Справа № 369/940/16-ц Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/4964/16 Доповідач у 2 інстанції Гуль В. В.
Категорія 53 06.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київськоїобласті у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Іванової І.В., Касьяненко Л.І.,

при секретарі: Волинець Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт -Т» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

01.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що 03.11.2014 року його було прийнято на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт - Т» на посаду головного інженера на підставі наказу № 19 від 03.11.2014 року.

05.01.2016 року, директор ТОВ «Комфорт - Т» ОСОБА_3 повідомила позивача про те, що він звільнений з посади головного інженера, згідно з п.3 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується наказом № 01-к від 05.01.2016 року.

Позивач зазначає, що за період роботи на посаді головного інженера у ТОВ «Комфорт - Т» з 03.11.2014 року по 05.01.2016 року, він не отримував жодної догани, щодо невиконання ним правил внутрішнього трудового розпорядку, крім того за його роботи, на посаді головного інженера, жодних скарг від мешканців не надходило.

Позивач вважає, що його було звільнено у незаконний спосіб, в зв'язку з чим просив визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення від 05.01.2016 року № 01-к та поновити його на роботі на посаді Головного інженера у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Т», стягнути середній заробіток за час вимушеного з 05.01.2016 року по 15.07.2016 року 18 866, 25 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати в зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права і позов задовольнити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу № 19 від 03.11.2014 р. позивач був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Т» на посаду головного інженера.

Відповідно до наказу № 01-к від 05.01.2016 р. позивач був звільнений з посади головного інженера, згідно з п. 3 ст .40 КЗпП України.

Відповідно до акту № 1 від 03.12.2014 р. складеного директором ОСОБА_3, головним бухгалтером ОСОБА_4, паспортистом ОСОБА_5 та технічним директором ТОВ Компанія «Промкомплекс» ОСОБА_6 головний інженер ОСОБА_2 відмовився від підпису наказу про прийняття на роботу, нічим не мотивуючи свою відмову.

Відповідно до акту № 1/1 від 13.12.2014 р. складеного директором ОСОБА_3, головним бухгалтером ОСОБА_4, паспортистом ОСОБА_5, та технічним директором ТОВ Компанія «Промкомплекс» ОСОБА_6 головний інженер ОСОБА_2 відмовився від підпису посадової інструкції, нічим не мотивуючи свою відмову.

07.12.2016 на ім'я директора ТОВ "Комфорт-Т" було отримано доповідну записку від головного бухгалтера ОСОБА_4 про відсутність позивача на робочому місці протягом 5-ти годин, внаслідок чого не відбулась своєчасна передача показників лічильників в РЕС. На підставі цієї доповідної записки було складено Акт про відсутність позивача на робочому місці від 07.12.2015 р.

08.12.2016 р. позивачу було запропоновано надати письмові пояснення відсутності на робочому місці, на що була отримана відмова, що підтверджується актом № 1 від 08.12.2015 р.

Відповідно до акту № 2 від 09.12.2015 р. позивачу вручено письмове повідомлення про необхідність надати пояснення своєї відсутності, на що було отримано чергову відмову, що підтверджується актом № 2 від 09.12.2015 р.

Відповідно до наказу № 1 від 10.12.2015 р. позивач був притягнений до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, проте від ознайомлення з ним позивач відмовився, що підтверджується актом № 4 від 10.12.2015 р.

Функціональні обов'язки, права та відповідальність головного інженера ТОВ «Комфорт-Т» визначені посадовою інструкцією головного інженера, затвердженою 03.11.2014 року директором ТОВ «Комфорт-Т» ОСОБА_3, з якою позивач відмовився ознайомитись, що підтверджується актами № 1 від 03.12.2014 р. та Актами № 1/1 від 03.03.2014 .р

Згідно з п. 1.2. копії посадової інструкції головного інженера ТОВ «Комфорт-Т», затвердженою 03.11.2014 року директором ТОВ «Комфорт-Т» ОСОБА_3 головний інженер призначається та звільняється з займаної посади в порядку, наказом начальника ТОВ «Комфорт - Т».

Відповідно до протоколу засідання дисциплінарної комісії № 1 від 23.12.2015 р. одноголосно прийнято рішення про притягнення ОСОБА_2 головного інженера дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

Згідно наказу № 01-к від 05 січня 2016 року підставою для накладення стягнення на ОСОБА_2 є протокол загальних зборів від 07.12.2015 р.

Згідно з п. 1.3. посадової інструкції головного інженера ТОВ «Комфорт-Т», затвердженою 03.11.2014 року директором ТОВ «Комфорт-Т» ОСОБА_3 головний інженер безпосередньо підпорядковується директору підприємства.

При застосуванні дисциплінарного стягнення до позивача встановлений законом порядок застосування дисциплінарних стягнень був дотриманий.

Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку щодо систиматичного невиконання без поважних причин позивачем трудових зобовязань, які випливають з посадової інструкції та трудового трудового договору в зв'язку з чим у задовольнні позову відмовив.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

Тому при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

Вирішуючи позов про визнання незаконним наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та відшкодування моральної шкоди, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд має враховувати, що тільки правомірно накладені стягнення можуть бути підставою для звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України, а тому необхідно з'ясувати, систематичне невиконання яких саме трудових обов'язків позивачем передувало його звільненню.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач ніколи не притягувався до дисциплінарної відповідальності спростовується наказом від 10.12.2015 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності та іншими матеріалами справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що за неодноразове невиконання без поважних причин своїх трудових обов'язків позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Станом на час постановлення рішення у даній справі вказані обставини позивачем у встановленому законодавством порядку навіть не оспорені, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині про те, що за час роботи позивач до дисциплінарної відповідальності не притягався.

При застосуванні дисциплінарного стягнення до позивача встановлений законом порядок застосування дисциплінарних стягнень був дотриманий.

Обставини, за яких позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, звільнено з роботи вказують на систематичний характер порушення трудових обов'язків, що відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України є підставою для звільнення за умов, що правомірності накладення стягнення, що позивачем не спростовано, а також судом встановлено, за невиконання яких трудових обов'язків застосовано стягнення (відсутність на роботі, невиконання трудових обов'язків, тощо).

Також недоведеним є той факт, що посадовими особами відповідача були складені та підписані документи, що свідчать про неправомірні відомості.

При цьому позивача притягнуто до відповідальності належною особою, в зв'язку з чим апеляційна скарга як необґрунтована підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді