Провадження № 22-ц/773/602/16 Категорія: 27 Доповідач: Овсієнко А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнка А.А.,

суддів - Антонюк К.І., Свистун О.В.,

при секретарі Вергуну Т.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги з теплопостачання за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 лютого 2016 року,

установила:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 лютого 2016 року вищевказаний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Державного комунального підприємства «Луцьктепло» 1358 грн. 20 коп. заборгованості за надані комунальні послуги по теплопостачанню, 79 грн. 71 коп. інфляційних нарахувань та 35 грн. 44 коп. трьох процентів річних, а всього - 1473 грн. 35 коп. Також з ОСОБА_2 в користь ДКП «Луцьктепло» стягнуто 243 грн. 60 коп. судового збору.

В позові Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги з теплопостачання відмовлено.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду відповідач ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, у якій просить змінити дане рішення, стягнувши з нього 672 грн. 58 коп. заборгованості за послуги з теплопостачання.

В ході апеляційного розгляду даної справи відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав із зазначених у ній підстав, тоді як представник позивача ОСОБА_1 просила відхилити подану апеляційну скаргу з огляду на безпідставність наведених у них доводів та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи з відповідача ОСОБА_2 1358 грн. 20 коп. заборгованості за надані йому послуги з теплопостачання, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2, як фактичний власник квартири, в період з вересня 2007 року по липень 2014 року не в повному обсязі оплачував надані йому відповідачем комунальні послуги з теплопостачання, внаслідок чого заборгував 1358 грн. 20 коп. Крім того, в силу вимог ст.625 ЦК України він повинен також сплатити інфляційні втрати, обумовлені порушенням вищевказаного грошового зобов'язання, в розмірі - 79 грн. 71 коп. та три проценти річних - 35 грн. 44 коп.

Зазначені висновки суду першої інстанції, з якими погоджується й колегія суддів, ґрунтуються на встановлених обставинах справи та відповідних їм нормах матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, і дана обставина визнана відповідачем ОСОБА_2, що він є власником квартири АДРЕСА_1, яку успадкував після смерті батька у 1994 році.

Не заперечується відповідачем і та обставина, що він постійно проживає у вказаній квартирі та користується послугами з теплопостачання, наданими Державним комунальним підприємством «Луцьктепло», хоча договір про надання послуг централізованого опалення між сторонами у справі не укладався.

Відповідно до детального розрахунку, наданого суду позивачем (а.с. 3, 43-44), за період з вересня 2007 року по липень 2014 року включно відповідачем ОСОБА_2 недоплачено за надані йому комунальні послуги по теплопостачанню 1358 грн. 20 коп. Крім того, за період з грудня 2011 року по липень 2014 року позивачем нараховано 79 грн. 71 коп. інфляційних втрат та 35 грн. 44 коп. процентів річних.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч.1, 3 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.13 згаданого Закону до житлово-комунальних (комунальних) послуг належать централізоване постачання гарячої води та централізоване опалення.

Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць.

Таким чином, колегія суддів вважає повністю безпідставними покликання відповідача на ту обставину, що відсутність укладеного між ним та позивачем договору про надання комунальних послуг звільняє його від оплати таких послуг, оскільки відповідач фактично споживав такі послуги і тому попри відсутність між сторонами у справі письмового договору в силу вимог наведених вище імперативних норм закону відповідач, як власник, зобов'язаний їх оплатити відповідно до діючих тарифів.

Крім того, всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України відповідач ОСОБА_2 не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які спростовували б правильність наведеного позивачем розрахунку заборгованості чи підтверджували б факт надання позивачем комунальних послуг неналежної якості.

Надані ж відповідачем копії квитанцій повністю узгоджуються із розрахунком заборгованості щодо розміру та дат внесення ним комунальних платежів за послуги із теплопостачання (а.с.55-64).

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

І оскільки за своєю правовою природою заборгованість по оплаті за надані послуги з теплопостачання є грошовим зобов'язанням, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач, порушивши дане грошове зобов'язання, зобов'язаний в силу приписів наведеної вище норми закону сплатити позивачу також 79 грн. 71 коп. інфляційних втрат та 35 грн. 44 коп. процентів річних.

І оскільки відповідач не звертався до суду із заявою про застосування позовної давності до спірних правовідносин, то судом у відповідності до норм ст.267 ЦК України задоволено позовні вимоги без обмеження їх строком позовної давності.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, об'єктивно, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази та надавши їм відповідну правову оцінку, правильно визначив характер існуючих між сторонами спірних правовідносин, повністю виконав вимоги ст.ст.213, 214 ЦПК України і ухвалив законне та справедливе рішення про часткове задоволення позову.

Натомість, доводи апеляційної скарги зводяться виключно до довільної інтерпретації відповідачем фактичних обставин справи та норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 лютого 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді