Номер провадження: 22-ц/785/5841/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Відділення виконавчої дирекції у м. Одесі Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2016 року,

встановила:

У лютому 2016 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є вдовою та сином померлого 07.10.2001 року ОСОБА_5

Згідно актів про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, ОСОБА_5 помер внаслідок відкритого перелому склепіння та основи черепа, розтрощення мозку, яке сталося при виконанні службових обовязків на підприємстві КП «Одесміськелектротранс», де він працював на посаді водія тролейбусу.

У звязку з цим, позивачам нанесена моральна шкода, яка полягає у втраті годувальника, близької людини, порушенні звичайного способу життя. Позивачі оцінили заподіяну їм моральну шкоду в розмірі 223 236,00 грн. кожному, яку просили стягнути з відповідача.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 було відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржують в апеляційному порядку ОСОБА_3, ОСОБА_4 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 07 жовтня 2001 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №280965, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції 08.10.2001 року, актовий запис № 8686. Причиною смерті став відкритий перелом склепіння та основи черепа.

Згідно акту про нещасний випадок на виробництві форми Н-1, нещасний випадок відбувся 07.10.2001 року з ОСОБА_5, який являється працівником КП «Одесміськелектротранс», на тролейбусній зупинці «Застава-ІІ», який працював на посаді водія тролейбусу.

ОСОБА_5 допустив порушення законодавства про охорону праці; не виконав елементи зупинки, не виключив ланцюги зціплення, не зняв і не взяв з собою реверсивну рукоятку, не закрив кабіну водія, заліз під тролейбус, чим порушив Положення № 2 посадової інструкції водія тролейбуса; п 1.4.5 Інструкції № 19 по охороні праці водія тролейбуса.

Дані факти вбачаються з акту розслідування нещасного випадку (аварії), що стався (сталася) 07.10.2001року о 20 год. 40 хв. форми Н-5.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЖД №042015, виданого 09 листопада 1996 року Серпневською селищною радою Тарутинського району Одеської області, актовий запис № 6, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖД №108164, виданого 20.03.1997 року Серпневською селищною радою Тарутинського району Одеської області, актовий запис №8.

З матеріалів справи вбачається, що нещасний випадок стався 07 жовтня 2001 року, тому діючим законодавством, яке передбачало відшкодування моральної шкоди у той час, був Закон України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та Закон України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці», ст. 9 якого передбачено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Оскільки нещасний випадок з ОСОБА_5 стався в 2001 році, коли діяв Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», то питання відшкодування моральної шкоди повинно регулюватися саме цим законом.

Підпунктом е пункту 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачено, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобовязаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частиною першою ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачено, що дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання, у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

Разом з тим, всупереч твердженням апеляційної скарги, вказаний закон не містить положень, якими б передбачалося відшкодування родичам працівника моральної шкоди в разі його смерті.

Таким чином, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_3, ОСОБА_4 у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_6