22-ц/775/711/2016(м)
Головуючий у 1-й інстанції Іванченко А.М. Категорія 48
Суддя-доповідач Сорока Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді - Сороки Г.П.,

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря - Гаркуші О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради, орган опіки та піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради, про встановлення місця мешкання дітей за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

25 грудня 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_3 та просив визначити місця проживання дітей з ним.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з відповідачкою перебувають у шлюбі, від якого мають спільних двох дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сімейне життя з відповідачкою виявилося невдалим, з початку 2015 року перестали розуміти один одного. Відповідачка знайшла собі іншого чоловіка та почала вести розгульний спосіб життя, залишала дітей вночі дома самих. З листопада 2015 року вони мешкають окремо, відповідачка переїхала на інше місце проживання. Діти залишилися з ним. При сумісних зустрічах між ними виникають сварки, що негативно впливає на дітей, які проживають з ним, перебувають на його матеріальному забезпечені відповідно до акту проживання та обстеження житлових умов.

Рішенням (заочним) Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_4, разом з батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, за адресою АДРЕСА_1

Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 26 липня 2016 року за заявою відповідачки ОСОБА_3 відмовлено в перегляді заочного рішення від 19 травня 2016 року.

Відповідачка ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі. При цьому посилається на необґрунтованість і незаконність рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що суд неправильно розглянув справу у її відсутність, не дослідив надані нею докази, не дав їм оцінки та необґрунтовано передав дітей батькові, керуючись лише матеріальною стороною питання, а саме наявністю будинку і земельної ділянки у власності колишнього чоловіка, залишивши поза увагою, що цей будинок придбано в період шлюбу і він є її з позивачем спільною власністю та, що позивач вигнав її з будинку, створив перешкоди для вселення та спілкування з дітьми.

В апеляційному суді відповідачка ОСОБА_3 та її представник - адвокат Темір І.В. доводи апеляційної скарги підтримали, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги не визнали, посилаючись на її необґрунтованість, просили рішення суду залишити без зміни.

Представник Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради Бартош Н.О. та представник Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради Левтерова Н.М. просили ухвалити рішення в інтересах малолітніх дітей.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_3 та її представника Темір І.В., заперечення позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_7, думку представників органу опіки та піклування, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання рішення не тим суддею, який розглянув справу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, враховуючи висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дітей разом з батьком, виходив з того, що діти протягом тривалого часу проживали з батьком у звичній для них обстановці, до якої вже звикли, що в будинку 8 по вул. Ізмайлівській діти мають свої кімнати, дитячі меблі, а місце фактичного проживання матері та дітей, умови їх проживання на час вирішення справи невідомі, а також того, що зміна місця проживання та оточення буде суперечити інтересам дітей та може негативно відобразитись на їх психічному та фізичному стані. При цьому як на виняткову обставину суд послався на те, що відповідачка відмовила службі у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради в обстеженні житлово-побутових умов сім'ї за адресою: АДРЕСА_2, де вона мешкає з дітьми. Тому суд дійшов до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком ОСОБА_2 за його місцем проживання.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до вимог статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Як вбачається зі справи наведеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечети отримання дітьми загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя.

Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Згідно з ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.161 СК України суд не може передати дитину для проживання тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до роз'ясненнями, викладеними в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Зі справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 з відповідачкою ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2010 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.19,20,21).

Згідно копій паспортів позивача та відповідача, домової книги їх постійним місцем реєстрації є АДРЕСА_1 з 19.05.2012 року (а.с.7,8,11).

Згідно довідки №116 від 20.01.2016 року та №20 від 03.02.2016 року в будинку АДРЕСА_1 проживає позивач ОСОБА_2 з малолітніми дітьми, відповідач ОСОБА_3 не мешкає за даною адресою з 22.12.2015 року (а.с.34,98).

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.12.2014 року власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (а.с.22,23).

Згідно акту обстеження умов проживання від 24.12.2015 року, складеного комісією служби у справах дітей Кальміської (Іллічівської) районної адміністрації Маріупольської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що в будинку мешкає ОСОБА_2 та двоє малолітніх дітей: ОСОБА_4 і ОСОБА_5. Будинок складається з двох поверхів, загальна площа 173,5 м.2, житлова 86,5 м.2, власник ОСОБА_2 Будинок зі всіма зручностями, діти мають окремі кімнати, дітячі меблі, іграшки, одяг, взуття. Зі слів ОСОБА_2, дружина ОСОБА_3 пішла з сім'ї 22.12.2015 року, він бажає встановити місце проживання дітей з ним. Згідно висновку комісії служби у справах дітей в будинку створені умови для проживання дітей (а.с.24).

Згідно довідки комітету самоорганізації населення «Новоселівка» від 20.01.2016 року ОСОБА_3 мешкає без реєстрації в АДРЕСА_2 (а.с.57).

Актом обстеження умов проживання від 08.02.2016 року, складеного комісією служби у справах дітей Центральної (Жовтневої) районної адміністрації Маріупольської міської ради встановлено, що відповідач мешкає за адресою: АДРЕСА_2 без реєстрації. Будинок складається з 3-х кімнат. Умови проживання дітей добрі, працюють всі комунікації, є газ, електроенергія, холодна та гаряча вода, ванна кімната, санвузол. Для ОСОБА_3 та дітей виділена окрема кімната 14-15 м.2, в кімнаті є ліжко, манеж та шафа для одягу. За цією адресою проживають та мають постійне місце реєстрації ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_6 (власник будинку), ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_7 (дочка власника будинку), ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_8 (зять власника будинку). Стосунки в сім'ї доброзичливі. В будинку є умови для проживання дітей (а.с.91).

Відповідачка працює з 05.02.2016 року, має дохід, позитивно характеризується за місцем роботи, місцем реєстрації та місцем фактичного проживання (а.с.53,54,55,58,200).

Позивач з 25.04.2016 року зареєстрований як фізична особа- підприємець. Займається будівельно-ремонтними роботами, має дохід (а.с.86-88,201).

Згідно характеристики ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується позитивно, є віруючою людиною, водить дітей до недільної шкоди «Дом Євангілія» (а.с.96,99).

Згідно висновку органу опіки та піклування Центральної (Жовтневої) районної адміністрації Маріупольської міської ради від 13.04.2016 року №05-298-13 позивач ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_1, характеризується позитивно. Він проживає у приватному 2-х поверховому будинку, який складається з 5 кімнат. В будинку створені всі необхідні умови для проживання дітей. Мати ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_2 без реєстрації, без оформлення договору найму житла, за місцем проживання характеризується позитивно. ОСОБА_3 не з'явилася на засідання комісії з питань захисту прав дитини 13.04.2016 року. Враховуючи наведене орган опіки та піклування дійшов до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком по вул.Ізмайлівській, будинок 8 (а.с.72).

Згідно з ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, частин 7,8 ст.7 СК України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.2009 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові, моральності та матеріального забезпечення. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно зі ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При встановлених обставинах колегія суддів вважає, що висновок органу опіки і піклування Центральної (Жовтневої) районної адміністрації Маріупольської міської ради від 13.04.2016 року, яким визнано доцільним місцем проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з батьком ОСОБА_2 (а.с.72) не може вплинути на вирішення спору, оскільки такий висновок не містить будь-яких виняткових обставин та обставин, які заслуговують на увагу, для розлучення малолітніх дітей з матір'ю. Такий висновок зроблено однобічно з врахуванням інтересів батька дитини, про що свідчить дослідження умов проживання лише позивача з посиланням на те, що відповідачка проживає у винайманому житловому приміщенні без письмового оформлення договору та без реєстрації, і не з'явилась на засідання комісії. Крім того, висновок не містить відомостей щодо проведених бесід з дітьми, відношення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків та особистої прихильності дітей до кожного з них.

Разом з тим, як вбачається зі справи, актом обстеження умов проживання від 08.02.2016 року, складеного комісією служби у справах дітей Центральної (Жовтневої) районної адміністрації Маріупольської міської ради, встановлено, що за місцем фактичного проживання відповідача в будинку АДРЕСА_2 створені належні умови для проживання дітей (а.с.91).

Як пояснили сторони в апеляційному суді будинок 8 по вул.Ізмайлівській в м.Маріуполі був збудований в період шлюбу і в ньому вони проживали разом з дітьми до припинення шлюбних відносин, шлюб розірваний за рішенням суду в червні 2016 року. На час вирішення справи в провадженні суду перебувають справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вселення та про поділ вказаного будинку, рішення за якими по суті не прийнято.

Відповідачка також в апеляційному суді пояснила, що з будинку її вигнав позивач, тому вона вимушено поселилась у знайомої тітки ОСОБА_12 по АДРЕСА_2, де їй з дітьми виділили окрему кімнату, але позивач дітей їй не дозволив забрати. З лютого 2016 року позивач почав їй давати дітей для спілкування, на початку квітня 2016 року позивач дав їй дітей, вони були хворі та залишились проживати з нею по травень місяць, поки позивач їх не забрав у її відсутності та без її згоди. Вона любить дітей та бажає, щоб діти проживали з нею за її тимчасовим місцем проживання. Після вирішення справ за її позовом про вселення та про поділ будинку 8 по вул. Ізмайлівській має намір з дітьми проживати в цьому будинку, який вважає спільним майном її з колишнім чоловіком.

Позивач не заперечував, що між ним та відповідачкою не було досягнуто згоди щодо місця проживання дітей, що він 22.12.2015 року не дозволив їй забрати дітей. Проти спілкування відповідачки з дітьми не заперечував та періодично надавав їй дітей для спілкування, з 09.04.2016 року діти проживали з відповідачкою по АДРЕСА_2 звідки він забрав дітей у відсутності відповідачки приблизно 20.05.2016 року після постановлення судом першої інстанції рішення про визначення місця проживання дітей з ним.

Свідок ОСОБА_12 в апеляційному суді пояснила, що ОСОБА_3 у неї проживає з 23.12.2015 року тому, бо позивач її вигнав. Вона надала відповідачці ізольовану кімнату. В кінці січня - в лютому позивач почав давати дітей відповідачці, в квітні-травні діти проживали з матір'ю у її будинку. Відповідачка добра та турботлива матір, любить дітей, належно їх доглядала, дітей не повертала позивачу в квітні-травні місяці, бо дітей батько привіз хворих. Діти прихильні до матері. Вона з чоловіком допомагала відповідачці доглядати за дітьми та згодна, щоб з відповідачкою в будинку проживали діти.

За результатами діагностичного дослідження, проведеного за зверненням ОСОБА_2 директором КЗ «Міський центр практичної психології і соціальної роботи» Козлової Е.В. від 05.10.2016 року, внаслідок спілкування з малолітніми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 встановлено, що діти доглянуті, чисто вдягнуті, у хорошому настрої, легко йдуть на контакт. Інтелектуальний рівень розвитку дітей в межах вікової норми. ОСОБА_4 необхідна корекція звукового мовлення. Діти спокійно себе відчувають в будинку з батьком, з яким у них добрі стосунки та у присутності якого відчувають себе у безпеці. Емоційно переживають розлучення батьків, ОСОБА_4 шкодує, що мати їх кинула, сприймає її такою, що розрушила дім. У нього виражена емоційна нестійкість, пов'язана з незадовільними відносинами з мамою, нестійкий рівень самооцінки, на яку впливає думка значимих осіб, що окружають. ОСОБА_5 в силу свого віку не розуміє ситуацію, що склалася, але емоційно її переживає, що виражає частим плачем. Найбільш значимим для дітей є батько, але матір вони люблять (а.с.189).

Відповідно до висновку за результатами психологічного дослідження від 30.09.2016 року, проведеного з малолітніми дітьми за зверненням ОСОБА_3 педагогом-психологом Львовою Н.Є., у присутності матері діти себе відчувають впевнено та комфортно. У ОСОБА_5 мовний розвиток відстає від вікової норми, розвиток в цілому відповідає віковій нормі, позитивно реагує на маму. У ОСОБА_4 не діагностовано тривоги, імпульсивності, агресивності, негативізма. Рівень інтелектуального розвитку хлопчика в межах вікової норми, відмічаються проблеми з мовленням. Бажає, щоб мати та батько були разом. Дитина за своїм віком швидко попадає під вплив батька та матері та не може відобразити свою власну думку на ситуацію, що склалася. Будь-яких негативних відносин по відношенню до матері дитина не проявляє (а.с.190-191).

З урахуванням наведеного, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, виходячи з того, що обидва батьки дбайливо ставляться до своїх малолітніх дітей, відносяться до них з любов'ю та турботою, бажають брати активну участь у їх вихованні та розвитку, що сторони позитивно характеризуються, працюють та мають самостійний дохід, за місцем свого проживання створили необхідні умови для розвитку і виховання дітей, що діти не виділяють для себе когось одного з батьків, бажаючи бути оточеними увагою їх обох, та, враховуючи принципи, закріплені в «Декларації про права дитини» та «Конвенції про права дитини» про те, що малолітня дитина не повинна бути розлучена із своєю матір'ю, а також те, що у справі не встановлено будь-яких виняткових обставин для розлучення малолітніх дітей із своєю матір'ю, що ОСОБА_4 виповнилося лише 5 років, ОСОБА_5 - три роки, остання є дівчинкою, і у цьому віці діти більше потребують материнської турботи, догляду та уваги для забезпечення їх повноцінного виховання і розвитку, що є в інтересах малолітніх дітей, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність правових підстав для розлучення дітей з матір'ю, у зв'язку з чим позов ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей з ним задоволенню не підлягає.

Рівень доходу кожного із батьків та їх житлово-побутові умови не можуть бути вирішальними при визначенні місця проживання дітей.

Однак, вирішуючи справу у відсутності відповідачки, суд першої інстанції не врахував наведених вище норм матеріального права, не навів переконливих, безспірних, належних та допустимих доказів того, що є виняткові обставини для розлучення малолітніх дітей з матір'ю, і таких обставин у справі не встановлено.

Зважаючи на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та в межах доводів апеляційного оскарження на підставі доказів наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів дійшла до переконання, що рішення суду першої інстанції, як таке, що не відповідає обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, у зв'язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 травня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10, з батьком ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Зайцева С.А.

Пономарьова О.М.