15.08.2016 Справа № 469/256/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 року Березанський районний суд Миколаївської області

в складі:

головуючої судді - Старчеус О.П.

при секретарі - Дар»ї О.П.

за участі: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 22.03.2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу мотивуючи тим, що 03.09.2013р. на виконання усного договору позики він передав ОСОБА_3 13 300,00 доларів США, що по офіційному курсу НБУ станом на 14.03.2016р. еквівалентно 345 993,00 грн. При отриманні коштів відповідачем була надана розписка від 03.09.2013р. про отримання у борг вищевказаної суми зі строком повернення до 15.07.2014р. зі сплатою відсотків у розмірі 2,00% щомісячно. В порушення умов усного договору, відповідачем до теперішнього часу суму позики та проценти не сплачено.

У зв'язку з вищезазначеним, позивач просить стягнути з відповідачки борг у сумі 345 993,00грн., інфляційне збільшення заборгованості у сумі 40 327,7грн., проценти у сумі 207 639,30грн. та судові витрати.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі зіславшись на обставини викладені в ньому.

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що у позивача вона неодноразово позичала гроші. Ці кошти вона також йому повернула, але забула забрати в нього свою боргову розписку.

Свідок ОСОБА_4 суду показала, що в один із днів позивач прийшов до відповідачки на базу відпочинку. Коли вони сиділи в її кабінеті, вона зайшла туди і бачила на столі купу грошей. ОСОБА_5 послала її до знайомого позичити гроші, так як їй не вистачало грошей щоб віддати борг позивачу. Чи розрахувалась відповідачка з позивачем в повному обсязі вона не знає.

Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Статтею 1050 ЦК України зазначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як вбачається з розписки від 03.09.2013р. ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 13 300 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 2,00% щомісячно та остаточною датою повернення позики 15.07.2014 року(а.с.4)

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до розписки від 03.09.2013р., розмір процентів за користування позикою становить 2% щомісячно(а.с.4)

Розрахунок процентів:період прострочення по сплаті процентів складає 30 місяців (з 03.09.2013р. по 14.03.2016р.)

13 300,00 х 2% = 266 дол. США х 30 міс. = 7980 дол. США х 26.019961 = 207 639,30 грн.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_3 боргу у сумі 345 993,00грн. та процентів у сумі 207 639,30грн. підлягають задоволенню.

Що стосується стягненню з відповідачки інфляційного збільшення заборгованості, то суд вважає, що в цій частині позовних вимог потрібно відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання , на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів встановлений договором або законом.

Як передбачено нормами Закону № 1282-ХІІ « Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не національної валюти.

Таким чином суд вважає, що то норми ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов»язання , яке визначене договором у гривні.

Отже індексація внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації неи підлягає.Така правова позиція викладена у рішенні Верховного суду України від 28 березня 2012 року у справі 6-36736 вов 10.

Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов»язковими для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України відповідно до частини 1 статті 360-7 ЦПК України.

Як убачається з розписки, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_3 взяла в борг у ОСОБА_1 13300 доларів США. Отже підстав стягувати суму боргу з урахуванням індексу інфляції у суду немає.

Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 5 536,32 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,57,60,209,212-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 345 993,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 проценти у сумі 207 639,30 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 5 536,32 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Березанський районний суд Миколаївської області шляхом подачі скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Повний текст рішення виготовлено 19.08.2016 року