АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

26 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів : Вербової І.М., Болотова Є.В .

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за заявою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Всеукраїнський акціонерний банк» про поновлення строку для пред‛явленння виконавчого листа до виконання

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіна М.А. звернулася до суду з заявою про поновлення строку для пред‛явлення до виконання виконавчого документу за рішенням Святошинського районного суду від 2 грудня 2010 року,виданого судом 16 серпня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» 196 812,06 грн. Поважною пропуску цього строку заявник зазначала кадрові зміни та халатність попереднього керівництва банку з питань контролю щодо пред‛явлення до виконання судових рішень,що було виявлено в процесі ліквідації банку.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року заяву задоволено та поновлено ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» строк для пред‛явлення виконавчого листа № 2-3859-1/10 від 16 серпня 2011 року,виданого Святошинським районним судом м. Києва, до виконання.

Не погодившись з такою ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову про відмову уповноваженій особі в задоволені заяви про поновлення строку .

На обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема,що у суду не було підстав визнавати,що строк для пред‛явлення виконавчого листа до виконання пропущено банком з поважних причин,оскільки такі докази в матеріалах справи відсутні.Судом не враховано,що вона добровільно та частково виконує рішення суду. Окрім цього вважає апелянт, ліквідаційна процедура банку не є поважною причиною пропуску строку,оскільки повернення виконавчого документу стягувачу мало місце 16 лютого 2015 року,тобто в період коли Славкіну М.А.була вже призначена уповноваженою особою щодо ліквідації банку і перебувала на цій посаді три місяці,що реально давало її можливість забезпечити належний контроль за претензійно-правовою роботою. Окрім цього, ОСОБА_1 зазначає також в своїй апеляційній скарзі,що посилання уповноваженої особи щодо халатності попереднього керівництва банку, нічим не підтверджуються і суд цій обставині не надав належної оцінки.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу, в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі №1-7/2013, є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Як передбачено ч.1 ст.371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Так, причина пропуску строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об'єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об'єктивної можливості подати виконавчій документ до виконання у встановлені строки.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 02.12.2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» борг за кредитним договором та з судові витрати у розмірі 196 812 грн. (а.с.52-54).

На підставі даного рішення 16.08.2011 року видано виконавчий лист № 2-3859-1/10 (а.с.62).

Постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві ЄвпатовоюТ.Г. від 16.02.2015 року вищезазначений виконавчий лист повернутий стягувану на підставі п.7 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» з зазначенням в постанові права стягувача на можливість повторного пред'явлення виконавчого листа до виконання в строк до 16.02.2016 року (а.с.63).

21.11.2014 року в ПАТ «ВіЕйБі Банк» розпочалася процедура ліквідації банку.

Задовольняючи заяву уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Всеукраїнський акціонерний банк» про поновлення строку для пред‛явленння виконавчого листа до виконання суд першої інстанції виходив з того, що зазначений строк пропущено з поважних причин, а саме у зв'язку з кадровими змінами та із ліквідацією банку, що підтверджується рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 22.02.2016 року та рішенням зазначеного органу про продовження строків процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 22.02.2016 року № 213 (а.с.64).

Судом першої інстанції належним чином були перевірені зазначені обставини у справі та відповідно їм надана належна правова оцінка, з огляду на що ухвала суду є законною і колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 після ухвалення рішення суду про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором,умови договору виконувала неналежно і станом на час розгляду справи у неї наявна заборгованість,що особисто визнано нею та про що свідчить поданий нею та досліджений колегією суддів лист банку від 17 жовтня 2016 року. Визнаючи зазначену обставину, ОСОБА_1 не погодилась лише з розміром заборгованості визначеної банком та пояснила, що по її розрахункам заборгованість складає трохи менше ніж 4 тисяч доларів США.

Таким чином, право заявника на виконання судового рішення, враховуючи розмір заборгованості та те, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, є порушеним. Виконання судового рішення є обов'язком відповідача з часу набрання рішення законної сили.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1. ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішенні по справі Горнсбі проти Греції від 19.03.1997 р. зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом, а виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися, як складова частина суду. Таким чином, остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, повинно бути виконаним, що відповідає принципу верховенства права, який договірні сторони зобов'язалися поважати, ратифікуючи вказану Конвенцію.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.218,303,304,305,307, п.1 ст.312,313,315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді