Єдиний унікальний номер 725/4577/16-ц
Номер провадження 2/725/946/16
27.10.2016 року Першотравневий районний суд м.Чернівців
головуючого судді Піхало Н. В.
при секретарі Томко І.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно,-
Зазначала, що вказане свідоцтво відповідно до ст. 182 ЦК України, ст.ст. 4,5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», необхідно було подати до державного реєстратора для реєстрації речових прав на нерухоме майно, однак ІНФОРМАЦІЯ_2 помер співвласник квартири ОСОБА_3, а тому останній так і не встиг звернутись до реєстратора речових прав на вказане житло.
Після смерті батька відкрилась спадщина, яка складається із його частки в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.
Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є тільки ОСОБА_1, як його єдина донька. Її мати ОСОБА_4 не є спадкоємцем, оскільки на день смерті батька шлюб між ними було розірвано та на день смерті останнього вона не проживала із спадкодавцем. Батьків спадкодавця на день його смерті в живих вже не було.
Вказувала, що звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, їй було відмовлено, оскільки спадкодавець ОСОБА_3 за життя не зареєстрував відповідно до законодавства, права власності на квартиру, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №142/02-31 17.12.2015 року.
На сьогоднішній день подати свідоцтво про право власності від 07.10.2014 року до державного реєстратора є неможливим, оскільки особа, яка є співвласником квартири - ОСОБА_3 померла.
Посилаючись на вказане, просила визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме ? частки квартири АДРЕСА_1, а також визнати за ОСОБА_2 право власності на іншу ? частку вищевказаної квартири.
У судове засідання позивачі не з'явились, від їх представника через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності та відсутності представника. Також вказав, що заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Представник Чернівецької міської ради у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причину своєї неявки суду не повідомив.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Таким чином, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах.
На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Так, за змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При цьому, згідно вимог ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
При цьому, як убачається з матеріалів справи частки в спільному нерухомому майні між співвласниками не визначені й відповідно відсутній договір між співвласниками квартири щодо визначення розміру часток квартири АДРЕСА_1, а тому розмір частки, належної кожному із співвласників, згідно вимог законодавства становить по 1/2 часті кожному.
Також з матеріалів справи убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 один із співвласників квартири, а саме ОСОБА_3 помер, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №2374 та після смерті останнього відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно, а саме на частку квартири АДРЕСА_1.
При цьому, позивачка ОСОБА_1, як спадкоємиця померлого, що підтверджено наданими позивачами доказами, з метою прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, звернулася до нотаріуса, однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії, оскільки позивачем не надано документів про державну реєстрацію права власності на квартиру й відповідно нотаріусом винесено відповідно постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 11).
Так, статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту порушених прав визначені у ст.16 ЦПК України.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Разом з тим, відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.
Згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
Також слід зазначити, що згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України.
Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.
При цьому, відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року визначено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.
У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцеві учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.
Крім того, статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд, керуючись законом вважає, що позов підлягає задоволенню й відповідно право спільної сумісної власності на спірну квартиру підлягає припиненню із визначенням часток кожного із співвласників у спірній квартирі.
Також слід зазначити, що відповідно до ст. 25 ЦК України в зв"язку із смертю фізичної особи припиняється і її правоздатність.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за законом або за заповітом (ст.1217 ЦК України).
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживає разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України).
В силу дії ст. 1268 ЦК Україна, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Таким чином, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 328 ч.2, ст. 392 ЦК України).
За таких обставин, а також ураховуючи те, що позивач ОСОБА_1 прийняла після смерті ОСОБА_3 спадщину у визначеному законом порядку, однак позбавлена можливості оформити її у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, а саме державної реєстрації права власності на квартиру, поданий позов підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 86,87,89, 120, 125 ЗК України, ст. ст. 319, 368, 370, 372 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 58, 60, 64, 88, 130, 174, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд,-
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно, - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на спадкове майно, а саме 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.
Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.
Припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3, визначивши що частки, належні ОСОБА_2 та померлому ОСОБА_3, є рівними та становлять по 1/2 частці на кожного.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, поданою ним протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало