Справа № 357/3629/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

04 травня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Голуб А. В. ,

при секретарі - Куца В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Біла Церква в залі суду № 4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 і від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачка вказувала на те, що після розірвання шлюбу син сторін ОСОБА_3 проживає разом з нею і знаходиться на її матеріальному утриманні, позивачка належним чином піклується про здоров»я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, матеріальну допомогу надає виключно у розмірі призначеному судом аліментів, які виплачує несвоєчасно, крім того, відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні нею заходів спрямованих на покращення здоров»я та розвитку дитини. Позивачка вказувала на те, що з 2010 року її рідна сестра, яка являється хрещеною матір»ю її сина ОСОБА_4 - ОСОБА_5, проживає в Швеції і остання неодноразово запрошувала позивачку та її сина ОСОБА_4 відвідати її в Швеції. Позивачка посилалася на те, що вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на відвідання сином ОСОБА_4 своєї тітки та хрещеної у Швеції, але відповідач кожного разу чинить опір та відмовляється надати згоду і при цьому жодних аргументів, які б пояснювали та обгрунтовували його відмову відповідач не наводить. В інтересах дитини позивачка просила в судовому порядку надати їй дозвіл на тимчасові виїзди дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України (до країн шенгенської угоди) без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_2 строком до 31 серпня 2017 року.

В судовому засіданні позивачка надала суду заяву в якій уточнила свої позовні вимоги та просила суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до трьох країн: Швеція, Польща та Німеччина, без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_2 строком з 01.08.2016 року до 31.08.2016 року.

Відповідач до суду не з"явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, а тому суд згідно ст.ст. 224, 225 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи, про що не запере чувала позивачка.

Представник Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області просила суд задовольнити позовні вимоги позивачки, оскільки це відповідає інтересам дитини.

Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 23.03.2010 року, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що слідує з копії свідоцтва про народження дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка зареєстрована та проживає разом з сином ОСОБА_4 по АДРЕСА_1

Судом встановлено, що 30.10.2012 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради Київської області про надання дозволу на тимчасові вивезення неповнолітньої дитини за кордон без згоди бать ка до досягнення дитиною 16 років, та було надано дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на період з 23.12.2012 року по 03.01.2013 року до Швеції без згоди батька ОСОБА_2. Рішення набрало законної сили 17.01.2013 року. Позивачка в суді пояснила, що відповідач подавав апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду, а тому син сторін ОСОБА_3 не зміг відвідати Швецію з 23.12.2012 року по 03.01.2013 року.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка та її син ОСОБА_4 отримали запро шення відвідати у серпні 2016 року Швецію від ОСОБА_5 /дошлюбне прізвище якої ОСОБА_7/, яка являється рідною сестрою позивачки та тіткою і хрещеною матір»ю неповнолітнього ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_5 постійно проживає у Швеції і являється громадянкою Швеції. Також позивачка з ОСОБА_3 та із своїми близькими родичами мають намір з»їздити у серпні 2016 року у давно заплановану подорож до Німеччини, в місто де їхня родина проживала на протязі п»яти років. Наведене підтверджується копією запрошення, та показами свідків ОСОБА_1, ОСОБА_8

Позивачка також вказувала на те, що з метою економії грошових коштів на дорогу вона має намір розпочати подорож із сином через Польщу.

В судовому засіданні також встановлено, що позивачка не має змоги відвідати сестру разом з сином ОСОБА_4 в Швеції, а також Польщу та Німеччину, оскільки відповідач не надає їй дозвіл (згоду) на тимчасовий виїзд за кордон дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до трьох країн: Швеція, Польща та Німеччина, без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_2, строком з 01.08.2016 року до 31.08.2016 року.

При вирішенні цього спору суд виходить з наступного.

Так, за ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, проїздний документ дитини.

А згідно з ч.2 ст.4 цього Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724), передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України без згоди та супроводу другого з батьків (п. 2-2). Документом на право перетинання дитиною державного кордону є проїзний документ дитини (п. 2). Слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724 до Правил перетинання державного кордону внесено зміни та затверджено їх нову редакцію. Змістовно зазначені положення не змінено, але в новій редакції їх викладено відповідно в п. 2 та 4-2.

На виконання ст. 7 Закону, Кабінетом Міністрів України постановою від 31 березня 1995 р. № 231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. У п. 18 зазначається, що оформлення паспорта (проїзного документа) здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, із ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчується нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

За змістом п. 4-2 Правил перетинання державного кордону виїзд дитини за кордон здійснюється за документами, в яких має бути зазначено державу прямування. Для дитини, яка перебуває у пункті пропуску через державний кордон у супроводі одного з батьків, одним із таких документів є нотаріально посвідчена згода другого з батьків або рішення суду. Тому визначення у рішенні суду при наданні дозволу на виїзд дитини за кордон держави прямування є обов'язковим.

Отже, суд вважає за можливе надати позивачці дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон, дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до трьох країн: Швеція, Польща та Німеччина без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_2 строком з 01.08.2016 року до 31.08.2016 року, оскільки це відповідає інтересам дитини.

Керуючись ст. ст.155,157 СК України, ст. 313 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМ України від 27.01.1995 року № 57 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724), ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України , суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_1 на тимчасовий виїзд за кордон дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до трьох країн: Швеція, Польща та Німеччина без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_2 строком з 01.08.2016 року до 31.08.2016 року.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення воно може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Суддя А. В. Голуб