АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

27 жовтня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Українець Л.Д.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Толока» про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Толока» - ОліфіраКостянтина Миколайовича на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року,

встановила:

у липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму коштів за остаточним розрахунком в сумі 15 088 грн. з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. В ході розгляду справи позивач уточнив свої вимоги та просив стягнути 13 655 грн. 61 коп. та три відсотки річних - 1 122 грн. 54 коп.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 р. позов було задоволено та стягнуто на користь позивача вказану суму.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача - Оліфір К.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що між ним та відповідачем 13.11.2011 р. було укладено Договір про участь у фінансуванні будівництва виду А №115-ВІ. В п. 9.7. вказаного Договору було передбачено, що після введення будинку в експлуатацію довірителю для отримання у власність об'єкта інвестування необхідно здійснити остаточні розрахунки з управителем за наданим забудовником даними БТІ на таких умовах, зокрема, у разі, якщо фактична загальна площа об'єкта інвестування менша, ніж загальна площа за проектом, і ця різниця становить більше, ніж 0,5 кв.м., управитель повертає довірителю кошти з фонду у обсязі, що відповідає вартості відповідної кількості вимірних одиниць об'єкта інвестування, на яку зменшилась загальна площа об'єкта.

06.08.2013 р. між ними було укладено Додаткову угоду №1, згідно якої у зв'язку з тим, що фактична загальна площа об'єкту інвестування за даним технічного паспорту є меншою на 1, 48 кв.м від проектної загальної площі, яка зазначена в договорі, управитель зобов'язується сплатити довірителю різницю між фактичною та проектними площами об'єкту інвестування в сумі 15 088 грн. виходячи з поточної ціни вимірної одиниці об'єкту інвестування на день підписання цієї угоди. Оскільки відповідач не здійснив виплату, позивач просив стягнути вказану суму з урахуванням індексу інфляції - 26 802 грн. 30 коп., а також трьох відсотків річних. В ході розгляду справи позивач уточнював свої вимоги та просив з урахуванням часткової сплати відповідачем, стягнути залишок суми боргу з урахуванням індексу інфляції 13 655 грн. 61 коп. та три відсотки річних - 1 122 грн. 54 коп. за період з 07.08.2013 р. до 23.06.2016 р.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 р. позов було задоволено та стягнуто на користь позивача вказану суму.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав належним чином взяте на себе зобов'язання по сплаті коштів, а тому повинен сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 526, 530, 625, 629 ЦК України.

Як видно з матеріалів справи, відповідач зобов'язувався в Додатковій угоді від 06.08.2013 р. сплатити різницю між фактичною та проектною площами об'єкту інвестування. Оскільки така угода була укладена саме за ініціативою відповідача і в ній було вказано про його зобов'язання сплатити різницю в сумі 15 088 грн., а з боку позивача вчинення будь-яких дій не передбачалось, суд першої інстанції правильно визначив, що в даному випадку негайне виконання грошового зобов'язання випливає зі змісту договору.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі представником відповідача, про те, що зобов'язання мало бути ним виконано лише після пред'явлення претензії протягом семиденного строку і з такою претензією позивач до подачі позову до нього не звертався, є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи містяться докази неодноразового направлення позивачем листів з приводу виконання зобов'язання, однак відповідач почав виконувати свій обов'язок про виплату коштів лише з 16.12.2015 р. і частинами, що також є порушенням умов додаткової угоди.

Судом першої інстанції було правильно встановлено факт порушення з боку відповідача взятого на себе зобов'язання, та стягнуто залишок суми з врахуванням частковою сплати коштів та відповідно до положень ст. 625 ЦК України, яка передбачає відповідальність за прострочення виконання грошового зобов'язання з боку боржника.

Таким чином, судом було першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Толока» - ОліфіраКостянтина Миколайовича відхилити, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 760/14436/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11140/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Демидовська А.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.