Справа № 444/820/16 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/4582/16 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Копняк С. М., Мельничук О. Я.

при секретарі: Куцику І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу освіти Жовківської районної державної адміністрації Львівської області, третя особа: Територіальна державна інспекція з питань праці у Львівській області, про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

Вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги факт, встановлений Територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області в Акті перевірки № 13-15-024/0041 від 26.06.2016 року, який має значення для справи, а саме те, що він (ОСОБА_2) перебував у відпустці не 17 календарних днів, а 18, після чого був звільнений з роботи 26.11.2014 року, що свідчить про те, що після закінчення строку трудового договору трудові відносини між ним та відповідачем фактично тривали, а тому дія трудового договору з цих підстав вважається продовженою на невизначений строк. Вважає, що висновок суду щодо неможливості визначення відповідачем дати його звільнення у зв»язку з перебуванням на лікарняному є помилковим, оскільки перебування на лікарняному не має жодного значення для звільнення працівника на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (у зв»язку із закінченням строку трудового договору). Крім того, суд прийшов до помилкового висновку, що він ще 25.11.2014 року знав про те, що буде звільнений 26.11.2014 року, оскільки 25.11.2014 року звертався на Урядову гарячу лінію. Не заслуговують на увагу і висновки суду про направлення йому 26.11.2014 року наказу про звільнення рекомендованим листом № 071, оскільки він такого не отримував та про наявність у нього відомостей про звільнення до 02.02.2015 року. Крім того, суд помилково та неправомірно застосував положення п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, що спричинило застосування судом першої інстанції наслідків спливу позовної давності у вигляді відмови у позові без заяви відповідача про застосування строків позовної давності.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Відповідно до положень ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення строкового трудового договору є закінчення строку на який він був укладений, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Згідно ст. 3 Закону України " Про відпустки" за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

У разі звільнення працівника у зв'язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки.

Встановлено, що наказом управління освіти, молоді та спорту Жовківської РДА Львівської області № 543-К від 18.07.2013 року позивача ОСОБА_2 призначено на посаду провідного юрисконсульта групи ЦГО управління освіти, молоді та спорту Жовківської районної державної адміністрації Львівської області з 18 липня 2013 року на час відпустки по вагітності та пологах основного працівника ОСОБА_3

Наказом відділу освіти Жовківської РДА Львівської області № 45-к від 10.12.2013 року ОСОБА_2 призначено на посаду провідного юрисконсульта групи ЦГО відділу освіти з 10 грудня 2013 року в порядку переведення з посади провідного юрисконсульта групи ЦГО управління освіти, молоді та спорту Жовківської районної державної адміністрації Львівської області на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років основного працівника ОСОБА_3

Відповідно до наказу відділу освіти Жовківської РДА Львівської області від 21.08.2014 року № 703-к основний працівник - провідний юрисконсульт групи ЦГО відділу освіти ОСОБА_3 приступила до роботи з 1 вересня 2014 року, перервавши відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею віку 3-х років.

Наказом відділу освіти Жовківської РДА Львівської області № 772-к від 27.08.2014 року ОСОБА_2 01.09.2014 року надано невикористану частину щорічної відпустки в кількості 17 календарних днів за час роботи з 18.07.2013 року по 31.08.2014 року.

Під час відпустки позивач двічі перебував на лікарняному: з 16.09.2014 року по 24.10.2014 року та з 27.10.2014 року по 25.11.2014 року, що стверджується листками непрацездатності серії АГЛ № 564380, серії АГЛ № 564486, серії АГЛ № 565459 та серії АГЛ № 378562. Згідно даних листка непрацездатності до роботи позивач мав приступити 26 листопада 2014 року.

У зв»язку із перебуванням позивача на лікарняному, звільнення його з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (у зв'язку із закінченням строку трудового договору) проведено наказом відділу освіти Жовківської РДА Львівської області від 26.11.2014 р № 1343-к після закінчення перебування на лікарняому - з 26.11.2014 року.

Як встановлено матеріалами справи,після закінчення лікарняного (тимчасової непрацездатності) позивач не приступив до роботи ні 26.11.2014 року, ні в подальшому.

Проте, перебуваючи у відпустці, 10.11.2014 року позивач подав до відділу освіти Жовківської районної державної адміністрації Львівської області від 10.11.2014 року заяву про надання йому відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку з 25.11.2014 року. 25.11.2014 року позивачем було подано заяву про внесення зміни до дати надання відпустки по догляду за дитиною вказаної у заяві від 10.11.2014 року про надання відпустки для догляду за дитиною з 25.11.2014 року на 26.11.2014 року.

Дана заява не була задоволена відповідачем.

Відповідно до положень ч.1 ст. 391 КЗпП України, у випадку, коли після закінчення строку трудового договору (п. 2 і 3 ст. 23 КЗпП) трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Матеріалами справи встановлено, що жодна із сторін спору не вчинила дій, спрямованих на продовження дії трудового договору. Зокрема, позивач не приступив до роботи, а роботодавець виніс наказ про звільнення позивача з роботи. А тому, на думку колегії суддів, звільнення позивача з роботи проведено відповідачем з дотриманням положень ст.36 КзПП України

Відповідно до ч. 1 ст. 233, ст. 234 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строку суд може поновити цей строк. Встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з підстав пропуску позивачем без поважних причин строку на звернення до суду , районний суд не врахував положення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 6 (із змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів», яким судам роз'яснено, що якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Проте, оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін.

Таким чином, відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Зазначених положень закону районний суд не врахував та відмовив у задоволенні позову у зв»язку з пропуском позивачем без поважних причин строку звернення до суду.

З наведених мотивів, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 травня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Відділу освіти Жовківської районної державної адміністрації Львівської області, третя особа: Територіальна державна інспекція з питань праці у Львівській області, про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Копняк С. М.

Мельничук О. Я.