У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного

суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Максимчук З.М., Григоренко М.П.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 02 грудня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія Авангард" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

09 квітня 2015 року ТОВ "Будівельна Компанія Авангард" звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Рівненського міського суду від 02 грудня 2015 року позовні вимоги ТзОВ "Будівельна Компанія Авангард " задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість згідно договору №7-315 від 16 грудня 1996 року в розмірі 1798 гривень 00 коп. основного боргу, 1 500 гривень 00 коп. пені, 17 гривень 47 коп. 3% річних.

Вирішено питання розподілу судових витрат: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Будівельна компанія Компанія Авангард " 250 гривень 00 коп. витрат на правову допомогу та 243 гривні 60 коп. витрат по оплаті судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що між позивачем та відповідачем з 06 лютого 2014 року діють правовідносини відповідно до умов договору про надання послуг №7-315 від 16 грудня 1996 року , оскільки 06 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір дарування гаража-стоянки №7-315.

Такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, оскільки судом не встановлено укладення будь-якого правочину щодо зміни боржника за договором №7-315 від 16 грудня 1996 року.

28 червня 2014 року ОСОБА_1, звертався до позивача з пропозицією укласти договір про обслуговування гаража-стоянки, однак така пропозиція була залишена без відповіді та належного реагування, а тому між сторонами у цій справі відсутні договірні відносини.

Крім того, при вирішенні спору суд першої інстанції не звернув увагу на положення ст.ст.512, 514 Цивільного кодексу України та не врахував, що у зв'язку з укладенням договору про відступлення права вимоги до відповідача не перейшло будь-яких обов'язків, в т.ч. тих, про невиконання яких зазначав позивач.

Складена головним бухгалтером ТзОВ "Будівельна Компанія Авангард" калькуляція собівартості послуг по обслуговуванню гаражного комплексу ТзОВ "Компанія Авангард" по АДРЕСА_1 за 2014 року не відповідає первинним бухгалтерським документам.

Просить рішення Рівненського міського суду від 02 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ТзОВ "Будівельна Компанія Авангард " у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що 06 грудня 1996 року між малим колективним підприємством «Авангард», правонаступником якого є закрите акціонерне товариство «Авангард», а в подальшому - ТОВ «Компанія Авангард», та ОСОБА_3 укладено договір № 7-315, за умовами якого товариство як власник споруди гаражного комплексу несе відповідальність за роботу енергозбереження та водопостачання, каналізації, телефонізації, системи пожежогасіння, а власник гаража щомісячно до 15 числа сплачує кошти за надані послуги.

01 квітня 2013 року між ТОВ «Компанія Авангард» та ТОВ «БК «Авангард» укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого ТОВ «Компанія Авангард» передала, а ТОВ «БК «Авангард» прийняла право вимоги оплати за надані послуги за укладеними договорами про надання послуг, у тому числі і по договору від 16 грудня 1996 року № 7-315.

22 лютого 2014 року на адресу ТОВ «БК «Авангард» надійшов лист від ОСОБА_3, в якому він повідомив товариство про укладення 06 лютого 2014 року між ним і ОСОБА_1 договору дарування нежитлового приміщення, згідно з яким останній набув право власності на гараж-стоянку НОМЕР_1 загальною площею 23,3 кв. м у гаражному комплексі по АДРЕСА_1.

Відповідно до п.4.2 Договору про надання послуг № 7-315 від 18 грудня 1996 року реорганізація МКП «Авангард», а також зміна власника не є підставою для змін умов чи розірвання чинного договору.

Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував умови договору, відповідно станом на 05 червня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 1798,00 гривня, сума пені за період з "06" листопада 2014 року по "05" червня 2015 року за розрахунком позивача становить 4250,62 гривні, сума 3% річних за період з "06" листопада 2014 року по "05" червня 2015 року становить 17,47 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 набувши з 06 лютого 2014 року право власності на гараж-стоянку НОМЕР_1 у вказаному гаражному комплексі, не уклав з позивачем нового договору про надання послуг, не звертався до ТзОВ «Будівельна компанія Авангард» із заявою про відмову від їх надання, однак послуги з обслуговування гаражного комплексу, на території якого розташоване належне йому майно, споживав, а тому не укладення між сторонами нового договору в порядку вимог ст.521 ЦК України, не звільняє відповідача, як нового власника майна, від обов'язку оплачувати послуги, надані позивачем з його утримання.

Таким чином, між ТОВ «Будівельна компанія Авангард» та ОСОБА_1, починаючи з 06 лютого 2014 року діють правовідносини відповідно до умов договору про надання послуг № 7-315 від 16 грудня 1996 року та договору відступлення права вимоги від 01 квітня 2013 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України забов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у забов'язанні встановлений строк (термін) його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк.

У відповідності до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом.

Згідно п.2.10 договору №7-315 від 16 грудня 1996 року за кожний день несвоєчасної оплати нараховується пеня в розмірі 2% від суми недоплати.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З огляду на те, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, у передбачений строк заборгованість не повернув, а умови договору не суперечать діючому на час його укладання законодавству, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Авангард» заборгованості за надані послуги в розмірі 1798,00 гривня, 17,47 гривню 3 % річних та пені в розмірі 1500 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий А.М. Шеремет

Судді : З.М. Максимчук

М.П. Григоренко