Справа № 175/1945/16-ц
Провадження № 2/175/776/16
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2016 pоку Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Борисова С.А.,

за участю секретаря Єльшиної А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд визнати недійсним договір дарування предметів побутового призначення від 24.01.2013 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Судові витрати покласти на відповідачів у солідарному порядку.

ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, відповідно до заперечень на позовну заяву просила суд слухати справу за її відсутності та винести рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник ОСОБА_3 у судовому засіданні просив суд у задоволенні позову відмовити у звязку з його необґрунтованістю.

Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, допитавши свідків, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи дійшов до наступного.

Так, згідно зі ст.718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та ні папери, а також нерухомі речі.

Статтею 719 ЦК України передбачено, що договір дарування предметів особистого користування та побутового призначення може бути укладений усно.

Право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття (ст. 722 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається всім майном па власний розсуд та мас право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як пояснив представник ОСОБА_3 у судовому засіданні, з метою дарування предметів побутового призначення 24.01.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (на той час не перебували у шлюбі) укладено договір дарування предметів побутового призначення. Цього ж дня ОСОБА_4 прийнято дарунок у повному обсязі та отримано примірник договору дарування. Предмети побутового призначення, які перелічені в договорі дарування у повному обсязі перевезено до квартири, де була зареєстрована та фактично мешкала ОСОБА_4 АДРЕСА_1. Дані обставини у судовому засіданні підтверджено свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6

03.05.2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, про що Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №200. Після державної реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_4 змінено на «Животова».

Після укладення шлюбу, подружжя стало мешкати за адресою: АДРЕСА_2. Як пояснив представник ОСОБА_3 у судовому засіданні, після укладання шлюбу деякі предмети побутового призначення, що були подаровані ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) Ю.В., остання перевезла до квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Разом з тим суд звертає увагу на той факт, що оспорюваний Договір укладено більше як за півроку до написання розписки від 01.08.2013 року р. та до ухвалення судового рішення про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості від 12.06.2014 року, на яке посилається позивач, а тому приховувати будь-яке майно, як йдеться в позовній заяві, не було сенсу.

Так, згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним (ст. 234 ЦК України).

Таким чином, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Однак в даному випадку на виконання правочину, що оспорюється позивачем, майно вказане в ньому було передано обдарованому ,а тому на думку суду такий правочин не можу бути кваліфікований як фіктивний.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, па підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснені, сторін, третіх ocio, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.58 ЦПК України належними с докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог. Сул не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ст. 61 ЦПК України чітко визначені підстави звільнення від доказування, зокрема: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; обставини, визнані судом загальновідомими.

Позивач звертаючись до суду з даним позовом повинен довести відсутність у всіх учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.1 1.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» надано роз'яснення, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Також необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій па виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як недійсний.

Таким чином, враховуючи, що договір дарування предметів побутового призначення був укладений сторонами, перелічене майно було отримано обдарованим та знаходилось тривалий час в її особистому користуванні, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову у сумі 551 грн. 21 коп. віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 202, 234, 319, 718, 719, 722 ЦК України, ст.ст. 3, 7, 10, 11, 27, 31, 57, 60, 61, 88, 173, 174, 205, 213, 214, 223 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, - відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову у сумі 551 грн. 21 коп. віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.А.Борисов