Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Власенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 13.10.2014 року між ним та відповідачем було укладено в простій письмовій формі договір оренди транспортного засобу (розписка) автомобіля марки "Шевроле Авео", 2006 року випуску, кузов KL1SF48YE6B628545, д/н НОМЕР_1, який належить йому на праві приватної власності. Згідно домовленості між ним та ОСОБА_2 він передав останньому у тимчасове користування вищевказаний автомобіль, а він зобов"язався сплачувати за оренду автомобіля 100,00 грн. щоденно. На підтвердження вказаної угоди відповідачем було написано розписку від 13.10.2014 року, тому всі істотні умови угоди оренди транспортного засобу ними було виконано та ніяких заперечень стосовно оплати у нього не виникало.

Позивач зазначає, що у листопаді 2014 року ОСОБА_2 запропонував продати йому автомобіль марки "Шевроле Авео", 2006 року випуску, кузов KL1SF48YE6B628545, д/н НОМЕР_1, та заключити попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу. У зв"язку з цим, між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений в простій письмовій формі попередній договір б/н від 09.11.2014 року, відповідно до якого вони дійшли згоди, що вартість вказаного транспортного засобу становить 71 500 грн. Згідно п.2.1. вказаного договору він отримав від ОСОБА_2 гарантійну суму 10 000,00 грн., а решту відповідач повинен був сплатити йому рівними частинами у сумі по 10 250 грн. щомісячно, до 30.04.2015 року. Хоча в попередньому договорі д/н від 09.11.2014 року й зазначено, що передача автомобіля відбудеться 30.04.2015 року, однак фактично автомобіль перебував у розпорядженні та користуванні відповідача ще на підставі раніше укладеного між ними договору оренди (розписки від 13.10.2014 року). В подальшому відповідач безперешкодно користувався транспортним засобом в своїх особистих потребах, але свої зобов"язання щодо сплати йому рівними частинами у сумі по 10 250 грн. щомісячно виконав частково, але до встановленого угодою строку 30.04.2015 року решту суми 61500,00 грн. за автомобіль "Шевроле Авео", 2006 року випуску, кузов KL1SF48YE6B628545, д/н НОМЕР_1, не сплатив. На його неодноразові усні вимоги щодо виконання умов попереднього договору б/н від 09.11.2014 року відповідач в усній розмові пояснив, що більше коштів у нього немає і він поверне автомобіль. Після цього відповідач постійно ухилявся від повернення йому транспортного засобу, в зв"язку з чим він був змушений звернутися до правоохоронних органів з метою визволення свого майна з незаконного володіння. За вказаним фактом було порушено кримінальне провадження, а належний йому автомобіль було затримано працівниками ДАІ та повернуто. Разом з тим, з вини відповідача вказаний автомобіль було суттєво пошкоджено. Згідно висновку експертно-автотоварознавчого дослідження № 168/15 від 23.06.2015 року, розмір матеріального збитку, завданого автомобілю, складає 22 884,48 грн., вартість проведення дослідження складає 800,00 грн. Добровільно відшкодувати завдану шкоду відповідач відмовився. Позивач зазначає, що діями відповідача йому заподіяну моральну шкоду, яку він оцінює в 5000,00 грн.

Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальні збитки у сумі 23 684,48 грн., моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.

В судове засідання позивач не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги підтримані.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач є власником автомобіля марки "Шевроле Авео", 2006 року випуску, кузов KL1SF48YE6B628545, д/н НОМЕР_1.

13.10.2014 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено в простій письмовій формі договір оренди транспортного засобу (розписка) автомобіля марки "Шевроле Авео", 2006 року випуску, кузов KL1SF48YE6B628545, д/н НОМЕР_1, який належить позивачу на праві приватної власності.

Згідно домовленості з ОСОБА_2 позивач передав йому у тимчасове користування вищевказаний автомобіль марки "Шевроле Авео", 2006 року випуску, кузов KL1SF48YE6B628545, д/н НОМЕР_1, а ОСОБА_2 зобов"язався сплачувати за оренду автомобіля 100,00 грн. щоденно. На підтвердження вказаної угоди відповідачем було написано розписку від 13.10.2014 року.

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 запропонував позивачу продати йому автомобіль марки "Шевроле Авео", 2006 року випуску, кузов KL1SF48YE6B628545, д/н НОМЕР_1, та заключити попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу.

Зважаючи на вказане, 09.11.2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений в простій письмовій формі попередній договір б/н від 09.11.2014 року, відповідно до якого вони дійшли згоди, що вартість вказаного транспортного засобу становить 71 500 грн.

Згідно п.2.1. вказаного договору позивач отримав від ОСОБА_2 гарантійну суму 10 000,00 грн., а решту відповідач повинен був сплатити йому рівними частинами у сумі по 10 250 грн. щомісячно, до 30.04.2015 року. Як зазначено в попередньому договорі б/н від 09.11.2014 року, передача автомобіля відбудеться 30.04.2015 року, однак фактично автомобіль перебував у розпорядженні та користуванні відповідача ще на підставі раніше укладеного між ним та позивачем договору оренди (розписки від 13.10.2014 року).

В подальшому відповідач безперешкодно користувався вказаним автомобілем в своїх особистих потребах, але свої зобов"язання щодо сплати позивачу рівними частинами у сумі по 10 250 грн. щомісячно виконав частково, але до встановленого угодою строку 30.04.2015 року решту суми 61500,00 грн. за автомобіль "Шевроле Авео", 2006 року випуску, кузов KL1SF48YE6B628545, д/н НОМЕР_1, не сплатив.

На неодноразові усні вимоги позивача щодо виконання умов попереднього договору б/н від 09.11.2014 року відповідач в усній розмові пояснив, що більше коштів у нього немає і він поверне автомобіль. Після цього відповідач постійно ухилявся від повернення позивачу транспортного засобу, в зв"язку з чим він був змушений звернутися до правоохоронних органів з метою визволення свого майна з незаконного володіння.

За вказаним фактом було порушено кримінальне провадження, а належний позивачу автомобіль було затримано працівниками ДАІ та повернуто позивачеві.

Разом з тим, при поверненні автомобіля "Шевроле Авео", 2006 року випуску, кузов KL1SF48YE6B628545, д/н НОМЕР_1, позивачем було встановлено, що належний йому автомобіль було пошкоджено.

Згідно висновку експерта № 168/15 від 23.06.2015 року, складеного судовим експертом ОСОБА_3, розмір матеріального збитку в наслідок пошкодження автомобіля "Шевроле Авео", 2006 року випуску, кузов KL1SF48YE6B628545, д/н НОМЕР_1, складає 22 884,48 грн. Добровільно відшкодувати завдану шкоду відповідач відмовився.

Крім того, позивачем була сплачена вартість проведення експертного дослідження в сумі 800,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

Будь-яких доказів того, що зазначені пошкодження на належному позивачу автомобілі "Шевроле Авео", 2006 року випуску, кузов KL1SF48YE6B628545, д/н НОМЕР_1, виникли не з вини відповідача відповідачем суду не надано, як не надано доказів в спростування розміру заподіяної шкоди.

Зважаючи на викладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача матеріальні збитки в сумі 22 884,48 грн., понесені позивачем витрати на проведення експертного дослідження в сумі 800,00 грн., а всього 23 684,48 грн.

Задовольняючи вказані позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як встановлено в судовому засіданні, діями відповідача позивачу дійсно було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінив в 5000,00 грн.

Встановлено, що пошкодженням вищезазначеного автомобіля позивачу дійсно заподіяна моральна шкода, він переніс душевні страждання та був вимушений його докладати додаткові зусилля та кошти для організації свого життя.

Суд вважає доведеним факт заподіяння відповідачем позивачу моральної шкоди в наслідок ДТП. Будь-яких доказів в обґрунтування своїх заперечень відповідачем суду не надано.

Вирішуючи питання про розмір компенсації позивачу моральної шкоди, суд виходить з характеру та обсягу душевних страждань, яких він зазнав, та враховує, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача з боку відповідача, а не про покарання останнього за його неправомірні дії, що не відповідало б принципам цивільного законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України. Виходячи з цього, суд вважає за можливе визначити доведеною заподіяну моральну шкоду позивачу у розмірі 1000,00 грн., у задоволенні іншої частини ці позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати по справи - сплачений судовий збір у розмірі 974,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 22 884 грн. 48 коп., понесені витрати на проведення експертного дослідження в сумі 800,00 грн., моральну шкоду у розмірі 1000 грн. 00 коп., понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у розмірі 974 грн. 40 коп., а всього 25 658 грн. 88 коп.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні решти частини позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Т.О. Кудрявцева