УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши заявою представника позивачаОСОБА_2 ОСОБА_6 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів.

Разом з позовною заявою, представник позивача направила до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_5.

Мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є сином позивача, який у літку 1996 року позичив у позивача 20 000 доларів США з метою придбання житлового будинку АДРЕСА_1, а також здійснення в ньому ремонтних робіт.

Від повернення коштів відповідач всіляко ухиляється, а тому позивач вважає, що з метою уникнення виконання взятих на себе зобов?язань відповідач може здійснити продаж даного житлового будинку.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. (п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України)

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 (позивач) є батьком ОСОБА_5 (відповідач), що підтверджується свідоцтвом про народження.

04.08.1996 року позивач надав, а відповідач отримав у борг 20 000 доларів США для купівлі та здійснення ремонту будинку № 25/32 по вул.. Зелена в місті Києві, а також зобов?язувався повернути дану суму коштів на першу вимогу позивача.

Позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення взятих в борг коштів, однак відповідач відмовився посилаючись на скрутний матеріальний стан та відсутність грошових коштів. Крім того, як вбачається з наявного в матеріалах позовної заяви листа-відповіді ОСОБА_5, останній запропонував звернутися позивачу до суду з метою стягнення з нього позичених грошових коштів.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно

виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати

мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Враховуючи, що будь-яких доказів щодо намагань відповідача здійснити продаж належного йому на праві власності житлового будинку, з метою уникнення, його реалізації під час виконавчого провадження за рішенням суду, в разі задоволення позову, представником позивача не надано, а також не надано доказів, що саме невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. А тому, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову на даній стадії розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 151-153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивачаОСОБА_2 ОСОБА_6 - відмовити.

Ухвала можу бути оскаржена через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя В.С. Кицюк