У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Григоренко М.П., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

за участі: представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 15 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про визнання договору іпотеки припиненим, припинення обтяження нерухомого майна, зобов'язання повернення документів на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 15 вересня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "Приватбанк" або банк) про визнання договору іпотеки припиненим, припинення обтяження нерухомого майна, зобов'язання повернення документів на предмет іпотеки.

На рішення суду ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, де покликався на його необґрунтованість і незаконність через неправильне застосування судом норм процесуального та матеріального права.

На її обґрунтування зазначав про невідповідність оскаржуваного рішення вимогам ст. 213, 214 ЦПК України та п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення в цивільній справі", неврахування положень ст. ст. 526, 598, ч. 1 ст.251., ч. 1 ст. 252 ЦК України і п. 5. ст. 3 Закону України "Про іпотеку".

Вважав, що оскільки сторони на час укладання договору іпотеки чітко визначили часові межі дії договору, то його строк може бути продовжений лише з відповідним внесенням змін. Копії додаткових угод до договору іпотеки не містять умов щодо продовження строку дії договору іпотеки. Строк дії іпотеки чітко визначений у п. 28 договору іпотеки. Додаткові угоди до договору іпотеки не містять змін до цієї умови договору. На його думку, суд однобічно підійшов до тлумачення змісту договору іпотеки та додаткових угод та припустив, що продовження строку дії договору іпотеки ототожнюється зі строком виконання основного зобов'язання.

Разом з тим, судом не дано правової оцінки факту відсутності у додаткових угодах умови щодо зміни строку дії договору. Всі додаткові угоди містять умову, яка вказує про незмінність решти умов, крім тих, які змінені.

Безпідставним є посилання суду на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-1199цс16 та на наявність судових рішень, оскільки встановлені 24 жовтня 2013 року рішенням суду факти не стосується даної справи. Цим рішенням лише встановлено заборгованість позичальника перед банком.

Відповідач не оспорював договір іпотеки чи окремі його положення, проте ним не виконано свого обов'язку припинити договір іпотеки.

З цих підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, визнавши припиненим договір іпотеки №ROVPGA00000026 від 5 червня 2007 року з 4 червня 2010 року; припинити дію обтяження нерухомого майна, а саме приміщення магазину загальною площею 99,1 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1, нежитлового приміщення цокольного поверху загальною площею 197,7 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_2, нежитлових приміщень цокольного поверху загальною площею 114,5 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_3, та зобов'язавши ПАТ КБ "Приватбанк" повернути оригінали документів.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи представника позивача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з безпідставності заявлених позивачем вимог, оскільки закінчення строку дії кредитного договору при невиконаному основному зобов'язанні боржника за цим договором не може бути підставою для припинення договору іпотеки, що виступає забезпеченням виконання кредитного договору.

Матеріалами справи встановлено, що 5 червня 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки нежитлових приміщень №ROVPGA00000026, відповідно до якого позивач передав в іпотеку нежитлові приміщення магазину загальною площею 99,1 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1, нежитлове приміщення цокольного поверху загальною площею 197,7 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_2, нежитлове приміщення цокольного поверху загальною площею 114,5 кв.м, що АДРЕСА_4

Згідно з пунктом 33.2 іпотекою забезпечено виконання кредитного договору № ROVPGA00000026 від 5 червня 2007 року, за умовами якого позивач отримав 520 394, 01 доларів США кредиту строком до 3 червня 2010 року.

Відповідно до пункту 28 договору іпотеки термін його дії визначено до повного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього та конкретизовано, що він діє до 4 червня 2010 року.

З додаткових угод до договору іпотеки вбачається, що до договору тричі вносились зміни щодо забезпечення виконання зобов'язань. Востаннє, 30 березня 2011 року, сторони внесли зміни до пункту 33.2 договору іпотеки, встановивши, що іпотекою забезпечується виконання зобов'язань за кредитом на строк з 5 червня 2007 року по 3 червня 2015 року (а.с. 34-34, зв.; 35-35, 39-39, зв).

24 жовтня 2013 року Рівненським міським судом ухвалено рішення за позовом банку до ОСОБА_1 про звернення стягнення, яким вимоги банку задоволено повністю. Цим рішенням в рахунок погашення боргу за кредитним договором № ROVPGA00000026 від 5 червня 2007 року звернуто стягнення на нежитлові приміщення згідно з договором іпотеки та стягнуто судові витрати (а.с. 19-22). Рішення суду залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 2 квітня 2014 року і набрало законної сили (а.с. 44-45).

Місцевим судом зроблено правильний висновок про необґрунтованість вимог позивача про припинення договору іпотеки, оскільки в зв'язку з укладенням сторонами додаткових угод в 2008, 2010 і в 2011 роках, якими внесено зміни до договору іпотеки, строк забезпечення виконання зобов'язання встановлено до 3 червня 2015 року, а також пунктом 28 договору строк дії його визначений в т.ч. і строком виконання всіх додаткових угод.

Вірно судом враховано і факт ухвалення Рівненським міським судом 24 жовтня 2013 року рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, за змістом якого суд виходив з чинності договору іпотеки станом на день ухвалення цього рішення. Тобто відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України ці обставини доказуванню не підлягають як преюдиційні.

Окрім того, Верховним Судом України 22 жовтня 2014 року дано свій правовий висновок у постанові за наслідками розгляду справи №6-153цс14.

Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотека припиняється у разі:

припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

визнання іпотечного договору недійсним;

знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

з інших підстав, передбачених цим Законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що сам факт закінчення строку дії кредитного договору за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником.

Згідно з абз. другим ч. 1 ст. 360 (7) ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Щодо вимог про припинення обтяження і повернення документів знаходяться у прямому причинному зв'язку з первісною вимогою, а тому вірно відмовлено судом в задоволенні і в цій частині позову.

Доводи апеляційної скарги про незаконність і необґрунтованість рішення суду на увагу не заслуговують і спростовуються правильністю висновків суду.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, застосуванню не підлягають, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення суду без змін відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 3, 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, а рішення Рівненського міського суду від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: