Провадження №2/523/6072/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2016 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Бузовського В.В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Одесі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, стягнення грошової компенсації, -

встановив:

ОСОБА_1, звернулася до суду із зазначеним позовом та після збільшення розміру позовних вимог просила стягнути з відповідача компенсацію за належну їй 1/2 частину автомобіля Хюндай Акцент р/н НОМЕР_1 2007 року випуску в розмірі 86 805,00 грн. В обґрунтування вимог посилалася на те, що зазначений автомобіль було придбано під час шлюбу, а саме 24.10.2007р., за спільні кошти подружжя. Шлюб було розірвано 05.03.2014р. Після розірвання шлюбу, а саме 15.04.2015р., відповідач продав автомобіль ОСОБА_3 З урахуванням того, що майно набуте подружжям є їх спільною сумісною власністю, а при його поділі частки є рівними, вважає що має право на грошову компенсацію 1/2 частини вартості проданого відповідачем транспортного засобу.

Представники відповідача вимоги позову не визнали та після збільшення позивачкою розміру позовних вимог, наполягали на продовженні розгляду без надання їм додаткового строку для підготовки заперечень. В заперечення збільшених позовних вимог посилалися на те, що договір купівлі-продажу автомобіля недійсним не визнано, а отже підстави для поділу майна, яке не є власністю сторін, відсутні. Також зазначили, що автомобіль було продано за 1 000,00 дол. США, отже позивачка має право на половину цих коштів, а саме на 500,00 дол.США. Крім того, вважають, що підставою у відмові в позові є те, що позивачка не внесла на депозитний рахунок половину вартості транспортного засобу, не доплатила судовий збір в розмірі 18,05 грн., не подала письмової заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.03.2006р., по 05.03.2014р. Під час шлюбу, а саме 24.10.2007р., подружжям було придбано автомобіль Хюндай Акцент р/н НОМЕР_1 2007 року випуску який був зареєстрований на ім'я відповідача та перебував в його користуванні. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2, 15.04.2015р., без письмової згоди співвласника ОСОБА_1, продав автомобіль третій особі ОСОБА_3

Зазначені вище обставини визнані сторонами та в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Також, судом встановлено, що ринкова вартість автомобіля Хюндай Акцент р/н НОМЕР_1 2007 року випуску становить 173 610,00 грн., що підтверджується висновком судової авто товарознавчої експертизи (а.с. 72-73).

Частиною другою та третьою статті 10 ЦПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року, визначено, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

В силу ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Пунктом 30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року зазначено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна буде встановлено, що один із подружжя здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого подружжя або приховав його, таке майно або його вартість враховуються при поділі.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги ОСОБА_1, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Суд не приймає до уваги заперечення представників відповідача ОСОБА_2, про те, що позивачка посилалася не на ті норми права, оскільки пунктом 3 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р., зазначено, що ухвалюючи рішення, суд згідно з частиною першою статті 214 ЦПК України має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому суд має навести у рішенні мотиви з яких не застосував норми права, що на них посилалися особи, які беруть участь у справі. У зв'язку ц із цим посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню у даній справі, не є підставою для відмови в задоволенні пред'явленого позову, оскільки при вирішенні справи суд враховує підставу (обґрунтування) та зміст позовних вимог (ст. 119 ЦПК України).

Також, судом не прийнято до уваги заперечення представників відповідача про те, що позивачка не внесла кошти на депозитний рахунок, оскільки ч. 5 ст. 71 СК України або ч. 2 ст. 365 ЦК України не регулює виниклі правовідносини, адже майно щодо якого виник спір, не залишається на праві особистої приватної власності ані у позивачки ані у відповідача.

В частині визначення розміру грошової компенсації, суд не погоджується із поясненнями представників відповідача про те, що розмір має становити 500,00 дол.США (половина вартості від продажу автомобіля), оскільки вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям (співвласниками), а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Крім того, позивачка своєї згоди відповідачу на продаж автомобіля за ціною - 1 000,00 дол.США не надавала.

Також, судом не прийнято до уваги посилання представників відповідача про те, що позивачка не подала письмової заяви про збільшення розміру позовних вимог та після збільшення не доплатила судовий збір в розмірі 18,05 грн., оскільки ст. 31 ЦПК України не вимагає обов'язкової письмової форми для збільшення розміру позовних вимог, заява була зроблена усно, зафіксована за допомогою звукозаписувального технічного засобу та внесена до журналу судового засідання (14:42:36). Крім того, в силу п. 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Отже, оскільки позов задоволено в повному обсязі, недоплата позивачкою 18,05 грн., судового збору стягнута з відповідача на користь держави, що призвело до можливості розгляду справи в одному судовому засіданні, без оголошення перерви та надання строку для усунення недоліків.

В силу ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі ст. ст. 57, 60, 61, 69, 70 СК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 61, 64, 212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, стягнення грошової компенсації - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну їй 1/2 частину автомобіля Хюндай Акцент р/н НОМЕР_2, 2007 року випуску в розмірі 86 805 (вісімдесят шість тисяч вісімсот п'ять) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені за проведення експертного дослідження в розмірі 1 585,44 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 850,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 18,05 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: