РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Зосименка О.М.,

при секретарі Cлончак А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання договорів недійсними, скасування реєстрації обтяжень, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи в якому просив суд визнати недійсним кредитний договір №Ф-1 від 04.01.2008 року та додаткові угоди,укладені до нього, визнати недійсним договір іпотеки від 04 січня 2008 року, укладений в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, скасувати реєстрацію обтяжень на майно.

В обґрунтування позову вказав, що банком були порушені вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» стосовно надання повної інформації про умови кредитування (тип процентної ставки, графік надання кредиту, графік платежів, умови зміни процентної ставки), інформацію про сукупну вартість кредиту

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та уточненнях до позовної заяви. Представник банку в судове засідання не зявився, про час, місце і дату розгляду справи повідомлявся. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог та за пропущенням строку позовної давності.

Суд, заслухавши сторони та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 04.01.2008 року між позивачем та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено кредитний договір № Ф-1 про надання кредиту позичальнику в загальній сумі 170 000 грн. зі сплатою 15,5 % річних за користування кредитом, строком до 31.12.2027 року. 04.01.2018 року укладено додаток №1 до кредитного договору № Ф-1, яким встановлено графік погашення та укладено додаток №2 до кредитного договору № Ф-1, яким встановлено розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки (термін кредитування, номінальна та реальна процентна ставка, касове обслуговування та інші витрати позичальника).

Додаткові угоди є невідємною частиною основного кредитного договору № Ф-1 від 04.01.2018 року. Пунктами 1,2, 3,6 договору встановлено детальний опис умов кредитування, зокрема сума кредиту, проценти, зміна процентної ставки, винагорода, комісії, неустойки, витрати, збитки.

Таким чином, твердження позивача про відсутність у нього повної інформації про умови кредитування, процентну ставку, умови видачі кредиту, графік платежів, порядок зміни процентної ставки, сукупну вартість кредиту спростовуються умовами кредитного договору та додатковими угодами до кредитного договору № Ф-1, укладеними в день укладення основного договору.

17.12.2012 року за умовами договору відступлення права вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» отримало від банку право вимоги до позивача за вищевказаним кредитним договором.

Згідно ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Зміст укладеного між сторонами кредитного договору свідчить про те, що на час його укладання позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним, що не заперечувалося позивачем.

Доказів на підтвердження викладених позивачем тверджень щодо обману банком, неповідомлення всіх умов кредитування, позивачем не надано та спростовується умовами кредитного договору та додатковими угодами до кредитного договору № Ф-1, укладеними в день укладань основного договору. Належних та допустимих доказів щодо обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, зокрема на невиконання банком при укладанні кредитного договору законодавства України про захист прав споживачів не надано, тому суд вважає необґрунтованим та недоведеним посилання позивача на положення зазначеного вище закону щодо прояву нечесної підприємницької практики з боку відповідача, яка полягала у ненаданні під час пропонування продукції споживачу в повному обсязі інформації про умови кредитування.

У поданій позовній заяві позивач також звертає увагу суду на те, що ним оскаржується переддоговірна робота між ним та банком та відповідність кредитного договору вимогам чинного законодавства України в частині порушення прав позивача як споживача кредитних послуг до та в момент підписання сторонами оспорюваного кредитного договору.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

При вчиненні правочину під впливом обману формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Внутрішня воля потерпілого на вчинення правочину відповідає його зовнішньому волевиявленню, однак її формування відбувається не вільно, а під впливом обману з боку інших осіб. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Позивачем всупереч ст. 60 ЦПК України не доведено наявність умислу в діях відповідача, та самого факту його обману.

Отже, встановивши, що твердження позивача про відсутність у нього повної інформації про умови кредитування, процентну ставку, умови видачі кредиту, графік платежів, порядок зміни процентної ставки, сукупну вартість кредиту спростовуються умовами кредитного договору та додатковими угодами до кредитного договору № Ф-1, укладеними в день укладань основного договору; позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо невиконання банком при укладанні кредитного договору законодавства України про захист прав споживачів; та не встановлено факту обману позивача при укладанні спірного кредитного договору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним спірного кредитного договору, у звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити повністю, оскільки вимоги щодо визнання недійсним договору іпотеки та додаткових угод, скасування реєстрації обтяжень на майно є похідними від основної вимоги про визнання недійсним кредитного договору.

Стосовно необхідності застосування строку позовної давності, заявленої представником товариства, суд вважає необхідним вказати, що позивачем не порушено строк оскільки перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 203, 215, 626-628, 638, 652, 1054, 1056628, 638 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

у задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Зосименко