ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4907/14-ц
Провадження № 2/210/89/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"22" квітня 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого - судді Костенко В.В.

за участі секретаря Панчук О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду згідно ст. 197 ч. 2 ЦПК України без фіксування судового процесу цивільну справу за позовом Публічне акціонерне товариство „Дельта Банк до ОСОБА_2, третя особа Державна реєстраційна служба України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі- ПАТ «Дельта Банк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Державна реєстраційна служба України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19.04.2007 р. між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 , за умовами якого, відповідач отримав кредит в сумі 22 200 доларів США, який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 18.04.2017 р. або достроково зі сплатою 13,50 % річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором Іпотекодавець ОСОБА_2 передав у іпотеку від нерухоме майно , а саме : квартиру , місце знаходження застави : АДРЕСА_1; загальна площа : 66,0 кв.м.; житлова площа : 45,3 кв.м., що підтверджується Договором іпотеки № З від 19.04.2007 року .

Між ПАТ «УКРСИББАНК» та ПАТ «Дельта банк» 08.12.2011 р. укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На підставі вказаного договору до позивача перейшло право вимоги.

Через неналежне виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору утворилась заборгованість, що згідно курсу НБУ на день подачі позову становить 420334,24 грн., яка складається з: 18 867,42 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 219958,84 грн. - заборгованість за кредитом; 17187,61 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 200375,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Представник позивача в судовому засіданні присутній не був, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася , про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення судових повісток , повторно в судове засідання не з'явився , заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав , заперечень проти позову не надав , свого представника до суду не направив , раніше у судовому засіданні інтереси відповідача , відповідно до договору про надання правової допомоги від 23 вересня 2014 року представляв - ОСОБА_3, одна як вбачається з п.3.1. вище вказаного договору то строк його дії визначений сторонами до 31 грудня 2015 року , тому суд , відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України розглянув справу за відсутності відповідача.

Представник третьої особи Державної реєстраційної служба України у судовому засіданні присутній не був 23 вересня 2014 року надав до суду пояснення в яких просив суд проводити розгляд спраив без присутності представника .

Враховуючи заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними та підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 19.04.2007 р. між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний Договір відповідно до умов якого, останній отримав кредит в сумі 22 200 дол. США, який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 18.04.2017 р., зі сплатою 13,50 відсотків річних за користування кредитом ( а.с.12-26).

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором Іпотекодавець ОСОБА_2 передав у іпотеку від 19.04.2007 р., нерухоме майно, а саме: квартиру , місце знаходження застави : АДРЕСА_1; загальна площа : 66,0 кв.м.; житлова площа : 45,3 кв.м., що підтверджується Договором іпотеки № 3 від 19.04.2007 року ( а.с.27-30).

Рішенням Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 р. АКІБ «УКСИББАНК» змінено назву на Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК», а 08.12.2011 р. між Публічним акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору Іпотеки в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора ( а.с.52-55).

Згідно з п.п. 1 Іпотечного договору, на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: квартиру що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 , загальною площею 66,0 кв. м. , житловою площею 45,3 кв.м. та належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.07.1996 року Криворізьким коксохімічним заводом згідно з розпорядженням № 21 від 17.06.1996 року ; договору про поділ нерухомого майна ( квартири) , що є приватною спільною сумісною власністю , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 27.03.2007 року за р.№ 1225; договору дарування 2/3 часток квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 05.04.2007 року за р.№ 1421

За згодою сторін ціна предмета іпотеки становить 161 600,00 грн. В судовому засуданні, сторони не бажали призначення експертизи для встановлення експертної вартості Іпотечного майна, тому суд визначив його вартість , виходячи з обумовленої сторонами вартості в договорі Іпотеки.

Встановлено, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі.

В свою чергу відповідач, скориставшись кредитними коштами, свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, а тому станом на 28.08.2014 р. , згідно курсу НБУ на день подачі позову заборгованість відповідача становить 420334,24 грн., яка складається з: 18 867,42 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 219958,84 грн. - заборгованість за кредитом; 17187,61 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 200375,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом ( а.с.33-43).

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України "Про іпотеку".

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України "Про іпотеку").

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 36 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Пунктом 39 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Вказані положення зазначені і у п. п.5.1- 5.3 Іпотечного договору від 19 квітня 2007 року, укладеного між АКУБ «УкрСиббанк» та іпотекодавцем. Із застереження, що міститься в Іпотечному договорі ( п.5.1) убачається, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку». ( а.с.29).

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Умовами договору Іпотеки від 19 квітня 2007 року передбачена можливість задоволення вимог Банку шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку».

Окрім цього ,згідно до п.5.2. Іпотечного договору та у відповідності до частина 1 ст. 35 Закону передбачає, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш, ніж тридцяти денний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Вказаний порядок надсилання вимоги про усунення порушень умов Кредитного договору боржнику-відповідачу позивачем був дотриманий та на виконання вказаних вимог закону позивачем на адресу відповідача було надіслано листа-вимогу про усунення порушень, що підтверджується наявною в матеріалах справи вимогою від 18.02.2014 року. Проте, вказані у вимозі порушення відповідачем усунуто не було.

Крім того, положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (ч.1, ч.2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві.

Положення ст.ст. 36, 37, 38 цього ЗУ «Про іпотеку» передбачають можливість задоволення забезпечених іпотекою вимог шляхом набуття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність або шляхом його продажу іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі. На відміну від продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів, звернення стягнення на предмет іпотеки цими способами може відбуватися за умови, якщо вони безпосередньо передбачені окремим договором з іпотекодавцем або застереженням у договорі іпотеки.

Так, згідно зі ст.36 Закону передання іпотекодавцем предмета іпотеки у власність іпотекодержателю на підставі окремо укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя або перехід до нього права власності на предмет іпотеки на підставі застереження в договорі іпотеки є позасудовим способом задоволенням вимог, що здійснюється за взаємною домовленістю іпотекодавця та іпотекодержателя.

Однак наведеною нормою не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб та набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. Такий висновок виходить зі змісту статей 36, 37 Закону про іпотеку, у яких, зокрема, задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки ототожнюється передусім із способом звернення стягнення, який поряд з іншими може застосовуватися, якщо його передбачено договором.

Тому у разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК вправі вимагати застосування його і судом, оскільки у розумінні змісту ч. 5 ст. 11 ЦК вказані норми Закону про іпотеку є передбаченим законом випадком, коли рішення суду може бути підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, незважаючи на можливість позасудового вирішення питання про передання іпотекодержателю у власність предмета іпотеки у рахунок погашення забезпечених іпотекою його майнових вимог ст. 36 Закону про іпотеку не виключає і можливість прийняття судом рішення про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

Цей висновок повністю узгоджується зі змістом ч. 2 ст. 35 Закону про іпотеку, якою встановлено право іпотекодержателя у будь-який час звернутися до суду, оминаючи передбачений ч. 1 ст. 35 цього Закону позасудовий порядок добровільного задоволення його вимог іпотекодавцем.

Також у п.39 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Отже, банк самостійно визначає передбачений чинним законодавством України, у тому числі Законом України «Про іпотеку», а також Іпотечним договором, укладеним сторонами, спосіб захисту своїх прав, зокрема шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. При цьому в силу вимог ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Враховуючи те, що відповідач зобов'язання за Кредитним договором належним чином не виконала, а договором іпотеки передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, що належить на праві власності відповідачу.

Разом з тим, 07.06.14 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304 - VІІ від 03.06.2014 року.

Відповідно до ч.1 вищевказаного Закону визначено, що протягом його дії:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання ( пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій», не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки ( застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цьогоЗакону.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню..

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3654,00 грн. на користь держави

Керуючись Законом України «Про іпотеку», Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", ст.ст. 509, 512, 514, 525, 526, 530, 611, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-60, 88,169, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , третя особа Державна реєстраційна служба України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність задовольнити.

В рахунок виконання основного зобов'язання за кредитним договором №0 від 19 квітня 2007 року укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 по оплаті заборгованості, яка станом на 28 серпня 2014 року складає 420334,24 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки , а саме житлове приміщення, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_3 , загальною площею 66,0 кв.м вартістю 161 600,00 грн. ( на підставі договору Іпотеки №0З від 19 квітня 2007 року), шляхом передачі Іпотекодержателю Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» права власності на вказане майно.

Визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки, а саме : житлове приміщення, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_3 , загальною площею 66,0 кв.м, житлова площа : 45,3 кв.м.

Припинити право власності Іпотекодавця ОСОБА_2 на житлове приміщення, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_3 , загальною площею 66,0 кв.м ; житлова площа : 45,3 кв.м. , в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаним приміщенням.

Витребувати у ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» право установлюючи документи на предмет іпотеки на житлове приміщення, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_3 .

Зупинити виконання рішення суду на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» сплачений судовий збір в сумі 3654,00 грн .

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В. В. Костенко