майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки за адресою: Київська область, Броварський район, село Красилівка, вулиця Басова, 8 не може бути реалізоване у звязку із відсутністю механізму проведення електронних торгів, а іншого майна не виявлено.

Згідно ч.1 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу (ч. 5 ст. 52 Закону «Про виконавче провадження»).

Разом з тим, згідно з наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2015 № 2710/5 «Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» (набрав чинності 29.12.2015 р), який видано відповідно до ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 березня 2015 року № 212-р «Деякі питання реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів», було затверджено Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів (далі - Порядок).

В силу вказаного наказу визнано такими, що втратили чинність з 18.01.2016 р, зокрема:

наказ Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 «Про затвердження Інструкції про проведення виконавчих дій», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (зі змінами);

наказ Міністерства юстиції України від 15 липня 1999 року № 42/5 «Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19 липня 1999 року за № 480/3773 (зі змінами);

наказ Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02 листопада 1999 року за № 745/4038 (зі змінами);

наказ Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5 «Про проведення експерименту із запровадження порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 16 квітня 2014 року за № 427/25204 (зі змінами).

У цьому Порядку термін арештоване майно (далі майно) вживається у такому значенні: рухоме або нерухоме майно боржника (крім земельних ділянок та майна, вилученого з обігу згідно із законом або обмежено оборотоздатного, та майна, зазначеного в ч.8 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації (п.1).

З пояснень та апеляційної скарги ОСОБА_4 вбачається що ОСОБА_2 відмовлено у здійсненні реалізації вищенаведеного майна з посиланням на наказ Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5 «Про проведення експерименту із запровадження порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів». Цим наказом затверджено Тимчасовий порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, який з 01.07.2014 року запроваджено і у Київській області.

У цьому Порядку термін арештоване майно (далі майно) вживається у такому значенні: рухоме або нерухоме майно боржника (крім земельних ділянок та майна, зазначеного в ч. 8 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження»), на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації (п.1 Порядку).

Таким чином, оскільки на постановою старшого державного виконавця відділу ДВС БМУЮ ОСОБА_4 від 17 листопада 2014 року було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 в межах суми боргу 57 955 грн. 98 коп. (а.с.37), - законодавча можливість для звернення стягнення на вказане майно була, а державним виконавцем було неправомірно відмовлено у нездійсненні реалізації майна, яке належить боржнику.

Крім того, на той момент були чинними накази Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції про проведення виконавчих дій», «Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна» та «Про затвердження Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна», які передбачають звернення стягнення на земельні ділянки.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки основні доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 зводяться до неправильного застосування місцевим судом норм матеріального права, скарга не підлягає до задоволення, оскільки не обґрунтована законом та спростовуються матеріалами справи.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги ті обставини, що Європейський суд в аналогічних справах визнавав порушення п. 1 ст. 6 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції в звязку з тим, що статочне рішення суду тривалий час залишалось невиконаним, а виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що також передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Інших доводів, які спростовували б законність і обґрунтованість постановленого судом рішення апеляційна скарга в собі не містить.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення в частині стягнення судових витрат. В іншій частині не підлягає до задоволення, оскільки доводи вказані в апеляційній скарзі не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Статтею 88 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Так, за загальним правилом, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання скарги на дії ДВС та часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.1 ч.2 ст.307, ст.ст. 313, п.1 ч.1 ст.312, п.4 ч.1 ст.314 ст.ст. 315, 317, 319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця ВДВС Броварського МУЮ у Київській області Федяніної Юлії Віталіївни - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2016 рокузалишити без змін.

Стягнути з відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі - 440 (чотириста сорок гривень).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: