Справа № 481/777/16-ц
Провадж.№ 2/481/390/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

12.10.2016 року року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Уманської О.В., за участю секретаря Кузьміної Н.П., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Новий Буг цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Світовіт Агро» та ОСОБА_5 про розірвання договору оренди земельної ділянки, витребування державного акту та витребування земельної ділянки,

Встановив:

15.07.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Новобузького районного суду Миколаївської області із позовною заявою до Фермерського господарства «Світовіт Агро» ( попередня назва «ОСОБА_6.») в особі ОСОБА_6 та до ОСОБА_5 про розірвання договору оренди земельної ділянки, який укладено між позивачем ОСОБА_1 та ФГ «Касіч» 04.05.2012 року. Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтували тим, що позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,60 га, яка розташована в межах території Софіївської сільської ради, Новобузького району Миколаївської області. У 2009 році у ФГ «Касіч» позивач взяла в борг строком на п'ять років до 2014 року 13000,00 гривень. Оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку відповідач відібрала нібито у заставу. Усі роки ФГ «Касіч» обробляло земельну ділянку позивача, при цьому договір оренди земельної ділянки складено не будо, орендної плати позивач не отримувала.

У 2012 році орендар повідомила позивача, про те що зареєструвала договір оренди землі на 49 (сорок дев'ять) років, строк дії договору оренди землі припиняється 04.05.2061 року і надала копію договору оренди землі з додатком. В середині 2015 року, невістка позивача звернулася до орендаря з проханням повернути землю, або сплатити орендну плату, але отримала відповідь про те, що три земельні ділянки, які належать - позивачу її невістці та синові знаходяться в оренді у іншого орендаря ОСОБА_5 На той час орендар ОСОБА_6 «продала» земельну ділянку суборендарю ОСОБА_5

Хвороба сина, заважала позивачу правильно мислити та поступати, тому підписала усе, що просила орендар, щоб врятувати життя сина, а що навіть не читала.

У 2016 році позивач звернулася до орендаря ОСОБА_5, щоб дізнатися про те, як він використовує земельну ділянку і скільки ще він не сплачуватиме, але почула відповідь, що земельну ділянку позивач продала йому вже давно, а гроші він заплатив ОСОБА_6 75000 (сімдесят п'ять) тисяч гривень, а позивач підписала усе власноручно, нібито ці гроші отримала.

Оскільки позивач ОСОБА_1 не підписувала з суборендарем ОСОБА_5, договору суборенди землі, а земельну ділянку майже два роки обробляє відповідач ОСОБА_5, гроші за оренду землі отримала ОСОБА_6, та враховуючи те, що протиправна бездіяльність відповідачів загрожує збереженню стану орендованої земельної ділянки, позивач ОСОБА_1 вважає, що договір оренди землі має бути розірваний.

А тому, ОСОБА_1 просить суд розірвати договір оренди землі, укладений між ФГ «ОСОБА_6.» в особі голови підприємства ОСОБА_6 та позивачкою ОСОБА_1, складений 04.05.2012 року та зареєстрований ДЗК від 30.05.2012 року і зобов'язати орендаря повернути оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку. А також витребувати земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,60 га в межах Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, яка належить позивачу на праві власності у суборендаря ОСОБА_5 з незаконного користування.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свою позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити. Суду пояснила, що договір оренди, який вона просить розірвати та копію якого вона долучила до матеріалів позовної заяви, дійсно підписувала вона, і у додатку № 1 до договору також стоїть її підпис. Також позивач пояснила, що її земельною ділянкою ВГ «ОСОБА_6.» користувалось починаючи з 2009 року, коли позивач отримала у ОСОБА_6 13000,00 грн. З 2009 року до 2015 року позивач орендної плати від ОСОБА_6 не отримувала, але і не зверталась до орендаря із таким проханням, оскільки вважала, що кошти які вона отримала у 2009 році в сумі 13000,00 грн погашались за рахунок її орендної плати. Потім вона звернулась до ОСОБА_6 у 2015 році із проханням знову надати їй у борг кошти, і та передала їй через певний час 12000,00 грн.

Тоді ж у 2015 році позивач дізналась, що земельна ділянка, яка належить їй на праві приватної власності та передана в оренду ФГ «ОСОБА_6.» останнім була передана у суборенду ОСОБА_5

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовну заяву підтримала у повному обсязі, просила її задовольнити з тих підстав, що Фермерське господарство «ОСОБА_6.» уклало із відповідачем ОСОБА_5 договір суборенди земельної ділянки, яка належить позивачу ОСОБА_1, при цьому не отримавши згоди останньої. Крім того, представник суду пояснила, що про укладення договору суборенди вона та позивач дізналися безпосередньо від самого відповідача ОСОБА_5, який підтвердив дану обставину. Будь-яких письмових доказів у позивача щодо укладення договору суборенди немає.

Представник відповідача Фермерське господарство «Світовіт Агро» ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, суду пояснив наступне. У травні 2012 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем Фермерським господарством «ОСОБА_6.», а з 30.06.2016 року ФГ «Світовіт Агро» був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 5,60га. Відповідач з цього часу користується цією земельною ділянкою, обробляє її та вирощує на ній сільгоспкультури. При цьому жодних зауважень або санкцій з боку державних органів, які наглядають за охороною та збереженням земель, не мало місця. Відповідач повністю сплачує за користування землею позивачу ОСОБА_1 орендну плату, утримує та перераховує до бюджету податки з цих виплат.

В своєї Постанові №1 від 23.02.2015р. Верховний Суд України з зазначив: «Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК.».

Дійсно, ст.16 ЦК України передбачає такий спосіб захисту як припинення правовідношень (в даному випадку це є розірвання договору) . Але разом з тим є також і такі способу захисту, як примусове виконання зобов'язання, відшкодування шкоди та інші.

При наявності обставин порушення умов договору щодо його виконання, обраний позивачем спосіб захисту повинен бути спрямований на поновлення своїх порушених прав, адже саме в такому випадку він застосовує спосіб захисту який спрямований на отримання того, на що він розраховував при укладенні договору.

Іноді буває, що звернення до суду з позовом про розірвання договору спрямоване не на захист порушених прав позивача, а на припинення зобов'язань самого позивача, з метою укладення з іншою особою угоди на більш вигідних умовах.

В такому випадку, розірвання договору (припинення правовідношень), як спосіб захисту обраний позивачем, не може вважатись таким що відповідає закону, оскільки спрямований не на захист та поновлення порушених прав, а на отримання юридичної можливості передати майно в користування іншій особі.

Жодних доказів наявності підстав, встановлених Законом для припинення користування відповідачем земельною ділянкою в позові не наведено та до позовної заяви не надано, отже, є очевидним, що даний позов поданий до суду з метою припинення зобов'язань самого позивача ОСОБА_1 і спрямований не на захист порушених прав позивача, а на отримання можливості передати земельну ділянку іншому орендарю на більш вигідних умовах.

Позивачем ОСОБА_1 не наведено жодних обставин та не надано до позовної заяви жодних доказів, що підтверджують нанесення їй шкоди, її вигляд та розмір.

Разом з тим, дострокове розірвання договору в судовому порядку - це крайній захід, який застосовується при відсутності можливості у сторони захистити своє право іншим шляхом та отримати за договором те, на що вона розраховувала при його укладенні.

Він може бути застосований лише в тому разі, коли позивач не зміг (або взагалі до обставин справи не може) захистити свої права іншим шляхом. Наприклад отримати орендну плату шляхом її стягнення, застосування штрафних санкцій за невиконання умов договору, тощо.

Стосовно посилань позивача ОСОБА_1 на те, що протягом 2013-2015 років земельні ділянки не використовувались відповідачем Фермерським господарством « Світовіт Агро » (ОСОБА_6.) та не оброблялись і були нібито передані в «суборенду» другому відповідачу ОСОБА_5 представник відповідача навів наступне.

Використання земельних ділянок підтверджується даними бухгалтерського обліку відповідача Фермерського господарства «ОСОБА_6.» відповідно до якого відповідач закуповував насіння, добрива, паливо, замовляв, оплачував та отримував послуги по обробітку землі, посіву, збирання врожаю. Таким чином, відповідач ФГ « Світовіт Агро » (ОСОБА_6.) користувався земельною ділянкою, обробляв та засіював її, вирощував та збирав врожай. Отже, голослівні заяви позивача ОСОБА_1 щодо передачі земельних ділянок в «суборенду» іншій особі та відсутність користування землею відповідачем, повністю спростовуються належними та допустимими письмовими доказами. Окрім того, не використання земельної ділянки не може ототожнюватись з поняттям «використання земельної ділянки не за цільовим призначенням».

З цього приводу Верховний Суд України у Постанові від 20.05.2015р. висловив наступну правову позицію:

«Відповідно до статей 24 та 25 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди, а орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Статтею 143 ЗК України передбачено, що підставою примусового припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Таким чином, із наведених норм діючого законодавства та умов договору оренди випливає, що підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки є саме використання орендарем землі не за цільовим призначенням, тобто з іншою метою, ніж та, яка встановлена договором, а не той факт, що, на думку позивача, земельна ділянка не використовується орендарем у певний період часу.

Отже, зважаючи на викладене, Вищий господарський суд України дійшов обґрунтованого висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі в судовому порядку може бути належним чином доведений факт використання орендованої земельної ділянки не за цільовим призначенням, який передбачає дію - використання земельної ділянки для інших, ніж передбачено договором, цілей, що не було належним чином доведено відповідачем.»

Таким чином, якщо навіть припустити, що відповідач ФГ « Світовіт Агро » (ОСОБА_6.) не використовував земельну ділянку протягом певного часу, це не може бути підставою для розірвання договору оренди.

Позивачем ОСОБА_1 не надано жодного доказу її звернення до уповноваженого органу, або рішення цього уповноваженого органу, який відповідно до Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснює (та має повноваження щодо обстеження, прийняття рішень стосовно порушень земельного законодавства, видання обов'язкових приписів, притягнення до відповідальності) державний нагляд та контроль за використанням та охороною земель щодо обставин не використання відповідачем орендованої земельної ділянки, або інших порушень земельного законодавства які доводять загрозу збереженню стану земельної ділянки .

Виходячи з наведеного та дійсних обставин у справі, позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами ту обставину, що з боку відповідача мали місце порушення земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:

«Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.»

Частиною 3 та 4 цього закону встановлено, що:

«З. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця.»

Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.»

Відповідно до п.4 4.1 ст.4 4 Податкового Кодексу України: «Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.».

Таким чином, на підставі первинних документів відповідач формує данні бухгалтерського обліку в яких систематизує ці данні в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. На підставі цих даних також формується податкова звітність, здійснюється стягнення та перерахування податків до бюджету.

Відтак, данні регістрів бухгалтерського обліку відображають операції проведені відповідачем відповідно до первинних документів і є доказом здійснення цих операцій та підставою для обліку та сплати податків.

Відповідачем надається до суду данні бухгалтерського та податкового обліку які беззаперечно підтверджують виконання відповідачем ФГ « Світовіт Агро » (ОСОБА_6.) положень договору оренди укладеного з позивачем ОСОБА_1

Надані відповідачем письмові докази є документами що підтверджують сплату орендної плати позивачу за вказаний період. Ці документи є належними доказами, оскільки стосуються обставин справи і є допустимими доказами, оскільки не одержані з порушенням закону.

Беручі до уваги те, що позивачем ОСОБА_1 не надано жодного доказу тих тверджень, які наведені в позовній заяві, а надані відповідачем Фермерським господарством письмові докази повністю спростовують ці твердження позивача, а також те, що позивачем не доведено наявність жодних підстав встановлених Законом України «Про оренду землі», Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України які можуть мати такі наслідки як примусове розірвання договору в судовому порядку, просив суд в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву у якій вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, викладені обставини позовної заяви не підтримав, просив відмовити у задоволенні позову. Справу просив розглядати без його участі.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про відмову у задоволені позову з наступних підстав..

У відповідності до положень ст.ст.1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з положень ч.1 ст.61 ЦПК України, обставині, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

За матеріалами справи вбачається, про укладення між сторонами 04 травня 2012 року договору оренди належної позивачеві ОСОБА_1 земельної ділянки,площею 5,60 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в межах Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області . Даний договір був зареєстрований 30 травня 2012 року за № 001320 у відділі Держкомзему у Новобузькому районі Миколаївської області.

Даний факт сторонами по справі визнається, заперечень не мається, а тому відповідно до ст..61 ЦК України додатковому доказуванню не підлягає та визнається судом доведеними.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (надалі Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі»розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до вимог ст.ст. 21, 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

У правовому висновку Верховного Суду України у справі №6-146цс12 зазначено, що аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що у справі, яка переглядається, суд касаційної інстанції залишив поза увагою положення п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України та дійшов помилкового висновку про те, що положення закону, які регулюють спірні правовідносини не вимагають систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди.

З огляду письмових доказів «Нарахування оплати за оренду паїв ФГ «ОСОБА_6.» за 2013 рік, 2014 рік, 2015 рік, наданих представником відповідача ОСОБА_3, позивач зазначена в них в рядку, відповідно, № 01 ( у 2013 році) та № 11( у 2014-15 р.р.) на отримання орендної плати за пай. А саме , 2550,00 грн за 2013 та 2014 р.р. та 3128,75 грн за 2015 рік з урахуванням вирахуваних податків.

Крім того, в судовому засіданні надано поштову квитанцію МД УДППЗ «Укрпошта» відділення зв'язку № 1 від 12.10.2016 року про перерахування позивачу орендної плати за 2016 рік в сумі 3503,37 грн.

З наявних у матеріалах справи копій Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого ( сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ФГ «ОСОБА_6.» за 4 квартал 2014 та 2015 років виданих Баштанською об'єднаною державної податкової інспекції ГУ Міндоходів ( Новобузьке відділення) вбачається, що протягом 2014-2015 років ОСОБА_1 нараховано та виплачено за ознакою доходу 106 (надання майна в лізинг, оренду, суборенду) в сумі 6747 грн. 00 коп. та утримано (перераховано) податок на доходи з фізичних осіб в сумі 1012 грн. 05 коп.

Тому суд вважає доведеним у судовому засіданні, що орендна плата позивачу нараховувалась та виплачувалась вчасно, з неї утримувався та перераховувався податок на підтвердження чого ФГ «Світовіт Агро» надало письмові докази, які позивачем не спростовані.

Однак, підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки, як зазначила у судовому засіданні представник позивача, є передача земельної ділянки в суборенду ОСОБА_5

Але доводи позивача про порушення ФГ «Світовіт Агро» вимог закону щодо передачі земельної ділянки в суборенду є безпідставними з огляду на насупне.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду.

Разом з іншим, доказів, які б давали підстави зробити висновок про те, що ФГ «Світовіт Агро» припинено господарську діяльність з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки та про передачу третім особам функції з її обробітку суду не доведено, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами і ці обставини заперечуються відповідачами .

Позивач та його представник вважають, що протиправна бездіяльність відповідача загрожує збереженню стану орендованої земельної ділянки.

Також, такі твердження позивача спростовуються наданими суду письмовими доказами, а саме : Актами здачі-прийняття робіт ( надання послуг) посів, дискування, збирання, культивації за 2013 - 2015 роки; видатковими накладними, договорами поставки та актами приймання-передачі нафтопродуктів на підтвердження придбання дизельного палива за 2013-2015 роках; видатковими-накладними на придбання насіння соняшнику у 2013 році , договором купівлі-продажу у 2013 році аміачної селітри, актами списання нафтопродуктів, посівного матеріалу у 2013-2015 роках; договором поставки у 2014 році нітроамафоски. Дані докази підтверджують, що дійсно ФГ «Світовіт Агро» ( у 2013-2015 роках «ОСОБА_6 ) проводило сільськогосподарські роботи на земельних ділянках і не допускає жодної бездіяльності.

При цьому, сама по собі незгода позивачки на даний час зі строком дії договору, розміром орендної плати, строками і порядком внесення, перегляду орендної плати, відповідальністю за її невиплату, не є підставою для дострокового розірвання договору оренди, оскільки ОСОБА_1 з його умовами погодилася та підписала договір. Внесення наступних змін до цього договору проводиться в порядку, передбаченому п. 35 договору оренди.

Таким чином, з огляду на зібрані у справі докази суд приходить до висновку, що позивачем та його представником не доведено істотне порушення відповідачем умов договору оренди земельної ділянки, а тому, підстави для його розірвання не вбачає.

У зв'язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем не компенсуються за рахунок відповідачів, що відповідає вимогам ст..88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 88, 214; 215 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Світовіт Агро» та ОСОБА_5 про розірвання договору оренди земельної ділянки, витребування державного акту та витребування земельної ділянки - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області через Новобузький районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя