АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1982/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Пастощука М.М., Янчук Т.О.,

з участю: секретаря Лапка Ю.В.;

сторін: апелянта ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Фірма Хмельницькбуд» про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами,

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що 30 березня 2010 року між нею та між ПАТ фірма «Хмельницькбуд» було укладено договір №7/1-28 дольової участі в будівництві, за умовами якого останнє зобов'язалось збудувати автопаркінг на 30 місць постійного зберігання автомобілів по АДРЕСА_1 до кінця жовтня 2010 року, прийняти його в експлуатацію та передати ОСОБА_1 бокс НОМЕР_1 загальною площею 20,44 кв.м. вартістю 108 635,00 грн., розташований по АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 зобов'язалась перерахувати перший внесок в сумі 30 635,00 грн. та оплачувати чергові платежі згідно календарного графіка.

На виконання п.4.1 зазначеного договору ОСОБА_1 в якості авансу внесла на рахунок ПАТ фірма «Хмельницькбуд» 5 чергових платежів, що станом на 01.11.2010 року становило 88 635 грн.

Відповідач своїх зобов'язань не виконав, гараж не збудував та не закінчив будівництво автопаркінгу. Будівництво індивідуальних одноповерхових гаражів завершено у 2013 році. В експлуатацію здано 01.07.2013 року. Таким чином фірма-забудовник не виконала свого обов'язку, визначеного договором дольової участі в будівництві №7/1-28 від 30.03.2010 року, оскільки не побудувала та не передала ОСОБА_1 визначений договором бокс НОМЕР_1 загальною площею 20,44 кв.м. автопаркінгу по АДРЕСА_1.

7 жовтня 2013 року між сторонами було укладено угоду про розірвання договору дольової участі у будівництві №7/1 від 30.03.2010 року, за умовами якої ПАТ фірма «Хмельницькбуд» зобов'язалась повернути в строк до 30 листопада 2013 року внесену ОСОБА_1 суму коштів на будівництво гаража в сумі 88 635 грн. Як зазначено позивачем, вказаним договором не встановлено розміру процентів за користування чужими грошовими коштами, а тому зазначене встановлюється законом.

У зв'язку з цим позивач просив суд стягнути на його користь з ПАТ фірма «Хмельницькбуд» проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 19 915, 43 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги.

Вважає, що рішення суду не відповідає вимогам ст. 214 ЦПК України, судом порушено вимоги процесуального законодавства та не застосовано норм матеріального права, які підлягали застосуванню до вказаних цивільних відносин.

Посилається на те, що суд не вирішив питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, не вирішено питання про істотність порушень договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також не встановив, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що мала право розраховувати ОСОБА_1, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Як зазначає апелянт, суд, відмовляючи у позові, вказав на те, що вимоги ОСОБА_1 суперечать домовленості сторін в угоді від 7 жовтня 2013 року про розірвання договору дольової участі у будівництві від 30 березня 2010 року. Апелянт вважає такий висновок незаконним, оскільки він суперечить положенням ч. 3 ст. 61 ЦПК України та ст. 223 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 30 березня 2010 року між ПАТ «Фірма «Хмельницкбуд» та ОСОБА_1 укладено договір дольової участі в будівництві №7/1-28 (а.с. 6-8). ОСОБА_1 в якості авансу внесла на рахунок ПАТ фірма «Хмельницькбуд» 5 чергових платежів в сумі 88 635 грн. (а. с. 11-12). Угодою від 7 жовтня 2013 року договір дольової участі в будівництві розірвано (а.с. 6-8). Згідно виписки по особовому рахунку, наданої ПАТ «Банк Національний кредит» ПАТ «Фірма «Хмельницькбуд» повернуло ОСОБА_1 кошти у сумі 88 635 грн. (а.с. 13).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що внаслідок розірвання договору дольової участі в будівництві в добровільному порядку, відповідач повернув позивачу 88 635 грн., а відтак, сторони не повинні мати претензій одна до одної, щодо сплати відсотків за користування чужими коштами.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів Апеляційного суду погоджується.

Необґрунтованим є посилання апелянта, що суд не вирішив питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, не вирішено питання про істотність порушень договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також не встановив, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що мала право розраховувати ОСОБА_1, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

ОСОБА_1 вимагаючи стягнути на її користь відсотки за користування її грошима, посилається на ч. 1 ст. 536 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Згадана стаття містить визначення - користування чужими грошовими коштами, боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Наведеною нормою передбачено обов'язок боржника сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. Виняток з цього правила може бути встановлений лише договором і тільки між фізичними особами. Тобто, користування юридичною особою чужими грошовими коштами завжди буде оплатним, а юридичні особи мають дотримуватися передбаченого ст. 536 ЦК України обов'язку.

Між тим, зобов'язання з безпідставного зберігання майна виникають за наявності таких умов: по-перше, щоб мало місце зберігання майна; по-друге, щоб зберігання було здійснено за рахунок іншої особи; по-третє, щоб були відсутні правові підстави для зберігання майна.

Однак у згаданих правовідносинах зазначене відсутнє.

Правовідносини виникли у зв'язку з добровільним укладенням між сторонами договору дольової участі в будівництві.

За даним договором ОСОБА_1 добровільно надала публічному акціонерному товариству «Фірма Хмельницькбуд» частину передбачених договором коштів. В зв'язку з цим ПАТ «Фірма Хмельницькбуд» не може бути боржником в розумінні ст. 536 ЦК України.

Крім того, в подальшому сторони за спільною згодою розірвали договір дольової участі в будівництві.

ПАТ «Фірма Хмельницькбуд» повернуло кошти ОСОБА_1

За таких обставин підстави для стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами відсутні і висновок суду першої інстанції є обґрунтованим.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта, що суд, відмовляючи у позові, вказав на те, що вимоги ОСОБА_1 суперечать домовленості сторін в угоді від 7 жовтня 2013 року про розірвання договору дольової участі у будівництві від 30 березня 2010 року. Апелянт вважає такий висновок незаконним, оскільки він суперечить положенням ч. 3 ст. 61 ЦПК України та ст. 223 ЦПК України.

Зазначене твердження не підтверджує підстав для стягнення коштів з відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/ А.В. Купельський

Суддя: /підпис/ М.М. Пастощук

Суддя: /підпис/ Т.О. Янчук

З оригіналом згідно:

суддя Апеляційного суду А.В. Купельський

____________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Карплюк О.І. Категорія: 59

Доповідач: Купельський А.В.