Справа № 370/148/16-ц Головуючий у І інстанції Устимчук М. Ю.
Провадження № 22-ц/780/4962/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 40 20.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

20 жовтня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Верланова С.М.,

при секретарі Дрозд Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 22 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулися до суду із вказаним вище позовом, який мотивували тим, що 25 жовтня 2015 року відбулися вибори депутатів місцевих рад та їх голів на території Макарівського району Київської області. Після проведення голосування 26 жовтня 2015 року відповідачі подали до Макарівської територіальної виборчої комісії заяву, де вказали наступне: «мені стало відомо, що в день голосування 25 жовтня 2015 року на виборчій дільниці в ЗОШ № 2 по виборах депутатів до Макарівської селищної ради було здійснено фальсифікацію волевиявлення жителів вул.Свердлова (округ № 4)». Крім того, у цій заяві відповідачі вказали таке: « під час підрахунку голосів Литяк весь час сиділа біля ОСОБА_3, яка не дозволяла нікому іншому рахувати голоси по вул.Свердлова. ОСОБА_2 маючи великий досвід у виборчому процесі, наставляла ОСОБА_3 «Правильно розкладати і рахувати» бюлетені аж до моменту пакування і заклеювання».

Стверджували, що зазначена відповідачами інформація є недостовірною, бо ОСОБА_2В була довіреною особою кандидата на посаду Макарівського селищного голови, сиділа поряд з іншими довіреними особами і спостерігачами окремо від членів дільничної виборчої комісії і не впливала на них. Крім того, повторне проведення підрахунку голосів на ТВК № 320648 підтвердило правильність підрахунку голосів за кожного кандидата. Посилалися, що поширена відповідачами інформація не відповідає дійсності, вона є негативною і ганьбить їх в очах інших осіб та завдає шкоди діловій репутації. Поширенням недостовірної інформації їм завдано моральну шкоду, яка полягає у приниженні їх честі і гідності. Завдану моральну шкоду вони оцінили у 5000 грн.

У звязку із наведеним просили визнати недостовірною інформацію, поширену відповідачами відносно них у заяві від 26 жовтня 2015 року до Макарівської ТВК, а саме: «Мені стало відомо, що в день голосування 25 жовтня 2015 року на виборчій дільниці в ЗОШ № 2 по виборах депутатів до Макарівської селищної ради було здійснено фальсифікацію волевиявлення жителів вул.Свердлова (округ № 4)... Під час підрахунку голосів Литяк весь час сиділа біля ОСОБА_3, яка не дозволяла нікому іншому рахувати голоси по вул.Свердлова. ОСОБА_2 маючи великий досвід у виборчому процесі, наставляла ОСОБА_3 «Правильно розкладати і рахувати» бюлетені аж до моменту пакування і заклеювання»; зобовязати відповідачів спростувати недостовірну інформацію шляхом опублікування в газеті «Макарівські відомості» наступної інформації «Ми, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приносимо вибачення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за неправдиво викладену інформацію у заяві від 26 жовтня 2015 року до Макарівської ТВК»; стягнути солідарно із ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по 2500 грн. на кожну.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 22 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким їх вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивують тим, щоЛитяк Г.В. кілька разів обиралася депутатом Макарівської селищної ради і брала активну участь у громадському житті селища Макарів. Вона планувала на наступний виборчий строк балотуватись на посаду депутата селищної ради, однак внаслідок поширення відповідачами неправдивих відомостей рівень довіри з боку її потенційних виборців меже значно знизитися, що буде мати негативний вплив на її шанси бути обраною на посаду депутата в наступному році. Суд не врахував, що поширена відповідачами негативна інформація стала відома оточуючим.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та представник ії і ОСОБА_3 подану апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити та скасувати рішення Макарівського районного суду Київської області.

Представник відповідачів в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що звернення відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до територіальної виборчої комісії щодо порушень, які на їх думку мали місце під час виборів, не може розцінюватись як поширення негативної інформації відносно позивачів, а є зверненням громадянина, яке передбачене виборчим законодавством.

При цьому суд виходив з того, що інформація, яку просять спростувати позивачі, була направлена відповідачами до компетентного органу з метою проведення відповідної перевірки викладеним фактам.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.4 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї, а також право на відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням такої недостовірної інформації.

Спірні правовідносини регулюються ст.277 ЦК України, згідно ч.1 якої фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь і на спростування цієї інформації. Згідно ч.3 ст.277 ЦК України вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірними.

Згідно розяснень, викладених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»,при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача, в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г)поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

В той же час відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ч.1 ст.94 Закону України «Про місцеві вибори» кандидат, його довірена особа, місцева організація політичної партії, кандидати від якої зареєстровані на відповідних місцевих виборах, її представник в територіальній виборчій комісії або уповноважена особа, офіційний спостерігач, виборча комісія, утворена відповідно до цього Закону, а також виборець, виборчі права або охоронювані законом інтереси якого щодо участі у виборчому процесі порушено рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта оскарження, може звернутися до виборчої комісії зі скаргою, що стосується виборчого процесу.

Отже звернення особи до відповідних компетентних органів влади за захистом своїх прав, порушених іншою особою чи організацією, не можуть розглядатись як поширення неправдивих відомостей, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції про захист основних прав і свобод людини, яка гарантує право особи на свободу вираження поглядів і думок.

Аналогічна позиція викладена у п.16 вищенаведеної постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року, згідно якої суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 25 жовтня 2015 року на території України відбулись вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів. В тому числі відбулися чергові вибори депутатів місцевих рад та їх голів на території Макарівського району Київської області.

Позивачка ОСОБА_2 приймала участь у виборчому процесі та була довіреною особою кандидата на посаду селищного голови селища Макарів ОСОБА_6.

Позивачка ОСОБА_3 приймала участь у виборчому процесі та була членом дільничної виборчої комісії на виборчій дільниці № 320648, розташованій в приміщенні ЗОШ № 2, де голосували виборці, що мешкають по вул.Свердлова в селищі Макарів Київської області.

Також судом встановлено, що 26 жовтня 2015 року на адресу голови Макарівської територіальної виборчої комісії подана письмова заява від імені ОСОБА_4, яка в тому числі підписана ОСОБА_5, де вказано про порушення, які на думку заявниці мали місце під час голосування 25 жовтня 2015 року на виборчій дільниці ЗОШ № 2 по виборах депутатів до Макарівської селищної ради та призвели до порушення її особистих прав як громадянина України. У заяві, зокрема зазначено, що «мені стало відомо, що в день голосування 25 жовтня 2015 року на виборчій дільниці в ЗОШ № 2 по виборах депутатів до Макарівської селищної ради було здійснено фальсифікацію волевиявлення жителів вул.Свердлова (округ № 4) та порушено моє особисте право, як громадянина України».

Крім того, у цій заяві відповідачка вказали таке: «під час підрахунку голосів Литяк весь час сиділа біля ОСОБА_3, яка не дозволяла нікому іншому рахувати голоси по вул.Свердлова. ОСОБА_2 маючи великий досвід у виборчому процесі, наставляла ОСОБА_3 «Правильно розкладати і рахувати» бюлетені аж до моменту пакування і заклеювання».

Макарівською селищною виборчою комісією Макарівського району Київської області було здійснено повторний підрахунок голосів виборців на виборчій дільниці № 320648, під час якого порушень не виявлено.

За таких обставин, з огляду на право громадянина звертатися із відповідною заявою до компетентних органів влади за захистом своїх прав, порушених іншою особою чи організацією, в тому числі під час виборчого процесу, не можуть розглядатись як поширення неправдивих відомостей, а відтак суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом того факту, що поширена відповідачами негативна інформація стала відома оточуючим, безпідставні з викладених вище підстав, поскільки коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Ті обставини, що ця інформація стала відома оточуючим не повязана із відповідачами, бо вони зверталися до відповідної виборчої комісії для перевірки підрахунку голосів, і не зверталися та не поширювали інформацію серед громадян.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 планувала на наступний виборчий строк балотуватись на посаду депутата селищної ради, однак внаслідок поширення відповідачами неправдивих відомостей рівень довіри з боку її потенційних виборців значно знизиться, що буде мати негативний вплив на її шанси бути обраною на посаду депутата в наступному році не стосується предемету спору.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 22 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: