Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.08.2016 Справа №607/17330/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого-судді Грицака Р.М.

за участю секретаря Книш Д.В.

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 акціонерного товариства «Дельта Банк», Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» про визнання договору поруки недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися з позовом до відповідачів ОСОБА_6 акціонерного товариства «Дельта Банк», Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» про визнання недійсним Договору поруки №1 від 20.02.2007 року укладеного між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» в якості забезпечення кредитного договору №0 укладеного між ОСОБА_5 та АКІБ «УкрСиббанк» від 20.02.2007 року. В обґрунтування заявлених вимог позивач ОСОБА_4 вказує на те, що Договору поруки №1 від 20.02.2007 року укладенного між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» він не підписував та ніколи він не надавав згоди на забезпечення виконання зобовязань позичальником ОСОБА_5, передбачених кредитним договором №0 укладеного між ОСОБА_5 та АКІБ «УкрСиббанк» 20.02.2007 року. Тому вважає зазначений договір поруки нікчемним з посиланням на статтю 204 ЦК України та просить визнати його недійсним.

Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Представники відповідачів ОСОБА_6 акціонерного товариства «Дельта Банк» уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта Банк», Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» в судовому засіданні позову не визнали та просять відмовити в його задоволенні за безпідставністю позовних вимог, крім того просять застосувати строк позовної давності, оскільки позивачем в березні та жовтні 2009 року отримано письмову вимогу про погашення заборгованості. як поручителем за кредитним договором, тож строк на оскарження договору поруки та пропущено.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

20 лютого 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 0, згідно якого ОСОБА_5 отримала кредит в сумі 45 000 дол. США під 12,3% річних за користування кредитними коштами, з терміном повернення - 19 лютого 2018 року.

Згідно Договору поруки №1 укладеного 20 лютого 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк», як кредитором, ОСОБА_5, як позичальником, та ОСОБА_4, як поручителем, ОСОБА_4 зобовязався відповідати перед Кредитором за невиконання позичальником усіх його зобовязань, що виникли з Кредитного договору № 0 забезпечення належного виконання умов Кредитного договору укладеного 20 лютого 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5.

08 грудня 2011 року між ОСОБА_6 акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, за реєстровим № 2949 відповідно до якого АТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних договорах та договорах забезпечення.

У відповідності до положень ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5). В силу ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із встановленим ст. 11 ЦПК принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства підстави заявленого позову - це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Відповідно ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав є визнання правочину недійсним. За умовами до ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст. 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 264/265/15-22 від 04.09.2015 року, підпис в графі «Поручитель» у договорі поруки №1 від 20.02.2007 року укладеного між акціореним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», ОСОБА_8 ( позичальником) та ОСОБА_4 (поручителем), виконано не ОСОБА_4, а іншою особою з деяким наслідуванням справжнім підписам ОСОБА_4 Суд приймає висновок ТВ Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 264/265/15-22 від 04.09.2015 року як належний та допустимий доказ по справі, оскільки відповідачами по справі не подано документів, які б його спростовували. Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 745/746/15-22 від 28.03.2016 року : 1.Встановити, ким - ОСОБА_5 чи іншою особою виконано підпис від імені позичальника ОСОБА_5 на договорі поруки №1, укладеному 20.02.2007 з ПАТ «УкрСиббанк» від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_4, не видається можливим з причин, вказаних у дослідницькій частині висновку; 2. Підпис від імені поручителя ОСОБА_4 на договорі поруки №1, укладеному 20.02.2007 з ПАТ «УкрСиббанк» від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виконано не ОСОБА_5, а іншою особою, 3. Встановити, чи однією і тією ж особою виконані підписи від імені позичальника ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_4 на договорі поруки № 1 від 20 лютого 2007 року, не видається можливим з причин, вказаних у дослідницькій частині висновку. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частина 1 ст. 216 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином позивачем ОСОБА_4 доведено ту обставину, що він не укладав та не підписував з ПАТ «УкрСиббанк» Договору поруки №1 укладеного 20 лютого 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк», як кредитором, ОСОБА_5, як позичальником, та ОСОБА_4 з метою забезпечення виконання ОСОБА_5 зобовязань, що виникли з Кредитного договору № 0 забезпечення належного виконання умов Кредитного договору укладеного 20 лютого 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5.

Також відповідачами не доведено факту підписання ОСОБА_5 оспорюваного договору поруки від імені поручителя ОСОБА_4. Враховуючи, що ОСОБА_4 не було підписано оспорюваний правочин, тож відповідно, останній не приймав на себе будь - яких зобов'язань за даним договором, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог заявлених у позові, які підлягають до задоволення шляхом визнання недійсним Договору поруки №1 від 20.02.2007 року укладеного між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» в якості забезпечення кредитного договору №0 укладеного між ОСОБА_5 та АКІБ «УкрСиббанк» від 20.02.2007 року.

Зважаючи на те, що зобовязальних правовідносин, що випливають з договору поруки між позивачем ОСОБА_4 та відповідачами не існує, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності для визнання спірного договору поруки недійсним, а заяву відповідачів про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності - безпідставною.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 215, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 3, 6, 11,16, 203, 207, 208, 215, 638, 639 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Договір поруки №1 від 20.02.2007 року укладений між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» в якості забезпечення кредитного договору №0 укладеного між ОСОБА_5 та АКІБ «УкрСиббанк» від 20.02.2007 року -визнати недійсним.

Стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» в користь ОСОБА_4 243 грн. 50 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду, а особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду, до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий Р.М.Грицак