АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2204/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30, 34 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ТОВ «Канівська центральна районна аптека № 91» на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 липня 2016 року у справі за позовом ТОВ "Канівська центральна районна аптека № 91" до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди з працівника

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ТОВ "Канівська центральна районна аптека №91" звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди з працівника, посилаючись на те, що 30 листопада 2015 року між ТОВ "Канівська ЦРА № 91" та ОСОБА_6 було укладено трудовий договір.

Згідно наказу від 30 листопада 2015 року № 217 ОСОБА_9 було прийнято на роботу на посаду фармацевта в аптеку №176 смт.Чорнобай з 1 грудня 2015 року.

1 грудня 2015 року між сторонами по справі було укладено договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність.

У звязку із непоодинокими скаргами на фармацевта ОСОБА_6 від покупців аптеки роботодавцем було прийнято рішення про проведення позапланового переобліку товарно-матеріальних цінностей в аптеці №176 смт.Чорнобай станом на 1 лютого 2016 року та створено інвентаризаційну комісію.

За наслідками переобліку було виявлено недостачу товарів на суму 27 898 грн. 29 коп., про що було складено акт результатів інвентаризації від 1 лютого 2016 року.

Даний акт було підписано і фармацевтом ОСОБА_6

У звязку із виявленим фактом було відібрано пояснення у працівників аптеки №176 та за наслідками проведеної перевірки, встановлених причин та винних осіб трудовим колективом було прийнято рішення про те, що нестача товарів на вказану вище суму сталася з вини фармацевта ОСОБА_6 Трудовим колективом було прийнято рішення про звільнення із займаної посади ОСОБА_6 у звязку із втратою довіри до неї.

Керівництво позивача неодноразово намагалось відібрати пояснення від відповідача, зясувати причини та обставини втрати матеріальних цінностей, але відповідач спочатку відмовилась надавати будь-які пояснення, а 3 лютого 2016 року у письмовому вигляді повідомила про небажання давати будь-які пояснення.

У звязку із відмовою відповідача добровільно відшкодувати матеріальну шкоду, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 27 898 грн. 29 коп. та судові витрати.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «Канівська ЦРА № 91» оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на ненадання судом належної оцінки обставинам і доказам, наведеними позивачем, порушення норм матеріального та процесуального права, просили суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Зокрема, скаржник вказав, що вина відповідача у недостачі товарів підтверджується її посадовою інструкцією, з якої вбачається, що саме вона приймає лікарські засоби, розподіляє їх та веде контроль за ними, а також копіями прибуткових накладних, де видно, що саме відповідач особисто прийняла матеріальні цінності.

Щодо непогодження із твердженням суду щодо недоведеності розміру шкоди вказав, що розмір шкоди підтверджується актом результатів інвентаризації від 1 лютого 2016 року та додатками до акту, одним з яких є розписка від 1 лютого 2016 року із підписом відповідача та акт наявності грошових коштів, що підтверджує нестачу не грошей, а матеріальних цінностей.

Крім того, стосовно критичної оцінки суду щодо відповідності акту результатів інвентаризації від 1 лютого 2016 року п.16 Положення про інвентаризацію актів та зобовязань, затвердженого Мінфіном України від 02.09.2014 №879, вказав, що даний акт було заповнено з урахуванням обєктів інвентаризації, їх було ідентифіковано та співставлено з даними бухгалтерського обліку.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд виходив із відсутності належних та допустимих доказів винних протиправних дій (бездіяльності) працівника та наявності причинного звязку між поведінкою відповідача і шкодою, яка настала, а також врахував факт прийняття на роботу ОСОБА_6 без проведення переобліку, що не може стверджувати про недостачу саме в період роботи відповідача.

Колегія суддів погоджується із даним висновком суду.

Відповідно до ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладення на них трудових обов'язків.

Згідно п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди заподіяної з їх вини у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.134 КЗпП України працівник несе повну матеріальну відповідальність, коли шкода завдана нестачею.

Згідно ч.1 ст. 352-2 КЗпП України, при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв'язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність.

Судом встановлено, що наказом ТОВ "Канівська ЦРА №91" від 30 листопада 2015 року №217 ОСОБА_6 було прийнято на роботу на посаду фармацевта в аптеку №176 смт.Чорнобай з 1 грудня 2015 року (а.с.22).

Із заяви завідуючої аптеки №176 ОСОБА_8 від 26 листопада 2015 року вбачається, що ОСОБА_9 було прийнято на роботу без проведення переобліку (а.с.119).

1 грудня 2015 року між ТОВ "Канівська ЦРА №91" та ОСОБА_9 було укладено договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність (а.с.23).

Наказом від 29 січня 2016 року №26 було вирішено провести позаплановий переоблік товарно-матеріальних цінностей в аптеці №176 смт.Чорнобай станом на 1 лютого 2016 року та створено інвентаризаційну комісію до складу якої входила відповідач ОСОБА_6 (а.с.25).

1 лютого 2016 року в аптеці №176 смт.Чорнобай було проведено позаплановий переоблік товарно-матеріальних цінностей та за наслідками якого було виявлено недостачу товарів на суму 27 898 грн. 29 коп., про що було складено акт результатів інвентаризації від 1 лютого 2016 року (а.с.29-31). Даний акт було підписано також і фармацевтом ОСОБА_6

2 лютого 2016 року проведено загальні збори учасників ТОВ "Канівська ЦРА №91" на яких розглядалося питання про результати переобліку по аптеці №176 смт.Чорнобай та висловлено втрату довіря до відповідача ОСОБА_6 з боку адміністрації та трудового колективу (а.с.83-85).

Наказом №32 від 3 лютого 2016 року відповідача ОСОБА_6 звільнено з посади фармацевта аптеки №176 смт.Чорнобай у звязку з втратою довіри до неї (а.с.58).

Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснив, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Пункт 23 постанови розяснює, що суддя незалежно від обставин справи, має, зокрема, вирішити питання про подання сторонами або про витребування: доказів про винне порушення працівником обов'язків за трудовим договором і наявність причинного зв'язку між його протиправною поведінкою та шкодою, яка настала, час її виявлення, пояснень працівника, актів і доповідних записок службових осіб, матеріалів службових перевірок.

Колегія судів погоджується з критичною оцінкою суду стосовно доводів представника позивача про те, що рішення трудового колективу про визнання винною ОСОБА_6 у недостачі доводить її винуватість, оскільки дане рішення було прийнято трудовим колективом на основі припущень, а не беззаперечних доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів не погоджується з твердженням апелянта про вину відповідача в утворенні нестачі, який обґрунтовується обовязками ОСОБА_6, визначеними посадовою інструкцією, де вказано, що саме вона приймає лікарські засоби, розподіляє та веде за ними контроль, а також наявними в справі копіями накладних, які не підтверджують причину утворення недостачі товару, винне порушення працівником своїх обовязків та причинного звязку між діянням та шкодою.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає і про наявність підпису відповідача у акті результатів інвентаризації від 1 лютого 2016 року, що з сумою нестачі вона згідна, проте колегія суддів вбачає, що ОСОБА_6 була членом комісії під час проведення переобліку й згаданий запис, у відсутність інших належних та допустимих доказів, може свідчити лише про факт підтвердження виявленої внаслідок ревізії нестачі. Зазначений підпис ОСОБА_6 свідчить про її погодження з нестачею, а не з її виною у зазначному. Вказані доводи в апеляційній скарзі були предметом розгляду в суді першої інстанції, яким була надана належна правова оцінка.

Крім того, ОСОБА_6 була прийнята на роботу без проведення переобліку, а тому не можна стверджувати, що недостача мала місце саме в період її роботи в аптеці, враховуючи ту обставину, що аптека №176 смт.Чорнобай, до прийняття на роботу ОСОБА_6, уже працювала певний період часу. Доказів того, що недостача мала місце саме в період роботи відповідача позивачем не надано.

Наведене свідчить, що суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ТОВ «Канівська центральна районна аптека №91» - відхилити.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 липня 2016 року у справі за позовом ТОВ "Канівська центральна районна аптека №91" до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди з працівника залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :