Справа № 341/390/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1802/2016
Головуючий у 1 інстанції Юсип І. М.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.,

секретарів: Бойчука Л.М., Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Більшівцівської селищної ради Галицького району про визнання недійсним та скасування рішення виконкому селищної ради, визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду від 13 липня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3, Більшівцівської селищної ради Галицького району про визнання недійсним та скасування рішення виконкому селищної ради та визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням виконавчого комітету Більшівцівської селищної ради № 123 від 18 жовтня 1990 року йому було надано земельну ділянку площею 0,12 га у безстрокове користування для будівництва житлового будинку, на якій він у 1992 році збудував житловий будинок, гараж, літню кухню, стайню та вбиральню.

Зазначав, що в 2016 році він звернувся до Більшівцівської селищної ради про оформлення права власності на дане будинковолодіння, де дізнався, що рішенням виконкому від 28 липня 1994 року було відмінено рішення виконкому селищної ради від 18 жовтня 1990 року про надання йому у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва будинку та передано дану земельну ділянку під будівництво його батьку ОСОБА_4

Посилаючись на те, що заяви про відміну рішення виконкому про виділення йому земельної ділянки під будівництво житлового будинку і передачі цієї земельної ділянки його батьку він не подавав, на час прийняття рішення будівництво було уже здійснено ним особисто, а тому селищна рада не мала права приймати спірне рішення, просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Більшівцівської селищної ради від 27 липня 1994 року за № 28 «Про дозвіл на передачу земельної ділянки під будівництво житлового будинку» та визнати за ним право власності на житловий будинок площею 196,4 кв.м. та господарські будівлі по АДРЕСА_1.

Рішенням Галицького районного суду від 13 липня 2016 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Більшівцівської селищної ради від 27 липня 1994 року № 28 «Про дозвіл на передачу земельної ділянки під будівництво житлового будинку».

Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок площею 196,4 кв.м. та господарські будівлі по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_3 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що позивач не надав суду належних доказів, які б були підставою для скасування рішення селищної ради.

Зазначає, що архітектором району відповідно до рішення селищної ради № 28 від 27 липня 1994 року були внесені зміни в план відводу земельної ділянки для будівництва і позивач про прийняте рішення та зміни внесені в будівельну документацію знав.

Вказує, що свідки допитані в судовому засіданні підтвердили, що будинковолодіння будувалося їхніми батьками, що підтверджується довідкою № 51 від 28 березня 2016 року, виданою агрофірмою «Бовшівська» про оплату батьками вартості будівельних матеріалів (цегли) та заповітом їхньої матері, за яким спадкоємцями на спірний житловий будинок та господарські будівлі були визначені вона та позивач.

У зв'язку з наведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та її представники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали з вищенаведених мотивів.

Позивач ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Представник Більшівцівської селищної ради в судове засідання не з'явився, направив суду заяву, у якій просить розгляд справи здійснювати у його відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними братом та сестрою, батьками яких були ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

18 квітня 1997 року ОСОБА_4 було складено заповіт, яким на випадок своєї смерті житловий будинок і господарські будівлі, які будуть належати йому по АДРЕСА_2 заповів позивачу ОСОБА_2

З копії спадкової справи №998 (2008 р.), заведеної після смерті ОСОБА_4 вбачається, що в грудні 2004 року позивач звернувся в Галицьку державну нотаріальну контору із заявою, в якій просив накласти заборону на продаж житлових будинків по АДРЕСА_1 який був побудований ним особисто за власні кошти та на будинок по АДРЕСА_3 в якому проживає його мати.

15 грудня 2008 року позивач подав в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини та зазначив, що будинок по АДРЕСА_2 не є спільною власністю подружжя, оскільки будувався ним за його особисті кошти.

25 листопада 2009 року ОСОБА_9 (дружині спадкодавця та матері сторін) державним нотаріусом Галицької районної державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності агрофірми «Бовшівська» та грошові вклади з належними відсотками та усіма видами компенсацій по них.

З матеріалів справи також вбачається, що 09 листопада 2007 року матір'ю сторін ОСОБА_9 було складено заповіт, яким на випадок своєї смерті все своє майно вона заповіла відповідачці ОСОБА_3

13 травня 2011 року ОСОБА_9 було складено ще один заповіт, яким житловий будинок і господарські будівлі по АДРЕСА_2 заповіла позивачу ОСОБА_2 та відповідачці ОСОБА_3 у рівних долях.

З копії спадкової справи №350/2015, заведеної після смерті ОСОБА_9 вбачається, що 03 листопада 2015 року із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_3, а ОСОБА_2 подав заяву про прийняття спадщини 01 березня 2016 року.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Більшівцівської селищної ради № 123 від 18 жовтня 1990 року позивачу ОСОБА_2 було надано у безстрокове користування земельну ділянку площею 0,12 га для індивідуального будівництва будинку по АДРЕСА_1.

09 листопада 1990 року позивач звернувся до виконавчого комітету Галицької районної ради з заявою про надання йому дозволу на будівництво будинку житловою площею 50,34 кв.м.

14 листопада 1990 року районною архітектурою було виготовлено план забудови даної земельної ділянки, а 27 листопада 1990 року за участі районного архітектора, представника виконкому Більшівцівської селищної ради та позивача ОСОБА_2 було встановлено в натурі межі земельної ділянки для будівництва житлового будинку та господарських споруд, про що було складено акт виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель.

27 липня 1994 року виконавчим комітетом Більшівцівської селищної ради було прийнято рішення за № 28, яким відмінено рішення виконкому селищної ради від 18 жовтня 1990 року про виділення земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва ОСОБА_2, передано дану земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку ОСОБА_4 та зобов'язано його переоформити технічну документацію на будівництво житлового будинку через районну архітектуру.

Як вбачається зі змісту оспорюваного рішення, підставою для прийняття такого рішення була заява позивача про відміну рішення та передачі земельної ділянки батькові.

У зв'язку з цим, районним архітектором 05 вересня 1994 року на плані відводу земельної ділянки від 14 листопада 1990 року зроблено виправлення про передачу земельної ділянки від позивача до батька ОСОБА_4

Рішенням виконавчого комітету Більшівцівської селищної ради за № 2 від 09 лютого 2016 року позивачу відмовлено в задоволенні заяви про відміну рішення виконавчого комітету від 27 липня 1994 року за № 28 за відсутності документів, які б свідчили про здійснення будівництва житлового будинку одноосібно ним.

Звертаючись до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення виконкому селищної ради від 27 липня 1994 року, позивач посилався на те, що жодних заяв в селищну раду він не подавав, будівництво житлового будинку було здійснено ним у 1992 році особисто за власні кошти, а не батьком.

Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) будинок, виданого ПП «Золото Карпат» 22 лютого 2016 року ОСОБА_2, житловий будинок та господарські споруди по АДРЕСА_1 побудовані: житловий будинок, гараж, літня кухня, убиральня - у 1992 році, стайня недобудована.

Статтею 19 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», який був чинним на момент прийняття оспорюваного рішення №28 від 27 липня 1994 року, встановлено, що питання регулювання земельних відносин; скасування розпоряджень голови Ради, рішень та розпоряджень виконавчого комітету, за винятком рішень і розпоряджень з питань, віднесених до повноважень виконавчого комітету щодо здійснення державних функцій віднесено до питань, які підлягають вирішенню виключно на пленарних засіданнях Рад народних депутатів.

Матеріали справи не свідчать про те, що оспорюване рішення про відміну рішення виконкому селищної ради про виділення позивачу земельної ділянки під будівництво житлового будинку приймалося на пленарному засіданні сесії Більшівцівської селищної ради народних депутатів Галицького району, а також про делегування Більшівцівською селищною радою народних депутатів виконавчому комітету повноважень щодо регулювання земельних відносин.

Крім того, станом на час прийняття оспорюваного рішення в 1994 році, будівництво житлового будинку уже було завершено, а тому підстав для передачі земельної ділянки під будівництво житлового будинку ОСОБА_4 не було.

За наведених обставин, суд першої інстанції по суті прийшов до правильного висновку про те, що рішення виконавчого комітету Більшівцівської селищної ради за №28 від 27 липня 1994 року про передачу земельної ділянки під будівництво житлового будинку батькові позивача ОСОБА_4 є незаконним і підлягає скасуванню.

Визнаючи за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, суд першої інстанції на підставі ст. 328 ЦК України дійшов висновку про задоволення позову.

Проте, такий висновок зроблено в порушення норм матеріального права.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, будинки що підлягали реєстрації, повинні були бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих і реєстрація здійснювалась на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз'яснено, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавством встановлено спеціальний режим правового регулювання відносин у сфері набуття права власності на новостворене нерухоме майно.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Згідно Закону України «Про архітектурну діяльність» встановлення факту відповідності збудованого об'єкта вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, прийняття спорудженого об'єкта в експлуатацію відноситься до виключної компетенції територіальної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

Ні зазначеними вище нормами, ні нормою ст. 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення.

З огляду на наведені вище обставини у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову про визнання за позивачем права власності на житловий будинок з господарськими спорудами.

У зв'язку з наведеним, рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності на будинковолодіння підлягає до скасування з ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції в частині визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Більшівцівської селищної ради від 27 липня 1994 року за № 28 не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду від 13 липня 2016 року в частині визнання права власності на будинковолодіння скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 відмовити.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський