КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/3178/15-ц
Провадження № 2/488/243/16 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

21.09.2016 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Бучневій К.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

та представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго" та Миколаївської міськради про зобов?язання вчинити дії , -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із даним позовом до відповідачів ПАТ «Миколаївобленерго» та Миколаївської міськради, в обґрунтування якого вказав, що він є власником земельної ділянки, площею 1 000 кв.м., яка розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Липова 22-а. Ця земельна ділянка була передана йому у власність згідно Державного акту на право приватної власності від 20.07.1993 р., виданого Жовтневою районною радою народних депутатів Миколаївської області, а також Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯИ № 295145. Цільове призначення земельної ділянки індивідуальне житлове будівництво.

Після оформлення технічної документації на вказану ділянку позивачем було виявлено, що на належній йому земельній ділянці розташовані дві опори мережі електропостачання № 50 та № 51 від ТП 1233.

Позивач зазначає, що наявність двох опор мережі електропостачання на належній йому земельній ділянці порушує його права власника земельної ділянки, зокрема, позбавляє його можливості використовувати надану йому земельну ділянку за цільовим призначенням, тобто будувати на ній житловий будинок. В порядку досудового врегулювання спору позивач неодноразово звертався до відповідачів по даній справі із проханням перенести вказані опори за межі земельної ділянки, однак відповідачі відмовили у цьому мотивуючи відсутністю технічної документації на дані об'єкти електропостачання.

Посилаючись на викладене, позивач у своєму позові просить:

●зобов'язати відповідачів за власний рахунок перенести опори мережі електропостачання за межі належної йому земельної ділянки та стягнути з них витрати, пов'язані із розглядом даної справи.

У судове засідання по справі позивач не з'явився, його представник підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Миколаївобленерго» у судовому засіданні заперечував проти позову посилаючись на те, що трансформаторна підстанція, до якої входять спірні опори лінії електропередач, була передана їх товариству рішенням Миколаївської міськради № 33/10 від 19.05.2005 р., однак без будь-якої технічної документації. Через це відповідно до діючого законодавства вздовж повітряної лінії, яка проходить через земельну ділянку позивача, встановлена охоронна зона з деякими обмеженнями, яких повинен дотримуватись власник земельної ділянки. Крім цього, представник відповідача подав суду свої письмові заперечення проти позову, які долучені до матеріалів даної справи.

Представник відповідача Миколаївської міськради у судовому засіданні також заперечував проти позову посилаючись на те, що рішенням Миколаївської міськради № 33/10 від 19.05.2005 р., філії ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» було передано ПЛ-04 кВ від ТП-1233, по вул. Рибній вул. Кленовій довжиною 5,6 км, але вул. Липова у цьому рішенні не зазначена. При цьому на даний час відповідний акт приймання-передачі та технічна документація, не збереглися, а тому неможливо визначити власника повітряної лінії електропередач по вул. Липовій 22-а. Письмові заперечення представника відповідача також долучені до матеріалів даної справи.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Частина перша статті 3 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі рішення ХУІІ сесії ХХІ скликання Жовтневої районної ради народних депутатів від 08.05.1993 р. позивачеві ОСОБА_4 була передана у власність земельна ділянка площею 0,10 га на території Корабельного району м. Миколаєва, для індивідуального житлового будівництва. На підставі цього рішення позивач отримав Державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 611 від 20.07.1993 р. (а.с. 5-6).

Відповідно до ст. 43 ЗК України 1990 р. (який діяв на час виникнення та існування відносин), - права власників земельних ділянок і землекористувачів охороняються законом. Втручання в діяльність власників земельних ділянок земельних ділянок і землекористувачів, повязану з використанням землі, з боку державних, господарських та інших органів і організацій забороняється, за винятком випадків порушення власниками землі та землекористувачами земельного законодавства. Права власників земельних ділянок і землекористувачів можуть бути обмежені лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

На час отримання позивачем у власність земельної ділянки, відповідно до ст. 4 Земельного Кодексу (1990 року), - не могли передаватись у колективну та приватну власність, зокрема, землі гірничодобувної промисловості, єдиної енергетичної та космічної систем, транспорту, зв'язку, оборони.

У зв'язку із втратою оригіналу зазначеного державного акту, для отримання нового державного акту, позивач вирішив замовити технічну земельну документацію, після чого отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 295145, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 95 від 22.04.2010 р. Цей державний акт був виданий на земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: м. Миколаїв, вул. Липова 22-а, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. (а.с. 7).

Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов»язує. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов»язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У результаті виготовлення технічної документації для отримання останнього державного акту позивач виявив, що на належній йому земельній ділянці розміщені дві опори мережі електропостачання № 50 та № 51 від ТП 1233.

Судовим розглядом встановлено, що п. 3 рішення Миколаївської міськради № 33/10 від 19.05.2005 р., філії ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» було передано безкоштовно у повне господарське відання ПЛ 0.4-6 кВ від ТП-1233, по вул. Рибній вул. Кленовій довжиною 5,6 км, з метою їх належного технічного обслуговування (а.с. 10-11).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об'єктів» № від 09.07.2010 № 2480-VI, землі енергетики - земельні ділянки, надані в установленому порядку для розміщення, будівництва та експлуатації енергогенеруючих підприємств, об'єктів альтернативної енергетики, об'єктів передачі електричної та теплової енергії, виробничих об'єктів, необхідних для експлуатації об'єктів енергетики, в тому числі баз та пунктів.

Стаття 6 цього ж Закону визначає, що до земель енергетики відносяться землі, надані в установленому законом порядку у власність та користування для розміщення, будівництва і експлуатації об'єктів з виробництва і передачі електричної та теплової енергії, об'єктів альтернативної енергетики, об'єктів технологічної інфраструктури об'єктів енергетики, в тому числі адміністративних та виробничих будівель підприємств, що здійснюють таку діяльність.

Відповідно до статті 13 цього Закону облік кількості земель енергетики ведеться в земельно-кадастровій книзі підприємства, установи та організації відповідно до законодавства.

Порядок надання земельних ділянок для розміщення об'єктів енергетики визначає ст. 14 вказаного Закону, згідно якої земельні ділянки державної та комунальної власності надаються

у власність і користування (у тому числі в оренду) для потреб

енергетики за рішенням органів виконавчої влади або органів

місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень та в

порядку, встановленому Земельним кодексом України. Об'єкти передачі електричної енергії можуть розміщуватися на земельних ділянках усіх категорій земель без зміни їх цільового призначення. Для будівництва, розміщення та експлуатації об'єктів передачі електричної або теплової енергії земельні ділянки всіх форм власності, за договором з власником чи користувачем земельної ділянки, можуть використовуватися також шляхом встановлення постійних або строкових земельних сервітутів без зміни цільового призначення цих земельних ділянок. Відчуження земельних ділянок, що перебувають у власності

громадян та юридичних осіб, для будівництва об'єктів енергетики

може здійснюватися в порядку та на умовах, визначених Законом

України "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів

нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній

власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної

необхідності".

Відповідно до положень ст. 15 Закону розмір площі, що надається у власність чи користування для розміщення енергогенеруючих об'єктів, визначається за проектами їх будівництва відповідно до проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Конфігурація і розміри площ, що надаються для розміщення трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів, струмопроводів, пристроїв і споруд, що належать до електричних мереж, визначаються за проектами їх будівництва відповідно до проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Конфігурація і розміри площ, що відводяться для розміщення

опор повітряних ліній електропередачі, а також прокладання

кабельних ліній електропередачі, визначаються за проектами їх

будівництва відповідно до проектів землеустрою щодо відведення

земельних ділянок залежно від конструкції опор та напруги

електричної лінії. Для окремих конструкцій опор розміри площ

встановлюються державними будівельними нормами на підставі

документації із землеустрою.

Крім цього, стаття 16 Закону регулює порядок встановлення земельних сервітутів для розміщення об'єктів енергетики та передачі електроенергії. Так, вказана норма закону визначає, що підприємства, які будують чи експлуатують об'єкти енергетики та передачі електричної енергії, мають право використовувати земельні ділянки за договором про встановлення земельного сервітуту з власником чи користувачем земельної ділянки для розміщення об'єктів, зазначених у частині четвертій цієї статті, на праві постійних або строкових земельних сервітутів. Постійні земельні сервітути можуть встановлюватися для розміщення споруд опорних конструкцій повітряних ліній електропередачі, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів, пристроїв і споруд. Земельні сервітути щодо права будівництва та обслуговування об'єктів передачі електричної енергії встановлюються на підставі договору про встановлення земельного сервітуту між експлуатуючим підприємством та власниками чи постійними користувачами земельних ділянок, укладеному в порядку, встановленому Цивільним кодексом України.

У разі недосягнення згоди щодо встановлення земельного

сервітуту земельна ділянка може бути відчужена в порядку,

встановленому Законом України "Про відчуження земельних ділянок,

інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які

перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з

мотивів суспільної необхідності". Межі частини земельної ділянки, на яку поширюється дія земельного сервітуту, наносяться на кадастровий план земельної ділянки і за необхідності переносяться в натуру (на місцевість) та закріплюються відповідними межовими знаками.

Право земельного сервітуту виникає після його державної

реєстрації.

У разі якщо встановлення земельного сервітуту призводить до

неможливості використання земельної ділянки (її частини), власник

чи користувач земельної ділянки має право вимагати вилучення

(викупу) земельної ділянки (її частини) для суспільних потреб чи з

мотивів суспільної необхідності, а орендар такої ділянки має право

вимагати розірвання договору оренди земельної ділянки.

Фінансування робіт із землеустрою, необхідних для

встановлення сервітутів, та їх державна реєстрація здійснюються за

рахунок коштів осіб, на користь яких встановлений сервітут.

Крім цього, відповідно до ст. 112 ЗК України охоронні зони створюються: уздовж ліній зв'язку електропередачі для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об»єкти. Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України .

Частиною 6 статті 19 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що в охоронних зонах електричних мереж, а також інших особливо важливих об'єктів електроенергетики діють обмеження, передбачені законодавством України щодо використання земель.

Так, відповідно до ч.2 п.4 Правил охорони електричних мереж, затвердженими постановою КМУ від 04.03.1997 року № 209, у межах охоронних зон землі у їх власників та користувачів не вилучаються, а використовуються з обмеженнями, передбаченими цими Правилами. Підприємства, установи, організації та громадяни, яким надано у власність , постійне або тимчасове користування земельні ділянки, де знаходяться об'єкти електричних мереж, зобов»язані вживати належних заходів до збереження зазначених об'єктів.

Згідно п.5 вищезазначених Правил, охоронні зони електричних мереж встановлюються уздовж повітряних ліній електропередачі у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови невідхиленого їх положення на відстані 2 метри для повітряних ліній напругою до 1 кВ., 10 метрів - для повітряних ліній напругою до 20 кВ., тощо.

Пунктом 7 Правил передбачено прокладання просік уздовж повітряних ліній електропередач. Розчищення просік здійснюють енергопідприємства, у віданні яких перебувають повітряні лінії електропередачі, а разі взаємної домовленості підприємства, організації, приватні особи, у власності чи користуванні яких знаходяться лісові масиви, парки, заповідники , сади та інші багаторічні насадження, згідно з порядком, визначеним енергопідприємством. У разі самочинної посадки підприємствами або приватними особами дерев й інших багаторічних насаджень в охоронній зоні електричних мереж, роботи з приведення належного стану просік виконуються за рахунок цих підприємств і осіб.

Крім цього, відповідно до ст.32 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об»єктів» в охоронних зонах кабельних ліній електропередачі власникам і користувачам земельних ділянок, фізичним і юридичним особам забороняється : саджати дерева та кущі, зводити будинки, споруди будь-якого призначення.

Однак судовим розглядом було встановлено, і це визнається відповідачами по даній справі, що акт приймання передачі на вказані повітряні лінії електропередач і відповідна технічна документація на них, на даний час не зберігся, і доказів того, що вони взагалі існували на момент їх встановлення судом не здобуто. Також судовим розглядом встановлено, що рішення про відведення земельної ділянки під спірні об'єкти передачі електричної енергії компетентним органом не приймалося, та не вирішувалося питання щодо встановлення земельного сервітуту на належній позивачеві земельній ділянці, що є порушенням ст.ст. 13-17 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об'єктів». Доказів того, що на момент отримання позивачем у власність земельної ділянки були встановлені передбачені законодавством обтяження та обмеження, відповідачі суду не надали.

Внаслідок такого позивач фактично позбавлений можливості використовувати належну йому земельну ділянку за її цільовим призначенням, тобто будувати на ній житловий будинок та необхідні господарські та побутові будівлі і споруди.

Суд знаходить необґрунтованими доводи відповідачів щодо обов'язку позивача дотримуватись передбаченого законодавством правового режиму охоронних земель, оскільки вони не довели того, що повітряна лінія, що проходить над земельною ділянкою позивача, була побудована з дотриманням Правил улаштування електроустановок, що діяли на час її встановлення, та введена належним чином в експлуатацію.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що в позасудовому порядку відповідачі відмовились врегулювати зазначений спір у визначеному законодавством порядку, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та захистити порушене право позивача у визначений ним спосіб.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути сплачений ним при подачі даного позову судовий збір.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 7, 10, 11, 214-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобовязання вчинити дії - задовольнити.

Усунути ОСОБА_4 перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою, площею 1000 кв.м., яка розташована по вул. Липовій 22-а в м. Миколаєві шляхом зобовязання ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту ним земельну ділянку, площею 158,52 кв.м., та зобовязати його за власний рахунок демонтувати встановлений ним між земельними ділянками № 22-а та № 20-а по вул. Липовій в м. Миколаєві, капітальний паркан, та перенести його по фасадній межі на 3,09 метрів, по задній торцевій межі на 4,87 метрів, довжиною 41,23 метра, - в сторону земельної ділянки по вул. Липовій 20-а.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати, у вигляді: 234,06 грн. судового збору, 2 400 грн. витрат на оплату судової експертизи, 3 000 грн. витрат на проведення інженерно-геодезичних робіт в звязку із проведенням експертизи, а всього стягнути на загальну суму 5 634,06 (пять тисяч шістсот тридцять чотири) гривні.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Л.І. Селіщева