справа № 197/686/16-ц
провадження № 2/197/355/16
17 жовтня 2016 року Широківський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Леонідової О.В.,
за участі секретаря Піско Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, що діють особисто та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, треті особи - органи опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області, Широківська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Головне управління ДМС у Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд -
Позивач, ОСОБА_1, до судового засідання не з'явилась, до канцелярії суду надійшла заява, в якій позивач просить слухати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує, не наполягає на витребуванні відомостей з прикордонної служби. (а.с. 61).
Відповідачі, що належним чином за місцем реєстрації повідомлені про час і місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися (а.с. 40), причини неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд 27 вересня 2016 року постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області повідомлені належним чином про дату, час і місце слухання справи в судове засідання представника не направили, надійшло клопотання про слухання справи в їх відсутність (а.с. 56), до суду надійшов висновок, в якому зазначено, що позбавлення права реєстрації неповнолітніх в подальшому передбачає для дітей негативні наслідки (а.с. 32).
Від представника третьої особи органу опіки і піклування - Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_8 надійшло клопотання про слухання справи в її відсутність, відповідно до наданого листа поспілкуватись з відповідачами не має можливості ( а.с. 41, 42, 54)
Третя особа -Головне управління ДМС у Дніпропетровській області повідомлені належним чином про дату, час і місце слухання справи в судове засідання представника не направили (а.с. 55).
Дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.11.2006 року позивач Шиян В.В. є власником будинку № 14 по вулиці Широківська в с. Карпівка Широківського району Дніпропетровської області (а.с.6 - 9).
Згідно з актом депутата Миколаївської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області від 30.05.2016 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, малолітні: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, однак за даною адресою не проживають з листопада 2014 року (а.с.10).
Відповідно до довідки голови Миколаївської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, малолітні: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 11)
Згідно листа Державної прикордонної служби України від 03.10.2016 року вбачається, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 перетинали державний кондон України в 2014 році, а щодо перетинання державного кордону України громадянином України ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 в базі даних відсутня (а.с. 58).
Судом не встановлено, що позивач створювала перешкоди в користуванні житлом відповідачам, та що вона є їх родичем .
В силу ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно із ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.
Дана правова позиція Верховного Суду України згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою при застосуванні судами норм матеріального права у подібних правовідносинах.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, набрала чинності для України 27 лютого 1991 року (далі по тексту Конвенція), Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім'ї.
За ч. 1 ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до Преамбули Закону України Про охорону дитинства (далі по тексту Закон) цей Закон визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері.
За статтею 1 Закону охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.
Згідно статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно статті 11 Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.
З цього випливає, що коли батьки не проживають разом, місцем постійного проживання дітей є місце проживання того з батьків з ким вони мешкають.
Судом встановлено, що відповідачі з малолітніми дітьми з листопада 2014 року не проживають в ІНФОРМАЦІЯ_8 Дніпропетровської області.
Постійним місцем проживання малолітніх дітей є місце проживання їх батьків.
За таких підстав, суд вважає, що малолітні діти також втратили право користування жилою площею у домоволодінні позивача..
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
На підставі викладеного, згідно ст. ст. 3, 7 СК України, ст. ст. 317, 321, 346, 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд-
ОСОБА_10 Вікторівни до ОСОБА_2, ОСОБА_3, що діють особисто та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, треті особи - органи опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області, Широківська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Головне управління ДМС у Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя О.В. Леонідова