Справа № 444/1044/16 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й.
Провадження № 22-ц/783/5583/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 14 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості частки проданого спільно нажитого рухомого майна,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 14 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що спірний автомобіль з моменту його придбання позивачем влітку 2007 року знаходився у розпоряджанні та користуванні позивача та його дружини, що визнається сторонами. Вказує, що оскільки автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, кошти, отримані відповідачкою від його відчуження також є спільною власністю подружжя і відповідно мають бути розділені між ними. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст.368 Цивільного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи та з пояснень позивача вбачається, що спірний автомобіль VOLKSWAGEN POLO 1. 4, д.н.з. НОМЕР_1, 2003 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_2 він одержав на підставі довіреності від попереднього власника, сплативши ОСОБА_4 за вказаний автомобіль грошові кошти в сумі 13 000 дол. США, про що було складено відповідну розписку.

Згідно ст. 658 ЦК України право продажу належить власникові товару.

Як вбачається з листа Регіонального сервісного центру у Львівській області, ОСОБА_4, яка надала позивачу розписку про отримання грошових коштів за автомобіль VOLKSWAGEN POLO 1. 4, не була власником вказаного автомобіля (а.с. 13).

Із вказаного листа також вбачається, що станом на 13.04.2016 року автомобіль VOLKSWAGEN POLO 1. 4, номерний знак НОМЕР_1, 2003 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_2 був зареєстрований 28.05.2005р. за громадянином ОСОБА_5 згідно виданого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4.

05.02.2014 року вищевказаний автомобіль був знятий з обліку відповідем ОСОБА_3, яка діяла від імені власника згідно доручення, посвідченого 03.02.2014 року приватним нотаріусом Савицькою Т.О., для реалізації.

Встановлено, що спірний автомобіль ніколи не був зареєстрований за позивачем ОСОБА_2

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2016 року у справі № 6-688цс15 видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Крім цього, колегія суддів не бере до уваги видану ОСОБА_4 розписку про отримання грошових коштів за автомобіль VOLKSWAGEN POLO 1. 4, оскільки вона не була власником вказаного автомобіля.

З врахуванням вказаного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_2 не набув права власності на автомобіль VOLKSWAGEN POLO, номерний знак НОМЕР_3, 2003 року випуску сірого кольору, кузов № НОМЕР_2, а отже, спірний автомобіль не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а позов не підлягає задоволенню.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними у матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХ ВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий М.М. Шандра

Судді Я.А. Левик

Л.Б. Струс