Справа № 212/1582/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Колочко О.В.,

секретарі судового засідання Деменко А.С.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення коштів, невиплачених при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі відповідач, ПАТ «ЦГЗК»), в якому посилається на те, що вона в період з 05.10.1987 по 25.03.1998 та з 01.08.2000 по 02.08.2011 працювала на підприємстві відповідача машиністом конвеєра та дробильником на Глеюватському карєрі. 02.08.2011 була звільнена з підприємства за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. В грудні 2015 року дізналася, що при звільненні з підприємства у звязку з виходом на пенсію відповідач повинен був виплатити їй вихідну допомогу. Просила стягнути на її користь вихідну допомогу в розмірі 5908,90 грн..

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, при цьому послався на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував та суду пояснив, що підприємством проведено виплата їй вихідної допомоги в розмірі одного середньомісячного заробітку. Крім того, просив в задоволенні позову відмовити на підставі пропуску тримісячного строку позовної давності, оскільки позивач просить стягнути вихідну допомогу при звільненні у звязку з виходом на пенсію 02.08.2011 року, а до суду звернулася у березні 2016 року. Крім того, надав письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 05.10.1987 по 25.03.1998 та з 01.08.2000 по 02.08.2011 працювала на підприємстві відповідача машиністом конвеєра та дробильником на Глеюватському карєрі, та 02.08.2011 звільнилася з роботи за власним бажанням в звязку із виходом на пенсію на підставі ст.38 КЗпП України (а.с. 5-7).

Із паспортних даних встановлено, що позивач народилася 09 лютого 1955 року, і при звільненні з підприємства відповідача позивачу виповнилося 56 років (а.с. 17).

Згідно довідки наданої ПАТ «ЦГЗК» № 1307 від 26.09.2016 середньогодинна заробітна плата позивача складає 18,07 грн., середньомісячна заробітна плата позивача становить 2954,45 грн.. Розрахунок проведено з розрахунку заробітної плати позивача за останні два місяці перед звільненням (а.с. 63).

Відповідно до ст. 97 Кодексу законів про працю України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Госпрозрахункові підприємства відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці» самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами, встановлюють умови та розміри оплати праці працівників.

Колективним договором між генеральним директором та спільним представницьким органом первинних профспілкових організацій ВАТ «ЦГЗК» на 2010-2011 роки, а також Спільною постановою генерального директора та профспілкового комітету № 46 від 19.12.2008, а саме п. 7.5 договору, передбачена виплата працівникам, які досягли пенсійного віку (жінки 55 років, чоловіки 60 років) одноразової допомоги в розмірі, залежному від стажу роботи на комбінаті, зокрема при стажі від 20 і більше років, в розмірі три середньомісячні заробітні плати працівника.

Відповідно до п. 1.13 Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки вона набирає чинності з 1 січня 2011 року і діє до укладення нової або перегляду цієї Угоди. Станом на день звільнення позивача діяла вказана Угода. Пунктом 6.1 розділ VI «Соціальний захист та задоволення духовних потреб» вказаної Угоди на 2011-2012рр., встановлено, що власник за рахунок коштів підприємства у порядку та на умовах, передбачених колективним договором, зобовязується: виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше при стажі від 20 років і більше в розмірі тримісячної середньої заробітної плати.

З вищезазначеного вбачається, що вимоги до власників підприємства передбачені Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу та Колективним договором підприємства, в частині Соціальних гарантій (соціального захисту), які були чинні на час звільнення позивача із підприємства різняться. Так, Угодою передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу. Колективний договір погіршує становище працівників підприємства в порівнянні з умовами Галузевої угоди, оскільки встановлює обовязковість до віку та строку звільнення із підприємства.

Суд вважає, що слід керуватися Галузевою угодою, оскільки ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N 3356-XII передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Стаття 9 цього Закону передбачає, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угоди діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі.

Згідно ст. 16 КЗпП України, умови Колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними.

З врахуванням зазначеного, суд вважає, що ОСОБА_3 при виході на пенсію при стажі роботи у відповідача більше 20 років, та у відповідності до п. 6.1 угоди на 2011-2012 належало виплатити тримісячну середню заробітну плату в розмірі 8863,35 грн., але виплатили лише в розмірі середньомісячної заробітної плати 2954,45 грн.. Таким чином, недоплачена сума складає 5908,90 грн.

Що стосується твердження представника відповідача, викладене в письмовому запереченні, про те, що підприємство безпосередньо не брало участі у підписанні Галузевої угоди, а отже не є її стороною, суд відкидає ці доводи, оскільки відповідно до розяснення Центрального комітету профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості від 19.01.2016, № 03/18, копію якого наданого в судовому засіданні представником позивача, Галузева угода гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки поширюються на ПАТ «ЦГЗК».

Доводи представника відповідача про те, що позивач був звільнений з підприємства 02.08.2011, а до суду звернувся лише у березні 2016 року та не ставив питання про поновлення строку для звернення до суду, йому має бути відмовлено в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позовної давності, суд також відкидає з таких підстав.

Так, Конституційний Суд України у рішенні № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у системному звязку із положеннями статей 1,12 Закону України «Про оплату праці» дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема і за час простою, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Відповідно до ст. 2 «Структура заробітної плати» Закону України «Про оплату праці», заробітна плата включає інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до Галузевої угоди допомога відноситься до інших виплат, які передбачені її умовами. Виплата одноразової допомоги встановлена додатково при припиненні трудового договору у звязку із виходом на пенсію.

Враховуючи, що одноразова допомога, яка мала бути виплачена ОСОБА_3 у звязку з виходом на пенсію за власним бажанням, входить до виплат на які працівник має право відповідно до Галузевої угоди, суд вважає, що в даному випадку право працівника на звернення до суду за захистом своїх прав не обмежено будь-яким строком в силу ч.2 ст.233 КЗпП України.

Позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Ст. 88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч.2 ст. 124 Конституції України, ст. 47, 116, 117, 237-1, 238 Кодексу Законів про працю, Законами України: «Про оплату праці», ст. 3, 27, 31, 84, 118, 120 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення коштів, невиплачених при звільненні, задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 одноразову допомогу при звільненні в сумі 5908 (пять тисяч девятсот вісім) гривень 90 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу.

Повний текст рішення складено та підписано 20 жовтня 2016 року.

Суддя: О. В. Колочко