АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Савчук М.В., Яремко В.В.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: позивача, відповідача, їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3, треті особи: Орган опіки та піклування Кіцманської районної державної адміністрації, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про визнання договорів дарування недійсними за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 березня 2016 року -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3, треті особи: Орган опіки та піклування Кіцманської районної державної адміністрації, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про визнання договорів дарування недійсними.

Позовні вимоги обґрунтовував слідуючими обставинами.

З 2003 року він перебував в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3

У позивача є ще троє дітей від першого шлюбу: син ОСОБА_5, 1994р.н., донька ОСОБА_6, 1996р.н. та син ОСОБА_7, 2000р.н.

Позивач вказував, що вся сім'я, в тому числі і діти від першого шлюбу зареєстровані та проживали в житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1 що належав йому на праві власності та являвся їхнім із ОСОБА_2 спільним

22-ц/794/750/ 2016р. Головуючий у 1 інстанції Мізюк В.М.

Категорія 19/21 доповідач Перепелюк І.Б.

майном подружжя.

27.03.2013р. на підставі договору купівлі-продажу він придбав домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку площею 0,1543га, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 Чернівецької області, що також є спільним майном подружжя.

Після придбання зазначеного домоволодіння він з ОСОБА_2, донькою ОСОБА_3 та сином від першого шлюбу ОСОБА_7 переїхали туди проживати. Він повідомив дружині, що має намір та бажання, відчужити на користь своєї доньки від першого шлюбу ОСОБА_6, будинок по АДРЕСА_1, оскільки остання там залишилася проживати разом із сином від першого шлюбу та іншого житла не мала.

На початку 2015 року у них з дружиною почали виникати непорозуміння, у зв'язку з чим в сім'ї створилася напружена атмосфера.

Відповідач почала вимагати взамін надання дозволу на відчуження будинку вчинення договору дарування господарства в с.Мамаївці Кіцманського району на користь їхньої спільної доньки ОСОБА_3

Бажаючи зберегти сім'ю, уникнути конфліктної ситуації, не усвідомлюючи будь-яких наслідків, 26.05.2015р. він вчинив договори дарування домоволодіння та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_2 на користь малолітньої доньки ОСОБА_3, від імені якої діяла її мати ОСОБА_2

Після вчинення вказаних договорів дарування дружина погодилася на вчинення договору купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 на користь його доньки від першого шлюбу ОСОБА_6 та в той же день вони уклали договір купівлі-продажу зазначеного будинку.

Однак, через деякий час після вчинення договорів дарування дружина почала вимагати розірвання шлюбу, і згодом виїхала проживати до своєї матері в м.Чернівці. У вересні 2015 року звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу і рішенням Кіцманського районного суду від 23.10.2015р. шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням суду від 01.12.2015р. за заявою ОСОБА_2 з нього стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі по 5000грн. щомісячно до досягнення дочкою повноліття.

Пізніше позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 створила нову сім'ю з іншим чоловіком та разом із дочкою ОСОБА_3 в січні 2016 року виїхала проживати в м. Київ. В телефонній розмові із нею, дізнався про її намір продати подарований дочці будинок.

Позивач зазначав, що вчиняючи оспорювані договори дарування він не мав наміру позбавити себе права володіння та користування зазначеним майном, оскільки і до, і після дарування він проживає у даному будинку, сплачує комунальні платежі, земельний податок, що стверджується квитанціями про їх оплату; володіє і користується ним та несе витрати по його утриманні; вся документація на будинок, в тому числі і укладені договори дарування знаходяться у нього, іншого житла у нього немає, а тому вважає, що дане майно не вибуло фактично із його володіння та користування.

Позивач просив визнати недійсним договір дарування домоволодіння за адресою АДРЕСА_2, укладений 26.05.2015р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, від імені якої діяла її мати ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області Олексюк С.В. та зареєстрований в реєстрі №1021; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1543га за адресою АДРЕСА_2 , цільове прзначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий № НОМЕР_1, укладений 26.05.2015р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, від імені якої діяла її мати ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області Олексюк С.В. та зареєстрований в реєстрі №1023; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вищевказане домоволодіння; поновити право власності ОСОБА_1 на вказане домоволодіння.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що в договорах дарування сторони засвідчили, що повністю усвідомлювали значення своїх дій та звертає увагу суду на те, що ОСОБА_2 з донькою також проживали в подарованому будинку після укладення договору дарування, що свідчить про фактичне прийняття дарунка.

Також апелянт зазначає, що позивачем не надано жодного доказу про намір відповідача відчужити подарований будинок.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, з наступних підстав.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.10.2003р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_2.

Під час шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5. що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 01.11.2005р.

Від першого шлюбу позивач має трьох дітей : сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2., доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4

Встановлено, що діти від першого шлюбу залишилися з батьком і проживали з його новою сім»єю.

26.05.2015р. ОСОБА_1 та його донька ОСОБА_3, від імені якої діяла ОСОБА_2, уклали договір дарування домоволодіння з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 Чернівецької області та договір дарування земельної ділянки, площею 0,1543га цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за цією ж адресою.

Зазначені договори посвідчені приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області Олексюк С.В. та зареєстровані в реєстрі за №1021та №1023.

Крім того, 26.05.2015р. був укладений договір купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1 між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 та посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області Олексюк С.В. і зареєстрований в реєстрі за №1025.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Згідно із ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми ч.1 ст. 229 та ст.ст. 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач вважав договори дарування такими, що існують на папері, він їх не читав, але підписав. Однак, він не мав наміру позбавити себе права власності на будинок та земельну ділянку, оскільки у нього немає іншого житла. Укладаючи договір дарування, позивач вважав себе та дружину власниками будинку до повноліття дитини. Основною підставою для укладення зазначених договорів дарування, як пояснив позивач в якості свідка, було отримання згоди дружини на відчуження будинку його дочці від першого шлюбу в с.Ревакінці, яка виходила заміж та проживала в зазначеному будинку, а також збереження подружніх відносини з відповідачем.

З пояснень позивача та відповідача, які були заслухані в суді апеляційної інстанції в якості свідків, підтверджується той факт, що договір дарування будинку та договір дарування земельної ділянки від 26.05.2015р. були укладені перед тим, як укласти договір купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1 між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_7. від 26.05.2015р.

Зазначена обставина також підтверджується і номерами реєстрації договорів у нотаріальному реєстрі, оскільки договіри дарування будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2 посвідчені приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області Олексюк С.В. та зареєстровані в реєстрі за №1021та №1023, а договір купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1 нотаріально посвідчений цим же нотаріусом і зареєстрований в реєстрі за №1025.

Ці обставини підтверджують доводи позивача, що договори дарування були укладені фактично для отримання згоди відповідача на відчуження будинку по АДРЕСА_1 дочці позивача від першого шлюбу.

З пояснень позивача в якості свідка вбачається, що він мав намір подарувати будинок по АДРЕСА_1 своїй дочці ОСОБА_6 яка виходила заміж, однак, відповідач ОСОБА_2 не погодилась і був кладений 26.05.2015р. договір купівлі-продажу між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2 отримала за продаж будинку кошти.

З пояснень сторін, в якості свідків вбачається, що договори дарування були укладені до укладення договору купівлі-продажу будинку в с.Реваківці. Також встановлено, що відповідач погодилась на відчудження зазначеного будинку за умови оформлення договорів дарування на їхню спільну дочку ОСОБА_9.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Судом встановлено, що після укладення оспорюваних договорів дарування позивач продовжує проживати у цьому будинку, нести витрати на його утримання, сплачувати комунальні платежі та земельний податок, іншого житла у нього немає, отже, дане майно не вибуло фактично із його володіння та користування.

Після укладення договорів дарування, стосунки між подружжям погіршилися і відповідач звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23.10.2015р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Відповідач створила нову сім»ю та разом з дитиною проживає в м.Києві.

За рішенням Кіцманського районного суду від 01.12.2015р. з позивача на користь відповідача на утримання дочки ОСОБА_9 стягуються аліменти в розмірі 5000грн. щомісяця до повноліття дитини.

Доводи апелянта про те, що при укладені договорів дарування позивач був ознайомлений із текстом договорів, що свідчить про його волевиявлення на відчуження майна спростовуються поясненнями позивача в якості свідка а також фактичними обставинами при яких були укладені договори дарування будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач мав спотворене уявлення про обставини, що дійсно мають місце, оспорюваний правочин укладався під впливом помилки в розумінні неправильного сприйняття позивачем істотних умов правочину, яке вплинуло на його волевиявлення і за відсутності якої, за обставинами справи, можна вважати, що правочин не був би укладеним.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок, що позивач помилково вважав, що укладаючи договору дарування, він зможе зберегти сім'ю, заспокоїти дружину щодо матеріального забезпечення їхньої спільної дитини ОСОБА_3, уникнути аліментних зобов'язань, та отримає згоду дружини на відчуження житлового будинку по АДРЕСА_1 на користь його доньки від першого шлюбу.

Встановлені судом першої інстанції обставини були підтверджені і при розгляді апеляційної скарги.

Зокрема було встановлено, що волевиявлення позивача при оформлені договорів дарування не було направлено на відчуження нерухомості та позбавлення його житла, позивач продовжує проживати у цьому будинку, нести витрати на його утримання, сплачувати комунальні платежі та земельний податок, іншого житла у нього немає, дане майно не вибуло фактично із його володіння та користування, а оспорювані договори дарування були укладені для отримання згоди відповідача на відчуження будинку в с.Реваківці та збереження сім»ї.

Суд першої інстанції встановив всі обставини справи, дослідив представлені сторонами докази, дав їм належну оцінку, рішення є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом вірно :