У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 9 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 23 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк передав йому грошові кошти у розмірі 27 тис. доларів США, зі сплатою 12,9 % річних, строком до 23 листопада 2028 року. 23 листопада 2007 року на забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно з ОСОБА_3 відповідати перед банком за виконання зобов'язання по вказаному кредитному договору.

Відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконали, на вимоги не реагували, унаслідок чого станом на 22 серпня 2014 року виникла заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 17 037 доларів 30 центів США, що за курсом Національного банку України становить 223 406 грн 53 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 14 613 доларів 04 центи США, що за курсом Національного банку України становить 191 617 грн 72 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 2 230 доларів 90 центів США що за курсом Національного банку України становить 29 253 грн 32 коп.; пеня за прострочення сплати процентів у розмірі 193 долари 36 центів США, що за курсом Національного банку України становить 2 535 грн 49 коп.

З урахуванням наведеного ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за вказаним договором про надання споживчого кредиту у розмірі 17 037 доларів 30 центів США.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 9 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27 квітня 2016 року, позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 17 037 доларів 30 центів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову про солідарне стягнення з неї кредитної заборгованості відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив із того, що позичальник і поручитель свої зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту та договором поруки не виконали, що є підставою для солідарного стягнення з них заборгованості за вищевказаним договором.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що банк звернувся до суду з вказаним позовом до боржника та поручителя 4 вересня 2014 року, тобто у межах шестимісячного строку, отже порука не припиняється. Доводи поручителя про те, що термін повернення кредиту настав у липня 2013 року, а позивач звернувся з позовом більше ніж через рік є безпідставними. Крім того, зазначив, що розмір кредитної заборгованості банком обчислено вірно.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що 23 листопада 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк передав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 27 тис. доларів США, зі сплатою 12,9 % річних, строком до 23 листопада 2028 року. 23 листопада 2007 року на забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно з ОСОБА_3 відповідати перед банком за виконання зобов'язання по вказаному кредитному договору.

21 липня 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» надіслано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимогу про дострокове повернення кредиту та процентів у зв'язку з неналежним виконанням умов договору про надання споживчого кредиту, в яких вказано про добровільне погашення протягом 31 дня з моменту отримання даної вимоги простроченого основного боргу, відсотків та пені. У разі непогашення поверненню підлягає весь кредит достроково на 32 день з дня отримання вимоги.

ПАТ «УкрСиббанк» указувало про те, що ОСОБА_3та ОСОБА_4 його вимогу не виконали, унаслідок чого станом на 22 серпня 2014 року виникла заборгованість за договором про надання споживчогокредиту у розмірі 17 037 доларів 30 центів США, що за курсом Національного банку України становить 223 406 грн 53 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 14 613 доларів 04 центи США, що за курсом Національного банку України становить 191 617 грн 72 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 2 230 доларів 90 центів США, що за курсом Національного банку України становить 29 253 грн 32 коп.; пеня за прострочення сплати процентів у розмірі 193 долари 36 центів США, що за курсом Національного банку України становить 2 535 грн 49 коп.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Судом установлено, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється.Відповідачі не виконували взяті на себе зобов'язання за спірним договором про надання споживчогокредиту з липня 2013 року, а, отже, суд повинен визначитись, чи не з цієї дати повинен обчислюватись шестимісячний строк пред'явлення позовної вимоги до поручителя, що відповідає п.п. 3.1.4., 7.1 даного договору та положенням ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Проте позивач звернувся до суду з позовом лише 4 вересня 2014 року.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 8 жовтня 2014 року № 6-128цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог закону, ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України належним чином не дослідив чи пред'явив кредитор вимогу до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання та чи припинилися зобов'язання за договором поруки.

Крім того, вказуючи заборгованість за кредитним договором, у тому числі пені, у доларах США, апеляційний суд не звернув уваги на таке.

Відповіднодо ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до прийманняза номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з чч. 1, 3 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд не врахував те, що пеня може обчислюватись лише в національній валюті України - гривні. Натомість, пеня обчислена у розмірі 193 долари 36 центів США.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта