Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 333/7115/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Ярошенко А.Г.
Провадження № 22-ц/778/3379/16 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Трофимової Д.А.,

суддів: Крилової О.В.,

Дзярука М.П.,

при секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, та встановлення порядку прийняття його участі у вихованні дитини,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який протягом часу розгляду справи було неодноразово уточнено.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначав, що 20 червня 2008 року між сторонами по справі було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_5. З квітня 2015 року сторони перестали спільно проживати та почалися непорозуміння щодо прийняття позивачем участі у вихованні сина, його відвідуванні, відповідач почала створювати штучні перешкоди стосовно нормального спілкування батька з дитиною.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.07.2015 року шлюб між сторонами було розірвано.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2015 року було стягнуто з ОСОБА_3 на користь відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Всі намагання позивача нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач на телефонні дзвінки не відповідає, про зміну свого з дитиною місця проживання не повідомляє, тобто штучно створює такі обставини, через які позивач не можу нормально зустрічатися з сином.

Посилаючись на зазначені обставини, остаточно уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просив суд:

- усунути перешкоди, які створює йому ОСОБА_4, у спілкуванні з сином та у його вихованні;

- визначити йому такі способи участі у вихованні та спілкуванні з сином:

- безперервні побачення з сином з 09.00 години 1 числа кожного місяця до 18.00 години 10 числа кожного місяця за місцем його проживання без присутності матері дитини з правом відвідування протягом цього часу разом із сином культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів;

- побачення з сином кожного року з 09.00 до 14.00 години 28 серпня (у день народження сина), кожного року 1 вересня (у День знань) за місцем проживання позивача без присутності матері дитини з правом відвідування протягом цього часу разом із сином культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів;

- спільний відпочинок разом із сином кожного року в період часу з 10 січня до 25 січня включно та з 1 серпня до 31 серпня включно без присутності матері дитини з правом вивозу сина протягом цього часу до будь-якої місцевості у межах України;

- зобов'язати ОСОБА_4 у разі зміни фактичного місця проживання сина невідкладно у письмовій формі повідомляти позивача про нове місце проживання сина.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Усунуто перешкоди, які ОСОБА_4 створює ОСОБА_3 у спілкуванні з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та у його вихованні.

Встановлено побачення батька ОСОБА_3 з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 15 години 00 хвилин любий один тиждень кожного місяця до 19 години 00 хвилин за місцем проживання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без присутності матері дитини з правом відвідування протягом цього часу разом із сином культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів. Перші два місяці побачення з дитиною проводити в присутності матері.

Встановлено побачення батька ОСОБА_3 з сином кожного року 28 серпня (у день народження сина), кожного року 1 вересня (у День знань) за місцем проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за узгодженням часу з матір'ю, але не менше трьох годин у визначені дні з правом відвідування протягом цього часу разом із сином культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів.

Починаючи з 2018 року встановлено спільний відпочинок батька ОСОБА_3 з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, кожного року в період часу з 10 січня до 25 січня включно та з 1 серпня до 15 серпня включно без присутності матері дитини з правом вивозу сина протягом цього часу до будь-якої місцевості у межах України. Місце відпочинку повинно бути узгоджене з матір'ю.

Зобов'язано ОСОБА_4 у разі зміни фактичного місця проживання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, невідкладно у письмовій формі повідомляти ОСОБА_3, про нове місце проживання сина.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду в частині визначення судом першої інстанції способів його участі у вихованні сина та способів його спілкування з сином, визначити такі способи участі у вихованні та спілкування з сином:

- безперервні побачення з сином з 09.00 години 1 числа кожного місяця до 18.00 години 10 числа кожного місяця за місцем його проживання без присутності матері дитини з правом відвідування протягом цього часу разом із сином культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів;

- побачення з сином кожного року з 09.00 до 14.00 години 28 серпня (у день народження сина), кожного року 1 вересня (у День знань) за місцем проживання позивача без присутності матері дитини з правом відвідування протягом цього часу разом із сином культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів;

- спільний відпочинок разом із сином кожного року в період часу з 10 січня до 25 січня включно та з 1 серпня до 31 серпня включно без присутності матері дитини з правом вивозу сина протягом цього часу до будь-якої місцевості у межах України.

В іншій частині рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що суд вірно вирішив питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин. З дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991р., у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

Стаття 18 Конвенції про права дитини встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 151 СК України, стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" надає батькам переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і одночасно зобов'язує повністю бути відповідальним за виховання дітей, піклування про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За нормами ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони є батьками малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.07.2015 року, яке набуло чинності 21.07.2015 року (а.с. 6).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2015 року було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.05.2015 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7).

Як вбачається з копії свідоцтва про зміну імені, що видане 23.07.2015 року, ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_4 (а.с. 24).

Відповідно висновку Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 01/01-41/0512 від 17.05.2016р. щодо розв'язання спору про встановлення побачень з малолітнім ОСОБА_5, встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають спільну дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Батьки проживають окремо. Малолітній ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, де і мешкав разом з матір'ю до 11.03.2016 року.

На сьогодні мати з малолітнім змінили місце свого проживання та мешкають за адресою: АДРЕСА_1 (орендована квартира). Даний факт підтверджується актом обстеження умов проживання за даною адресою, який складено відділом у справах дітей Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради. Відповідно до акту: для дитини створено належні умови для проживання, навчання, розвитку та ігор; зі слів дитини, хлопчик відвідує дитячий садок, має багато друзів.

ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3.

Батько дитини бажає приймати участь у вихованні сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та бажає з ним бачитися з 9.00 год. п'ятниці до 18.00 год. неділі, за місцем його проживання без присутності матері, з метою забезпечення відвідування дошкільних занять та спортивних секцій; проводити спільний зимовий (два тижні) і літній (один раз на місяць) відпочинок окремо від матері з оформленням необхідних документів; спілкування у святкові дні не менше чотирьох годин: день народження, Новий рік, Великдень тощо, окремо від матері; час для супроводу батьком відвідування сином спортивних, художніх чи творчих секцій або дитячих кімнат розвитку.

ОСОБА_4 не проти побачень батька з сином, але вважає, що побачення повинні проходити декілька разів на тиждень, попередньо домовившись з нею та узгодивши час і день спілкування з дитиною; спілкування батька з дитиною у святкові дні за згодою матері. Оскільки дитина ще маленька, у неї особливий раціон харчування і режим дня, на тривалий термін ОСОБА_5 не забирати.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини були присутні ОСОБА_3 та представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 (за довіреністю).

Враховуючи вищевикладене, рішення членів комісії з питань захисту прав дитини, вік дитини, в інтересах малолітнього та керуючись ст.ст. 19, 141, 153 СК України, орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити ОСОБА_3 порядок побачень з малолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким чином: любий один тиждень в місяць (щодня) з 17.00 год. до 19.00 год. (на території населеного пункту, де проживає дитина). Перші два місяці побачення з дитиною проводити в присутності матері (а.с. 108).

Враховуючи інтереси дитини, а також те, що виховання дитини, участь у піклуванні про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток є не лише правом, але і обов'язком позивача, а також із врахуванням пояснень щодо позову сторін, з яких вбачається, що між сторонами склалися неприязні стосунки, а також віку дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1, якій на час ухвалення оскаржуваного рішення (07 червня 2016 року) було повних чотири роки, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме, встановлення побачень батьку з сином з 15.00 години любий один тиждень кожного місяця до 19.00 години за місцем проживання сина без присутності матері дитини з правом відвідування протягом цього часу разом із сином культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів, перші два місяці побачення з дитиною проводити в присутності матері; встановлення побачень батька з сином кожного року 28 серпня (у день народження сина), кожного року 1 вересня (у День знань) за місцем проживання малолітнього за узгодженням часу з матір'ю, але не менше трьох годин у визначені дні з правом відвідування протягом цього часу разом із сином культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів; починаючи з 2018 року встановлено спільний відпочинок батька з сином кожного року в період часу з 10 січня до 25 січня включно та з 1 серпня до 15 серпня включно без присутності матері дитини з правом вивозу сина протягом цього часу до будь-якої місцевості у межах України, місце відпочинку повинно бути узгоджене з матір'ю.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновком органу опіки та піклування, враховують вік дитини, звичний графік її розвитку, а саме, відвідування дитиною дошкільного закладу, культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначені оскаржуваним рішенням короткочасні побачення з сином не нададуть позивачу можливість виконувати обов'язки з виховання сина, встановлені СК України, що є підставою для позбавлення позивача батьківських прав, носять характер припущень, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що визначені рішенням суду побачення з сином позбавлять дитину можливості спілкуватися з батьками позивача (бабусею і дідусем дитини) та з іншими родичами зі сторони позивача, правильність висновків суду не спростовують, оскільки баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення (ст. 257 СК України). Проте, з відповідним позовом батьки позивача до суду не зверталися, а ОСОБА_3 не має повноважень щодо оскарження рішення від їх імені.

Зазначення у рішенні суду про те, що перші два місяці побачення з дитиною необхідно проводити в присутності матері, узгоджуються з положеннями ч. 2 ст. 159 СК України та висновком органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 17.05.2016р. Також, зазначення у рішенні суду першої інстанції про те, що спільний відпочинок батька з малолітнім сином кожного року в період часу з 10 січня до 25 січня включно та з 1 серпня до 15 серпня включно без присутності матері дитини з правом вивозу сина протягом цього часу до будь-якої місцевості у межах України встановлено починаючи з 2018 року обумовлено віком дитини, оскільки на час ухвалення оскарженого рішення суду малолітньому сину сторін виповнилося повних чотири роки. Вказані посилання в апеляційній скарзі фактично зводяться до іншої оцінки обставин справи без врахування інтересів дитини, а тому переконливих підстав для зміни або скасування судового рішення не містять, враховуючи, що згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення саме інтересів дітей.

Щодо того, що рішення суду є незрозумілим для позивача, то суд за заявою останнього може постановити ухвалу, в якій роз'яснити своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту, в порядку, встановленому ст. 221 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на викладі фабули справи, є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Решта доказів та обставин, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно з'ясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами судом визначений правильно, рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Крім того, у разі відмови ОСОБА_3 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію судових витрат у вигляді судового збору, понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: