Справа №489/2890/15-ц 27.10.2016 27.10.2016 27.10.2016
Провадження №22-ц/784/2347/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В., Коломієць В.В.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

до ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

та за зустрічним позовом ОСОБА_1

до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

про визнання недійсним договору купівлі-продажу

У С Т А Н О В И Л А:

30 квітня 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 25 березня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 7, за яким останній отримав 15 300 грн. кредитних коштів та мав повернути кредит у строк до 10 квітня 2008 року на узгоджених умовах частинами відповідно до графіку.

18 травня 2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, внаслідок якого позивач набув право вимоги за кредитним договором.

Посилаючись на порушення ОСОБА_1 кредитних зобовязань та виникнення станом на 10 березня 2015 року кредитної заборгованості, позивач просив стягнути з боржника 36 074 грн. 81 коп., в тому числі 13 065 грн. 96 коп. заборгованості за кредитом, 3 797 грн. 85 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 16 218 грн. комісії та 2 993 грн. штрафу, а також судові витрати.

3 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», в якому, посилаючись на невідповідність договору купівлі-продажу кредитного портфелю вимогам закону, недотримання відповідачем істотних умов цього договору та неповідомлення його, як боржника, про передачу права вимоги, просив визнати цей договір недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 вересня 2015 року в задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Кредитні ініціативи» просив рішення суду в частині відмови в первісному позові скасувати та задовольнити позов. Апелянт не погодився з висновком суду про сплив позовної давності, посилаючись на те, що право вимоги позивача виникло на підставі укладеного з банком договору купівлі-продажу кредитного портфелю, а тому початком перебігу позовної давності є дата відступлення права вимоги - 30 червня 2012 року.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 не оскаржується.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи», суд першої інстанції виходив з того, що оскільки строком внесення останнього платежу за кредитним договором є 10 квітня 2010 року, то звернення позивача з позовом 30 квітня 2015 року здійснено поза межами трьохрічного строку позовної давності, про застосування якої подав заяву ОСОБА_1

Проте не з усіма висновками суду та застосуванням норм цивільного законодавства можна погодитись.

Відповідно до статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК ).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК).

Визначення поняття зобовязання міститься у частині 1 статті 509 ЦК. У

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені статтею 1050 ЦК. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 25 березня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_1 як позичальником укладено кредитний договір № 7 (далі Договір), за умовами якого останній отримав 15 300 грн. кредитних коштів, які зобовязався повернути до 10 квітня 2010 року частинами згідно графіку, сплатити 8% річних за користування кредитом, а також щомісячну комісію за управління кредитом в розмірі 2% (а.с. 5-6, 8).

Відповідно до пункту 3.5 Договору сума кредиту, сума процентів за користування ним та сума комісії за управління кредитом складає повну заборгованість та підлягає сплаті шляхом здійснення щомісячних платежів, кількість яких відповідає кількості платіжних періодів (24). Всі щомісячні платежі зазначені в графіку платежів. Щомісячні платежі повинні здійснюватись позичальником відповідно до графіку погашення кредиту та повинні бути отримані кредитодавцем не пізніше відповідної дати щомісячного платежу, зазначеної в графіку. Щомісячний платіж у відповідності з графіком включає в себе відповідну частину суми кредиту, проценти за користування кредитом та комісію за управління ним, які підлягають погашенню позичальником у відповідному платіжному періоді.

Пунктом 3.6 Договору визначено, що кожний щомісячний платіж повинен бути отриманий кредитодавцем протягом відповідного платіжного періоду не пізніше відповідної кінцевої дати щомісячного платежу, зазначеної в графіку платежів - не пізніше 10 числа місяця у відповідному платіжному періоді.

Наслідком невиконання або неналежного виконання позичальником грошових зобовязань щодо сплати щомісячних платежів є право кредитодавця вимагати сплати неустойки (штрафу) в розмірі 20 % від повної суми щомісячного платежу, зобовязання по сплаті якого порушено позичальником ( пункт 5.3 Договору).

За правилами пункту 6.1 Договору він діє до повного повернення позичальником заборгованості та до повного виконання будь-яких інших зобовязань, прийнятих позичальником за умовами Договору.

Сторони узгодили і Графік платежів, яким передбачено кількість платіжних періодів 24, кінцеві дати кожного платежу 10 число кожного місяця та розмір щомісячного платежу 997,98 грн. (а.с. 7).

Аналіз умов Договору свідчить про те, що сторони встановили як строк дії договору до повного виконання позичальником взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 10 квітня 2010 року.

Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі Договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною 3 статті 254 ЦК спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Починаючи з листопада 2008 року ОСОБА_1 неналежно виконував щомісячні зобовязання з погашення кредиту та сплати інших платежів за Договором, а останній платіж в розмірі 99 грн. здійснив 2 грудня 2009 року (а.с. 25).

18 травня 2012 р. між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, внаслідок якого та на підставі статті 512 ЦК позивач набув право вимоги за Договором.

3 листопада 2015 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про застосування позовної давності (а.с. 59).

Відповідно до статті 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК), а спеціальна, в тому числі щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені) в один рік (стаття 258 ЦК).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина 1 статті 261 ЦК).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК).

Отже, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами Договору та Графіком встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу.

Тому початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, за умови неналежного виконання ОСОБА_1 зобовязань за Договором, позовна давність за вимогами про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, сплата яких відповідно до змісту Договору та Графіку визначена періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України по справі № 6-116цс13 від 6 листопада 2013 року та при подальшому розгляді інших аналогічних справ.

Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи» має право на примусове стягнення через суд лише тих платежів, які нараховані ОСОБА_1 в межах позовної давності (загальної та спеціальної).

За розрахунком позивача в межах заявленого позову (а.с.24) заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту складає 13065, 96 грн. Кінцевий строк повернення наданих кредитних коштів за умовами Договору 10 квітня 2010 року.

Заборгованість по процентах за користування кредитом розрахована за період з 26 березня 2008 року по 10 березня 2015 року - 3797,85 грн.,

Заборгованість за комісією за той же період нарахована у розмірі 16 218 грн.

Штраф в розмірі 2994 грн. нарахований боржнику станом на 26 березня 2008 року.

Отже, враховуючи час звернення до суду - 30 квітня 2015 року, позивач має право вимоги за платежами, які нараховувались щомісячно після 30 квітня 2012 року, а саме за процентами та комісією, по 10 березня 2015 року (в межах позову).

Право позивача на нарахування комісії за управління кредитом до повного погашення заборгованості за кредитом передбачено пунктом 1.7 Договору.

Комісія за обслуговування кредиту за період з 30 квітня 2012 року по 10 березня 2015 року складає -10710 грн.(306 грн. х 35 міс.).

При визначенні розміру процентів за користування кредитом за період з 30 квітня 2012 року по 10 березня 2015 року колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 536 ЦК встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону, а також встановлений Договором строк повернення процентів -10 квітня 2010 року та той факт, що Договором не встановлено розмір процентів після спливу зазначеного строку, слід дійти висновку про визначення розміру процентів після закінчення строку дії Договору на рівні облікової ставки Національного банку України.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 7 вересня 2016 року у справі №6-1412цс16.

Облікова ставка Національного банку України у період з квітня 2012 року по 10 червня 2012 року складала 7,5 % річних, з 10 червня 2013 року по 13 серпня 2013 року - 7 %, з 13 серпня 2013 року по 15 квітня 2014 року 6,5 % річних, а з 15 квітня 2014 року 9, 5 % і більше (а.с. 164-165).

Враховуючи застосовану позивачем проценту ставку 8 % річних, та межі позову, колегія суддів вважає необхідним застосувати дійсну проценту ставку Національного Банку України у той період, коли її розмір є меншим ніж застосована позивачем.

Отже, загальний розмір заборгованості за процентами, розрахований судом за вищеназваним принципом, складає 2 778, 56 грн. (розрахунок додається, а.с.166).

Вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, яка виникла станом на 10 квітня 2010 року, та заборгованості по виплаті штрафу, нарахованих станом на 26 березня 2012 року, заявлені позивачем поза межами відповідно трирічного та річного строку позовної давності, а тому задоволенню не підлягають.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 за Договором в межах строку позовної давності (30 квітня 2012 року 10 березня 2015 року) складає 13 488,56 грн., в тому числі 2 778,56 грн. за процентами та 10710 грн. за комісією.

При цьому колегія суддів не вбачає підстав для застосування правил частини 1 статті 264 ЦК щодо переривання перебігу строку позовної давності.

Відомості позивача щодо внесення ОСОБА_1 14 березня 2013 року платежу в розмірі 1 грн. (а.с. 25) категорично заперечуються відповідачем.

Разом з тим, позивач не довів, що станом на березень 2013 року повідомив відповідача про заміну кредитора у зобовязанні і цей платіж у 1 грн. внесено особисто боржником.

Таким чином, зазначені обставини, у будь-якому разі, не можуть свідчити про визнання боржником свого боргу та бути підставою для переривання строку позовної давності за правилами частини 1 статті 264 ЦК.

Не можна погодитись і з доводами апелянта про те, що позовна давність при заміні кредитора у зобовязанні починає перебіг з часу отримання права вимоги за договором купівлі-продажу кредитного портфелю, тобто не раніше 30 червня 2012 року.

Так, відповідно до статті 514 ЦК до нового кредитора, яким є позивач, переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 262 ЦК заміна сторона у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Окрему увагу колегія суддів приділила і підставам скасування попереднього рішення апеляційного суду, які викладно в ухвалі ВССУ від 1 червня 2016 року.

За умовами Договору кредит в цілому, а саме тіло кредиту (15300 грн.), нараховані проценти та комісія за період його дії (25 березня 2008 року - 10 квітня 2010 року), а всього 23 951, 52 грн. (997,98 х 24) мав бути повернутий не пізніше 10 квітня 2010 року.

Вимога про стягнення цієї заборгованості заявлена поза межами позовної давності, а тому у задоволенні цих вимог має бути відмовлено.

Проте проценти за користування кредитом та комісія підлягають сплаті за весь період користування кредитом до дня його повернення, що прямо передбачено статтею 1048 ЦК та пунктом 1.7 Договору.

За своєю суттю зобовязання по сплаті процентів та комісії є основними зобовязаннями, а не додатковими, тобто не призначеними для забезпечення виконання основного зобовязання (неустойка, поруки, застава, притримання тощо), а тому правила статті 265 ЦК до таких вимог не застосовуються.

Тому проценти та комісія, нараховані і після закінчення строку Договору, підлягають стягненню до дати повернення кредиту, але в межах позовної давності.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15 та від 21 вересня 2016 року у справі №6-2631цс15.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що сплив позовної давності за вимогами про повернення тіла кредиту, процентів і комісії за період дії Договору (до 10 квітня 2010 року) не позбавляє позивача права на стягнення процентів та комісії, як щомісячних платежів, нарахованих в межах позовної давності (після 30 квітня 2012 року).

Отже, колегія суддів вважає, що позов ТОВ «Кредитні ініціативи підлягає частковому задоволенню, в частині стягнення 13 488,56 грн., кредитної заборгованості, у тому числі 2 778,56 грн., процентів та 10 710 грн. комісії.

Відповідно до статті 88 ЦПК підлягають розподіленню судові витрати, сплачені сторонами при подачі первісного позову, апеляційної та касаційної скарг.

Судові витрати позивача при подачі позову та апеляційної скарги, які відповідають розмірам, передбаченим Законом «Про судовий збір», складають 1025,5 грн. (360,8 грн. + (360,8 +243,6) х110%). Судові витрати відповідача при подачі касаційної скарги за майновими вимогами складають 432,9 грн.

За правилами статті 88 ЦПК щодо пропорційності відшкодування витрат задоволеним вимогам, позивачу підлягає відшкодуванню 383, 40 грн., а відповідачу 258, 50 грн. Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає стягненню 124, 90 грн.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 вересня 2015 року в частині позову товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» 13 488, 56 грн. заборгованості станом на 10 березня 2015 року за кредитним договором від 25 березня 2008 року, а також 124,90 грн. судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: І.В.Лівінський

ОСОБА_3