АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження 22-ц/796/6466/2016 Доповідач: Слободянюк С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Корчевного Г.В.,

при секретарі - Трофименко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участі третіх осіб: Публічного акціонерного товариства «Фортуна Банк», Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участі третіх осіб: Публічного акціонерного товариства «Фортуна Банк», Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали, постановлення нової ухвали про залишення позовної заяви без розгляду.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції в порушення статті 109 ЦПК України відкрив провадження у справі, оскільки спір не стосується відповідачів ОСОБА_1 ОСОБА_3, єдиним відповідачем у справі повинен бути ОСОБА_4, місце проживання (реєстрації) якого АДРЕСА_1, що до адміністративно-територіального поділу відноситься до Святошинського району м. Києва, отже даний спір повинен розглядатись за місцем проживання відповідача. Крім того вказує, що «звільнення майна з-під арешту» та «зняття арешту з майна» є процесуальний закон не передбачає застосування правил виключної підсудності у разі подання позову про звільнення майна з-під арешті.

В судове засідання сторони будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з'явились (а.с.81-84).

Відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з наступних підстав.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського управління юстиції у м. Києві від 25 жовтня 2013 року накладено арешт на квартиру по АДРЕСА_2; земельну ділянку, яка розташована в АДРЕСА_3, які належать боржнику ОСОБА_1 (а.с.41).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2013 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участі третіх осіб: Публічного акціонерного товариства «Фортуна Банк», Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту (а.с.36).

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції в порушення ст. 109 ЦПК України відкрив провадження у справі, оскільки спір не стосується відповідачів ОСОБА_1 ОСОБА_3, єдиним відповідачем у справі повинен бути ОСОБА_4, місце проживання (реєстрації) якого АДРЕСА_1, що до адміністративно-територіального поділу відноситься до Святошинського району м. Києва, отже даний спір повинен розглядатись за місцем проживання відповідача. Крім того вказує, що «звільнення майна з-під арешту» та «зняття арешту з майна» є процесуальний закон не передбачає застосування правил виключної підсудності у разі подання позову про звільнення майна з-під арешті.

Проте з такими доводами апеляційної скарги погодитись не можна виходячи з наступного.

Як вбачається з позовної заяви, вимогами позивача є про звільнення майна з-під арешту, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, що до адміністративно-територіального поділу відноситься до Печерського району м. Києва (а.с.4-7).

Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Відповідно до п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року №3 перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що позови про зняття арешту з майна належать до виключної підсудності і пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку відкривши провадження у справі.

Посилання апелянта на те, що до даних правовідносин слід застосувати положення ст. 109 ЦПК України, не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки в даному випадку застосовується виключна підсудність за положенням ст. 114 ЦПК України

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, залишення ухвали суду першої інстанції без змін, як таку, що постановлена з дотриманням норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст. ст., 303, 307, 312,313 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: