Справа №489/5427/15-ц 20.10.2016 20.10.2016 20.10.2016
Провадження №22-ц/784/2187/16
Головуючий у першій інстанції-Тихонова Н.С.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лисенка П.П., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лептугою С.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

представника ОСОБА_6 і ОСОБА_5,

представника ОСОБА_7

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_4

до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку майна

У С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку майна.

Позивачка зазначала, що з вересня 2004 року проживала однією сімєю з ОСОБА_8 у належній їй квартирі АДРЕСА_1. Вони мали спільний побут, єдиний бюджет, фізично та морально підтримували один-одного та спільно виховували сина позивачки від першого шлюбу - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. За період спільного поживання за спільні кошти на імя ОСОБА_8 було придбано рухоме та нерухоме майно. 6 березня 2015 року ОСОБА_8 помер.

Уточнивши позовні вимоги (а.с. 94-98 том 1), ОСОБА_4 просила встановити факт проживання однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 у період з вересня 2004 року по 6 березня 2015 року; визнати спільною сумісною власністю таке майно: житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0581 га по вул.Трудовій,4 в м.Миколаєві; нежитлові обєкти по вул. Першій Інгульській, № 1-з, № 1-а/4, 1-б/1; автомобіль марки MERCEDES-BENZ, SPRINT (2008), державний номер НОМЕР_1; автомобіль марки MERCEDES-BENZ ML (2012), державний номер НОМЕР_2; автомобіль марки IVECO MAGIRUS (2005), державний номер НОМЕР_3; ТОВ «СТАНКОСЕРВІС» зі 100 % статутним капіталом; а також визнати за нею право власності на ? частку кожного з вищезазначеного майна.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_7 та представник ОСОБА_6 позов не визнали, посилаючись на те, що ОСОБА_8 ніколи не проживав з позивачкою однією сімєю, спільного побуту та бюджету не мали, спільне господарство не вели, а спірне майно ОСОБА_8 придбавав за власні кошти.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2016 року позов задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_8 однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 9 вересня 2005 року по 6 березня 2015 року. У задоволенні позову про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права на його частку відмовлено.

Сторони не погодились з судовим рішенням та його оскаржили.

В апеляційних скаргах, поданих представником відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ОСОБА_10, та представником відповідачки ОСОБА_11 - ОСОБА_3, відповідачкою ОСОБА_5 порушене питання про незаконність судового рішення в частині встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_8 Апелянти посилались на невірну оцінку судом зібраних доказів щодо характеру відносин сторін, недоведеність сталих сімейних відносин, елементи яких визначені статею 3 СК, та просили рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та відмовити у встановленні факту.

ОСОБА_4 не погодилась з судовим рішенням в частині відмови у визнанні спірного майна спільною сумісною власністю та визнання їй частки. Апелянт посилалась на необґрунтованість висновку суду щодо недоведеності її участі у придбанні рухомого та нерухомого майна, безпідставність висновку про належність майна тільки ОСОБА_8 та невірне застосування судом правил глави 8 СК, в тому числі презумпції виникнення спільної власності на майно чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, а апеляційні скарги відповідачки та представників відповідачів підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 74 Сімейного кодексу України (далі СК), якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього кодексу.

При застосуванні правил цієї норми необхідно враховувати, що її правила поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю (пункт 20 постанови №11 Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року).

Відповідно до частини 2 статті 3 СК сімю утворюють особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки».

Отже, виходячи з такого визначення, можна виокремити такі ознаки фактичної сімї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою: спільне проживання чоловіка і жінки, спільний побут та взаємні права і обовязки.

Судова практика трактує ознаки спільного проживання сімєю таким чином:

чоловік та жінка проживають разом;

ведуть спільне господарство;

мають єдиний бюджет.

Для встановлення спільного проживання однією сімєю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сімї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, перебувала в зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_12 з 3 жовтня 2002 року по 8 вересня 2005 року. Має сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5,7 том 1).

У період 2004-2005 років ОСОБА_4 познайомилась з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згодом між ними склались близькі відносини як чоловіка та жінки, які сторони підтримували до березня 2015 року.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 з сином постійно проживали та були зареєстровані у двохкімнатній квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 5 зворот том 1).

Водночас, постійним місцем проживання ОСОБА_8 у період 2003-2015 років був житловий будинок №4 по вул. Трудовій у м.Миколаєві (а.с.6 зворот том 1).

З пояснень свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 вбачається, що цей двохповерховий будинок ОСОБА_8 сам проектував та керував будівництвом, дуже любив це місце, піклувався про нього, облаштовував помешкання на власні вподобання та потреби та постійно користувався будинком.

Факт постійного проживання ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 також підтверджено показаннями свідків ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 (а.с. 6-13 том 3), відомостями про щомісячне споживання та сплату комунальних послуг за цією адресою (а.с. 114-116 том 1), відомостями про щоденну здачу та зняття технічної охорони будинку (а.с.120а - 121 том 1), записами відео-реєстратора автомобіля ОСОБА_14 у період лютого 2015 року щодо місця його перебування (а.с. 143 том 2).

Ці обставини підтвердила і свідок ОСОБА_16, яка протягом 2006-2011 року виконувала обовязки хатньої робітниці ОСОБА_8 у будинку № 4 по вул. Трудовій та засвідчила факт його постійного та безсімейного проживання за цією адресою (а.с. 7 том 3).

За відомостями ООО «Мед-престиж» (а.с. 113 том 1) ОСОБА_8 був оглянутий лікарем за адресою вул. Трудова, 4 у м. Миколаєві 2 березня 2015 року (незадовго до смерті).

Позивачка ОСОБА_4 не посилалась на те, що у період 2004-2015 років мешкала разом з ОСОБА_8 у його будинку по вул.Трудовій, 4, зазначивши, що користувались будинком лише як місцем для відпочинку.

Але твердження позивачки, що будинок по вул.Трудовій,4 був для ОСОБА_8 лише місцем тимчасового перебування, жодним доказом не підтверджено.

При цьому колегія суддів не може прийняти до уваги акт від 10 серпня 2015 року (а.с. 1 том 2), як доказ постійного проживання ОСОБА_8 у квартирі АДРЕСА_3, яка належить ОСОБА_4

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_26 та ОСОБА_27 (а.с. 47-48, 217 - 222 том 2), зі слів яких було складено цей акт, а також свідки ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, (сусіди позивачки) підтвердили факт проживання ОСОБА_8 з 2004 року в квартирі по вул. Космонавтів, 122-б.

Проте, такого висновку свідки дійшли на підставі того, що періодично протягом тривалого часу бачили ОСОБА_8 за цією адресою в різних ситуаціях (або у домашньому одязі, або з продуктами харчування, вранці, або разом з сином позивачки).

Показання свідків доводять, що у спірний період ОСОБА_8, підтримуючи стосунки зі ОСОБА_4, періодично знаходився за місцем її проживання, ночував у її помешканні, приймав участь у вирішенні її побутових потреб тощо, але не можуть бути достатньою підставою вважати квартиру позивачки єдиним та постійним місцем проживання ОСОБА_8 протягом 2004-2015 років.

Будь-яких інших обєктивних доказів того, що ОСОБА_8 постійно проживав у квартирі позивачки, зберігав там свої особисті речі, відносився до цього помешкання як до свого постійного місця проживання, позивачка ОСОБА_4 не надала.

Таким чином, колегія суддів вважає недоведеним той факт, що у період 2004-2015 років ОСОБА_8 та ОСОБА_4 постійно проживали разом за будь-якою з вказаних адрес.

Окреме проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_4 зумовлює і наявність у кожного окремих побутових потреб (утримання та облаштування помешкання, господарські витрати, витрати на організацію свого життя тощо), а тому і відсутність спільного господарства та єдиного бюджету.

При цьому колегія суддів не може прийняти до уваги посилання ОСОБА_4 на те, що заявлене нею до поділу рухоме та нерухоме майно придбавалось для потреб їх сімї, а участь ОСОБА_8 в обладнанні квартири по вул. Космонавтів, 122-б (ремонт, автономне опалення, придбання предметів побутової техніки тощо) є доказом ведення спільного господарства.

Оцінюючи взаємовідносини ОСОБА_8 та ОСОБА_4, колегія суддів враховує особисті якості цих осіб, зокрема ОСОБА_8, та його відношення до можливого сімейного життя.

З пояснень свідків ОСОБА_25, ОСОБА_32, ОСОБА_15, ОСОБА_33 та інших вбачається, що ОСОБА_8 був чуйною, доброзичливою, комунікабельною людиною, завжди допомагав оточуючим людям, своїм працівникам, піклувався про своїх рідних, дітей, онуків та відповідально відносився до обовязків чоловіка. Особисті взаємовідносини з жінками будував на принципах поваги, турботи, матеріальної підтримки та допомоги, але встановлював правила власного простіру, особистої свободи та не мав наміру створювати нову сімю.

Отже, допомога ОСОБА_8 у вирішенні побутових та інших проблем ОСОБА_4 є проявом його власного усвідомлення обовязків чоловіка по відношенню до жінки, з якою він перебуває у близьких відносинах, а не достатнім доказом наявності спільного господарства та єдиного бюджету.

Елементом близьких взаємовідносин сторін є і участь ОСОБА_8 у вихованні сина ОСОБА_4 ОСОБА_9, а також спільне проведення відпусток (2010 - 2014 роки), відвідування сімейних свят, проведення вільного часу та інше (а.с. 142-217 том 1).

Такий характер взаємовідносин ОСОБА_8 та ОСОБА_4 дійсно має деякі ознаки подружніх відносин.

Але колегія суддів вважає, що факт спільного проведення вільного часу і відпусток та участь у вихованні дитини ОСОБА_4, як і окремі факти матеріальної і фізичної допомоги ОСОБА_8, без наявності інших ознак сімї, передбачених статтею 3 СК, зокрема відсутності спільного проживання чоловіка та жінки, не можуть свідчити про наявність усталених сімейних відносин із спільним побутом та взаємними правами та обовязками.

Підтвердженням цього висновку є і встановлений судом факт, що організація поховання ОСОБА_8, всі витрати на поховання та виготовлення памятника здійснювались відповідачами, що підтвердила і позивачка ОСОБА_4 (а.с.217-218, диск, том 2).

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю з ОСОБА_8 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період 2004-2015 років

Недоведеність цього факту перешкоджає застосуванню правил статті 74 СК щодо прав позивачки на майно, належне ОСОБА_8 на час його смерті 6 березня 20215 року.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на вимоги статей 3 СК та помилково вважав можливим застосування правил статті 74 СК і при недоведеності факту проживання чоловіка та жінки разом, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4

Враховуючи, що підставою для відмови в задоволенні вимог про визнання майна спільної власністю та визначення його частки суд зазначив інші обставини, рішення суду підлягає скасуванню в повному обсязі.

Відповідно до статті 88 ЦПК зі ОСОБА_4 на користь відповідачів підлягають стягненню судові витрати, понесені кожним з них при подачі апеляційних скарг (а.с. 46, 68, 69, 70, 72 том 3).

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційні скарги ОСОБА_5, представника ОСОБА_6 та ОСОБА_5, представника ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку майна відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_34 на користь ОСОБА_5 7314,9 грн. судових витрат, на користь ОСОБА_6 7314,9 грн. судових витрат, на користь ОСОБА_7 7314,9 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: П.П. Лисенко

ОСОБА_35