РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 р.

Центральний районний суд м.Миколаєва

у складі: головуючого судді Мамаєвої О.В.,

із секретарем Баришніковою І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника 3-ї особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про припинення договору у зв'язку з його виконанням, третя особа ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми за договором позики.

В обґрунтування позову позивач вказала, що 08.07.2009 року між сторонами було укладено договір безпроцентної позики, згідно якого відповідач отримав від позивача позику у розмірі 410000 грн., на строк до 01.02.2010 року. У зв'язку із невиконанням договору позики відповідачем, просить стягнути із відповідача на її користь вказану суму та понесені судові витрати.

17.05.2016 року позивач уточнила позовні вимоги, просить припинити договір позики укладений 08.07.2009 року у зв'язку з його виконанням, оскільки при зверненні до суду із позовом про стягнення суми боргу, судом була затверджена мирова угода сторін, згідно якої відповідач з метою врегулювання позову, зобов'язався сплатити позивачу заборгованість за договором позики, шляхом передачі в рахунок погашення заборгованості належне йому нерухоме майно - спальний корпус №3 пансіонату "ІНФОРМАЦІЯ_1", розташований за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 08.09.2010 року за позивачем визнано право власності на пансіонат "ІНФОРМАЦІЯ_2" за адресою: з/в "Коблево" вул. Морська, 161, та було видано свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно. Тому вважає, що боржник виконав свої зобов'язання за договором позики.

Ухвалою суду від 03.11.2015 року до участі у справі в якості 3 особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_5.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи ОСОБА_3 вказала, що з позовом не згодна, оскільки не відомо з яких підстав сільською радою було прийнято рішення про передання у власність позивача нежитлову будівлю пансіонату, ухвала суду про затвердження мирової угоди скасована. Крім того, ОСОБА_5 претендує на вказаний об'єкт нерухомості, оскільки він був придбаний в період шлюбу із ОСОБА_4 Вважає позов необґрунтованим.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.07.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір безпроцентної цільової позики, згідно якого позикодавець надала позичальнику 410000 грн. на строк до 01.02.2010 року /а.с.21-22/.

Згідно розписки, ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_6 суму у розмірі 410000 грн. 08.07.2009 року та зобов'язався повернути їй вказану суму до 01.02.2010 року /а.с. 23/.

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_4 зобов'язань за договором позики, ОСОБА_1 14.06.2010 року звернулась до Центрального районного суду м.Миколаєва із позовом про стягнення заборгованості за договором.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 07 вересня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 була затверджена мирова угода, за якою ОСОБА_4 визнає позов і з метою врегулювання спору зобов'язується сплатити ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 08.07.2009 року у розмірі 410000 грн., шляхом передачі в рахунок погашення заборгованості за позикою належне йому на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 липня 2010 року - нерухоме майно спальний корпус №3 Пансіонату "ІНФОРМАЦІЯ_1", який розташований за адресою АДРЕСА_1; майно складається з основного літ.А загальною площею 989,10 кв.м. та споруд, вартість нерухомого майна становить 417050 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2015 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_5, ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 07 вересня 2010 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У вказаній ухвалі, зокрема, зазначено, що суд, визнаючи мирову угоду, не пересвідчився чи не порушує дана мирова угода права та інтереси інших осіб /а.с. 105-107/.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 30 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ТОВ "Київ-плюс" про визнання майна (в тому числі пансіонат "ІНФОРМАЦІЯ_2", розташований в АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя, його поділ та витребування із чужого незаконного володіння, у задоволенні позову відмовлено.

Вказаним рішенням суду встановлено, що на виконання договору від 30.04.2009 року, укладеного між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_8 про отримання позики на суму 400000 грн., за рішенням та ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 27 травня 2010 року і 21 червня 2010 року відповідно, між боржником ФОП ОСОБА_8 та відповідачем ОСОБА_4 укладена мирова угода, за якою останній в рахунок погашення позики отримав у власність спальний корпус №3 пансіонату «ІНФОРМАЦІЯ_1» у с.Коблево Березанського району Миколаївської області.

На підставі судового рішення та рішення виконавчого комітету Коблівської сільської ради №55 від 19 липня 2010 року, відповідачем ОСОБА_4 17 серпня 2010року зареєстровано право власності на зазначене майно за адресою: АДРЕСА_1 яке складається із основного корпусу літ. «А», загальною площею 989,10 кв.м. та споруд.

Після набрання законної сили ухвали господарського суду та прийняття рішення виконкомом №55, за відповідачем на підставі інших рішень виконкому Коблівської сільської ради №59 від 19 липня 2010 року і №65 від 11 серпня 2010 року, без посилань на будь-які законні підстави, визнано право власності на новий об'єкт нерухомого майна, який додатково перейменовано сільською радою у пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою: зона відпочинку "Коблево" АДРЕСА_2. Але, реєстрацію права власності на пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_2» площею 1 260,6кв.м. відповідачем ОСОБА_4 у відповідності до частини 4 статті 334 ЦК України не здійснено.

У подальшому, ОСОБА_4, на виконання наявних у нього позичкових зобов'язань перед ОСОБА_1 на суму 410 000 грн. за укладеним між ними договором від 8 липня 2009 року, та у зв'язку з пред'явленим до нього позову, уклав з ОСОБА_1 мирову угоду, за якою, в рахунок погашення боргу, передав їй належний йому на праві власності спальний корпус №3 пансіонату «ІНФОРМАЦІЯ_1» у АДРЕСА_1.

На підставі ухвали Центрального районного суду міста Миколаєва від 7 вересня 2010 року про визнання мирової угоди, виконкомом Коблівської сільської ради прийняті рішення №№ 84-86 від 8 вересня 2010 року, якими скасовано пункти раніше прийнятих ним рішень щодо визнання права власності на пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_1», перейменований в пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_2», за відповідачем ОСОБА_4, та надана згода ОСОБА_1 на перейменування пансіонату із визнанням за нею право власності на пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_2», площею 1 250,6кв.м. за адресою: зона відпочинку "Коблево" АДРЕСА_2.

На ім'я власника пансіонату «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_1 17 серпня 2010 року видано технічний паспорт з поміткою щодо здійснення його реконструкції в 2010 року, внаслідок якої збільшилася його загальна площа з 989,10кв.м. до 1 250,6кв.м., а інвентарна вартість з 417 050 грн. 00 коп. до 789 655 грн. 00 коп.

Таке право власності ОСОБА_1 зареєстровано у встановленому порядку, після чого 1 серпня 2014 року здійснено відчуження спірного пансіонату на користь ОСОБА_7 шляхом укладення договору дарування.

05 квітня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Березанського районного суду Миколаївської області до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, виконкому Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, ОСОБА_9, про визнання протиправними та скасування рішень Коблівської сільської ради від 08.09.2010 року № 84-86, скасування свідоцтва про право власності від 04.10.2010 року на ім'я ОСОБА_1 на пансіонат "ІНФОРМАЦІЯ_2", розташований у АДРЕСА_2; по витребування з чужого незаконного володіння на користь ОСОБА_4 нерухоме майно: пансіонат "ІНФОРМАЦІЯ_2", розташований у АДРЕСА_2.

На даний час рішення по справі не прийнято.

Позивачем ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги до ОСОБА_4 про припинення договору позики у зв'язку із його виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України, відповідно до якої кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Із заявлених вимог про припинення договору позики у зв'язку із його виконанням, не вбачається яким чином відповідачем порушені права позивача у правовідносинах, що виникли із договору позики, та що вони підлягають захисту в судовому порядку. Позивачем по суті заявлені вимоги з метою захисту оспорюваного відповідачем права власності позивача на пансіонат "ІНФОРМАЦІЯ_2". При цьому у даній справі між сторонами виникли правовідносини щодо повернення боргу за договором позики, тобто щодо виконання грошового зобов'язання.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачами обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови у задоволенні позову, але що не позбавляє її права звернутися до суду за захистом свого права у передбачений законом спосіб.

Крім того, згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Належним виконанням грошового зобов'язання за договором позики відповідно до ст.1049 ЦК України є повернення позичальником позикодавцеві позики (грошових коштів у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, належним виконанням грошового зобов'язання буде передання позикодавцеві грошової суми.

Із матеріалів справи слідує, що грошова сума, яку позичив за договором позики ОСОБА_4 у ОСОБА_1 ним не повернена.

Зобов'язання також припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами (ст. 600 ЦК України).

Однак, позивачем не надано доказів на досягнення згоди сторін щодо передання боржником кредиторові відступного.

Наявну у матеріалах справи мирову угоду сторін, за якою ОСОБА_4, на виконання наявних у нього позичкових зобов'язань перед ОСОБА_1 на суму 410 000 грн., в рахунок погашення боргу, передав їй належний йому на праві власності спальний корпус №3 пансіонату «ІНФОРМАЦІЯ_1» у АДРЕСА_1, суд не бере до уваги, оскільки ухвала Центрального районного суду міста Миколаєва від 7 вересня 2010 року про визнання мирової угоди була скасована.

Також суд не бере до уваги рішення виконкому Коблівської сільської ради №№ 84-86 від 8 вересня 2010 року, якими скасовано пункти раніше прийнятих ним рішень щодо визнання права власності на пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_1», перейменований в пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_2», за відповідачем ОСОБА_4, та надана згода ОСОБА_1 на перейменування пансіонату із визнанням за нею право власності на пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_2», площею 1 250,6кв.м. за адресою: зона відпочинку "Коблево" АДРЕСА_2, оскільки вони прийняті на підставі ухвали Центрального районного суду міста Миколаєва від 7 вересня 2010 року про визнання мирової угоди, яка в подальшому була скасована.

Згідно вищевикладеного, підстав для задоволення вимог позивача про припинення договору у зв'язку з його виконанням, судом не встановлено.

Понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.3,11,14,60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 16, 599 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про припинення договору у зв'язку з його виконанням, третя особа ОСОБА_5, відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Мамаєва