АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

13 жовтня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Крижанівської Г.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Казанник М.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року,

встановила:

у грудні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя та збереження сім'ї з відповідачем вважає неможливим.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року позов задоволено, шлюб між сторонами розірвано.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що 29 грудня 2012 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначала, що шлюбні відносини фактично припинені, подальший сенс підтримання стосунків відсутній.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року позов задоволено, шлюб між сторонами розірвано.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального прав та послався на положення ст.24, 56, 110, 112 СК України.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 грудня 2012 року, від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не було з'ясовано дійсні причини позову, фактичні взаємини подружжя, не перевірено доводів про неможливість збереження сім'ї. Однак, при зверненні до суду із апеляційною скаргою апелянтом не було наведено фактичних обставин, не надано доказів можливості збереження шлюбних відносин.

Доводи апелянта про те, що судом першої станції не було надано сторонам строку для примирення також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позову, оскільки ухвалою колегії суддів Апеляційного суду м.Києва від 21 липня 2016 року було задоволено клопотання відповідача та надано сторонам строк для примирення терміном на два місяці, провадження у справі зупинено.

Після відновлення судового розгляду, сторони в судовому засіданні визнали, що збереження сім'ї вважають неможливим.

Відповідач та його представник у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції зазначали, що судом при ухваленні рішення про розірвання шлюбу не було встановлено, з якого часу сторони не проживають разом та не підтримують шлюбні відносини, а тому просили встановити вказані обставини суд апеляційної інстанції, оскільки останні необхідні для вирішення справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апелянтом при зверненні до суду із апеляційної скаргою вимоги про встановлення конкретного часу, з якого сторони не проживають разом, не заявлялись. Крім того, слід зазначити, що предметом розгляду вказаної цивільної справи є можливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу, а тому посилання відповідача на майновий спір сторін є безпідставним.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 761/36957/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6341/2016

Головуючий у суді першої інстанції:Осаулов А.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.