Справа № 527/1052/16-ц
провадження 2/527/387/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.10.2016 року м.Глобине
Глобинський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Левицької Т.В.,
при секретарі Папенко Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Глобинського районного суду Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,-
До судового засідання позивач ОСОБА_1 направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує та прохає їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, хоча була неодноразово належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання не повідомила.
Ч.2 ст.158 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А тому, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які маються у матеріалах справи.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як встановлено судом, відповідно до розписки від 04 липня 2014 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, одержала частину грошових коштів в сумі 8777 доларів США від ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, за майбутній обмін житловими будинками, що належать їм на праві приватної власності та знаходяться за адресами: вул. Кутузова, 34 та вул.Кутузова, 26 в селищі Градизьк Глобинського району Полтавської області з відповідними частинами земельних ділянок, на яких вони розташовані. Враховуючи одержання ОСОБА_2 8777 доларів США, борг ОСОБА_1 за обмін житловими будинками становить 5223 долари США. У вказаній розписці стоїть відмітка про те, що вона набрана та надрукована вірно, вказана вище сума, яка отримана ОСОБА_2І зазначена правильно та стоїть підпис ОСОБА_2 й дата «04 липня 2014 року».
Як встановлено в судовому засіданні, договір обміну житловими будинками в порядку, встановленому ст. ст. 715, 716 ЦК України, між сторонами укладено не було.
Згідно ст. 715 ЦК України, за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може буги встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобовязань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом.
Ст. 716 ЦК України встановлено, що до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов»язання.
Враховуючи викладене, до договору міни, в тому числі, підлягають застосування положення ст.ст. 638, 640, 655, 657 ЦК України.
Ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ст. 334 ч. 4; 640 ч. 3; 657 ч. 1 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. У випадках, коли сторони домовилися укласти договір, але належно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому ж розмірі, в якому вони видавалися, оскільки, відповідно до ч.2 ст. 570 ЦК України вони є авансом, який повертається в тому ж розмірі, в якому видавався у відповідності до ч.1 ст.1212 ЦК України, як безпідставно набуте майно.
Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту: не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Враховуючи вищевикладене до спірних правовідносин слід застосовувати положення ст. 1212 ЦК України, згідно яких особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Згідно ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
За змістом ст.ст. 1212 ч. 2; 1214 ЦК України до безпідставно набутого майна відносяться також і гроші.
Факт набуття відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів, які належать ОСОБА_1 без достатньої правової підстави підтверджується письмовими розписками, які видані в порушення вимог чинного законодавства, що регулює питання, повязані з виникненням, переходом та припиненням права власності на нерухоме майно внаслідок обміну, та не породжують у його учасників будь-яких цивільних прав та обовязків договірного характеру.
Частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
На підставі встановлених обставини, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються наданими суду доказами, які є належними та допустимими, в зв'язку з чим підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 3528,21 грн.
Керуючись ст.ст. 715, 716, 638, 657, 1212, 1213 ЦК України , ст. ст. 14, 57 - 59, 208, 209, 212 - 215, 218, 224 - 228, 233 ЦПК України суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 3528,21 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Т. В. Левицька