Справа № 752/2053/16-ц
Провадження по справі № 2/752/2524/16
У Х В А Л А

10.05.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Антонової Н.В., при секретарі Марченко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Від позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу, а саме житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: Київська обл., Миронівський район, с/рада Потіцька, а також обмеження відповідача у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов'язань.

В обґрунтування заяви зазначено, що позивач звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором. Відповідач протягом тривалого проміжку часу не виконує взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого у банку відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть припинені недобросовісні дії щодо виконання обов'язків перед кредитором.

Вивчивши заяву, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову на будь-якій стадії процесу, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно з ч. 1, 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п. 4 ППВСУ «Про практику застосування судами цивільного

процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Разом з тим, за своїм характером обмеження відповідача у праві виїзду за кордон до виконання своїх зобов'язань є не видом забезпечення позову, а одним з процесуальних питань, пов'язаних безпосередньо з виконанням судового рішення у цивільній справі, яке у відповідності до ст. 377-1 вирішується судом виключно за поданням державного виконавця

Також, зі змісту позову вбачається, що його предметом є стягнення заборгованості за договором у розмірі 84 077, 95 грн.

До заяви про забезпечення позову долучено інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру нерухомого заборон відчуження майна, з якої вбачається, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить ? частина житлового будинку, загальною площею 45,8 кв.м., житловою площею 37,6 кв. м., розташованого в Київській область, Миронівський район, АДРЕСА_1, а також нга праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 4,2 887 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташована за адресою: Київська обл., Миронівський район, с/рада Потіцька.

Разом з тим, до заяви про забезпечення позову не надано доказів вартості вказаного нерухомого майна, або вартості схожого за характеристиками майна, що унеможливлює перевірку судом співмірності між заявленими позивачем вимогами та обраним заходом забезпечення позову.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення, а сторонами, які не були присутні при проголошенні ухвали суду - протягом п'яти днів з дня отримання її копії до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя Антонова Н.В.