Номер справи 623/1542/16-ц
Номер провадження 2/623/988/2016
02 листопада 2016 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Бєссонової Т.Д.,
при секретарі Ноль С.В.,
судового розпорядника ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Ізюмі Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Ваш авто» про захист прав споживача та стягнення коштів,-
Відповідач погодився на розірвання договору, однак відмовився повернути кошти, пославшись на п.12.1 ст.12 договору.
В судовому засіданні позивачпідтримав свої позовні вимоги та пояснив, що договір було укладено в м. Павлограді Дніпропетровської області, що підтверджується копією банківської квитанції про сплату авансового платежу саме у Павлоградському відділенні ПриватБанку, тобто поза торгівельним/офісним приміщенням відповідача, місцезнаходження якого зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
11.04.2016 року він направив відповідачеві заяву з вимогою повернути аванс в звязку з розірванням договору. На що у телефонному режимі відповідач повідомив, що договір розірвано, але кошти повертати відмовився, пославшись на договірні умови, згідно яких сплачені кошти зараховані як адміністративний платіж, який згідно п.12.1 ст. 12 договору не повертається ні за яких умов при розірванні договору лізінгоодержувачем за власним бажанням.
Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про день та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився.
Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст.157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки, або оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнані поважними.
Неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.
Враховуючи строки розгляду справи суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, оскільки він належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи та без поважних причин повторно не зявився в судове засідання, заперечень проти позову не надав, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
09 квітня 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», в особі представника ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності №49 від 19 грудня 2015 року (надалі Лізинодавець) та ОСОБА_2 (надалі Лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 004251 (далі Договір) (а.с. 5-10)
Відповідно до п.3.1 Договору Лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі Предмет Лізингу, визначений у п.1.1 цього Договору), а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти Предмет Лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору.
У відповідності до п.1.1 Договору предметом Лізингу є автомобіль «Toyota Rav 4».
У день укладання договору позивач сплатив відповідачеві 91 000 грн., що підтверджується банківською квитанцією (а.с. 13).
11 квітня 2016 року позивач надіслав відповідачеві вимогу про повернення сплачених коштів у звязку з розірванням договору фінансового лізингу № 004251, яку відповідач отримав 18.04.2016 р. (а.с. 14,15).
Відповідно до ч.1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
У відповідності до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані із його недійсністю.
Виходячи з положень статей 1 та 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», укладений між сторонами договір фінансового лізингу є за своєю природою змішаним договором, який поєднує в собі ознаки договору купівлі-продажу із розстроченням платежу та договору найму автотранспортного засобу. Крім цього, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою, а тому на правовідносини між сторонами розповсюджується й положення Закону України «Про захист прав споживачів».
Частинами 3 і 4 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж.
У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору.
В укладеному сторонами Договорі не вказано місце його укладання.
Частиною 9 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.
Пункт 12.1 укладеного між сторонами Договору фінансового лізингу є нікчемний, так як суперечить ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих сторонами.
Відповідач не надав доказів, які б спростовували докази, надані позивачем.
Грошові кошти відповідач мав повернути позивачеві до 18.05.2016 р. (тридцять днів з дня отримання вимоги позивача про розірвання договору та повернення сплачених коштів).
Оскільки вимога позивача про розірвання договору та повернення сплачених коштів отримана відповідачем 18 квітня 2016 року, підстав для стягнення неустойки за період з 11 травня 2016 року по 17 травня 2016 року суд не вбачає, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Сплачений позивачем судовий збір відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1046,50 грн.
Керуючись ст.ст. 10,11,60,88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_2задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги через Ізюмський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя: Т.Д. Бєссонова