АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3243/16 Справа № 175/4975/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шабанов А. М. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Максюти Ж.І.,

суддів : Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до «Крейд Груп Ко, ЛТД» в особі Чеброва Олександра Миколайовича, ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 11.12.2015 року, звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до «Крейд Груп КО, ЛТД» в особі Чеброва О.М., ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.12.2015 року вказана позовна заява ОСОБА_2 залишена без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків заяви - 5 днів з дня отримання копії ухвали.

15.01.2016 року, на виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.12.2015 року, яку представник позивача отримав 11.01.2016 року, останнім до суду було подано заяву про усунення недоліків позовної заяви з додатковими поясненнями.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.01.2016 року, вказана позовна заява була повернута ОСОБА_2, у зв'язку з не усуненням всіх недоліків, відповідно до ухвали суду від 14.12.2015 року, які стали причиною залишення позовної заяви без руху, а саме: - позивачем не зазначено, чим обґрунтована позовна вимога про визнання права власності, оскільки внаслідок скасування апеляційною інстанцією рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, яким право власності на нерухоме майно за Позивачем було скасоване, порушені майнові права ОСОБА_2 були відновлені - позивачу необхідно підтвердити факт права власності на нерухоме майно на час звернення до суду або конкретизувати зміст позовних відповідно до п.З ч.2 ст. 119 ЦПК України, оскільки з позовною вимогою про витребування майна з незаконного володіння згідно ст. 370 ЦК України може звертатися лише власник майна, що позбавляє суд надати належну оцінку доказів. Також, суд поклав на Позивача обов'язок щодо оформлення матеріалів, у тому числі переклад позовної заяви намову країни місцезнаходження відповідача, які повинні входити до окремого доручення.

З такою ухвалою суду першої інстанції не погодився Позивач та звернувся до суду з апеляційною скаргою, вважає її необґрунтованою, такою що винесена без дослідження доказів та неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи, тобто такою, що підлягає скасуванню.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу судді скасувати, а справу направити в суд першої інстанції, для вирішення питання про відкриття провадження, відповідно до ст. 312 ЦПК України, за наступних підстав.

Постановлюючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач не усунув всіх недоліків, відповідно до ухвали суду від 14.12.2015 року, які стали причиною залишення позовної заяви без руху, а саме: - позивачем не зазначено, чим обґрунтована позовна вимога про визнання права власності, оскільки внаслідок скасування апеляційною інстанцією рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, яким право власності на нерухоме майно за Позивачем було скасоване, порушені майнові права ОСОБА_2 були відновлені; - позивачу необхідно підтвердити факт права власності на нерухоме майно на час звернення до суду або конкретизувати зміст позовних відповідно до п.З ч.2 ст. 119 ЦПК України, оскільки з позовною вимогою про витребування майна з незаконного володіння згідно ст. 370 ЦК України може звертатися лише власник майна, що позбавляє суд надати належну оцінку доказів.

Також, суд поклав на Позивача обов'язок щодо оформлення матеріалів, у тому числі переклад позовної заяви намову країни місцезнаходження відповідача, які повинні входити до окремого доручення.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду з наступних підстав.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК, зокрема, у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до ст.121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 21 грудня 2012 року, одним із основних способів захисту права власності є віндикаційний позов, який визначають, як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння. По суті, це вимога власника, який не володіє майном, повернути майно в натурі. До умов пред'явлення віндикаційного позову належать такі:1) власник чи титульний володілець не повинен мати можливості здійснювати фактичне володіння над річчю; 2) майно, яке хоче повернути колишній власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебувало у фактичному володінні іншої особи; 3) майно, яке підлягає віндикації, має бути індивідуально визначеним; 4) віндикаційний позов має недоговірний характер та спрямований на захист речових прав.

З огляду на викладене та на підстави зазначені у позовній заяві, ОСОБА_2 обґрунтовує позов тим, що він є титульним володільцем за цивільно-правовими договорами індивідуально визначеного майна, яке вибуло з його володіння не по його волі та перебуває у фактичному володінні іншої особи, у зв'язку з чим, відповідно до п. З ч. 1 ст. 388 ЦК України, Позивач має законне право на звернення до суду за захистом права власності з даним віндикаційним позовом про повернення свого майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до ч.4 п. 7. Постанови Пленуму ВСУ від12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Докази щодо правомірності таких вимог, за їх наявності, чи необґрунтованості таких вимог - у випадку відсутності доказів, будуть предметом оцінки суду під час розгляду справи по суті,та ухвалення рішення по суті спору, а тому висновок місцевого суду щодо повернення заяви з підстав ненадання доказів щодо певної вимоги позовної заяви - є передчасним.

Висновки суду першої інстанції в частині покладення обов'язку на Позивача, щодо оформлення матеріалів, у тому числі перекладу позовної заяви на мову країни місцезнаходження відповідача, для окремого судового доручення, апеляційний суд вважає необґрунтованими, виходячи з положень ст. 119-120 ЦПК України,норми яких не містять таких вимог до Позивача під час подання позовної заяви до суду.

Окрім того, вимоги щодо змісту та форми судового доручення, визначені ст.416 ЦПК України, передбачають переклад саме судового доручення, а не позовної заяви чи доданих до неї матеріалів.

Колегія суддів також зазначає, що можливість звернення суду з судовим дорученням до іноземного суду передбачена ст.415 ЦПК України вже в процесі розгляду справи, тобто вже після винесення судом ухвали про відкриття провадження у цивільній справі, та лише у разі виникнення необхідності, яка судом першої інстанції також не обґрунтовувалась, зважаючи на ту обставину, що від імені Відповідача-1 на території України діє представник - фізична особа - Чебров О.М.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене, та дійшов до помилкового висновку про повернення позовної заяви.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2016 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: