Справа № 462/1868/15 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/1768/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 88665 (вісімдесят вісім тисяч шістсот шістдесят п'ять) гривень 00 коп. та судовий збір в розмірі 886 гривень 65 коп. Всього стягнуто 89551 (вісімдесят дев»ять тисяч п'ятсот п'ятдесят одна) гривень 65 коп.

У решті позову відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що автомобіль був придбаний під час шлюбу, який розірвано 23 березня 2015 року. Автомобіль було відчужено 11 січня 2014 року, тобто за 1 рік і три місяці до розірвання шлюбу, що вказує на той факт, що на час розгляду даного спору в суді та на момент розірвання шлюбу даний автомобіль не належав подружжю, а відтак не може бути визнаний спільно нажитим майном подружжя. Суд стягує з нього ? вартості автомобіля, який є власністю іншої особи, не мотивуючи дане рішення жодним чином, тобто зобов'язує його сплатити кошти з вартості чужого майна. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фат кисні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності.

Згідно із п.1 ст. 57 Сімейного Кодексу особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Районним судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 липня 2007 року. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 березня 2015 року шлюб розірвано (а.с.56).

Судом також установлено, що автомобіль НОМЕР_1 було придбано на підставі довідки рахунку та зареєстровано за ОСОБА_2 15.01.2011 року, тобто за час перебування сторін у шлюбі.

Розглядаючи спір і частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що спірний транспортний засіб є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2, оскільки майно набуте ними як подружжям за час шлюбу.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Відповідачем не доведено належними та допустимими засобами доказування факт придбання ним спірного автомобіля за його особисті кошти.

11.01.2014 року транспортний засіб знятий з обліку та зареєстрований за ОСОБА_6. Як установлено судом, автомобіль відчужено відповідачем безоплатно, що визнав представник відповідача у судовому засіданні.

Відповідно до роз»яснень, викладених у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об»єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім»ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача вартості ? частини спірного автомобіля, районний суд вірно виходив з того, що автомобіль НОМЕР_1 був відчужений ОСОБА_2 без згоди позивача і не в інтересах сім»ї, тому позивачка має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого відповідачем майна.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними у матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий М.М. Шандра

Судді: І.І. Кабаль

Д.І.Монастирецький