Справа № 640/4488/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

17 серпня 2016 рокуКиївський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Якуші Н.В.

при секретарі - Пічугіної А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна», ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з уточненим в процесі розглядупозовом до відповідачів, відповідно до уточненої позовної заяви, із вимогами:

-стягнути з ПрАТ «СК «Україна» на користь позивача матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, у розмірі 49000,00 грн.;

-стягнути з ПрАТ «СК «Україна» на користь позивача витрати на проведення експертизи в розмірі 1500,00 грн.;

-стягнути з ПрАТ «СК «Україна» на користь позивача пеню у розмірі 7560,77 грн.;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 105234,00 грн.

-стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір в розмірі 1732,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.06.2015 року о 22:10 год., на перехресті вул. Петровського та вул. Артема в м. Харків сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки ВАЗ 21124, державний номер НОМЕР_1, по вул. Петровського не обрав безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки Toyota Corolla, державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3 та з послідуючим зіткненням автомобіля марки Toyota Corolla на стоячий автомобіль марки FUQI Fg 6510B, державний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_4 Зазначив, що відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова від 16.07.2015 року по справі №640/11525/15-п, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді. Вказав, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як власника транспортного засобу, було застраховано за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/5562036 та за договором добровільного страхування в ПрАТ «СК «Україна». Зазначив, що ПрАТ «СК «Україна», як страховик, не виконало свої зобов'язання та не перерахувало позивачу страхові відшкодування.

Крім того, вказував, що внаслідок пошкодження майна йому було завдано моральну шкоду, оскільки із пошкодженням автомобіля порушився налагоджений графік життєдіяльності позивача, виникла необхідність нераціональних витрат часу на пересування, виникли проблеми з роботою, оскільки багато справ потребували пересування автотранспортом, погіршився емоційний стан, витрачено багато часу на транспортування автомобіля до міста Дніпропетровськ. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 10.03.2016 року (а.с.10) не з'явився, надав заяву, в якій просив суд задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі, не заперечував проти винесення у справі заочного рішення.

Представники ПрАТ «СК «Україна» в судове засідання не з'явився, про дату місце та час судового засідання повідомлялися належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надавали, тому суд розглядає справу без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове не з'явився, про дату, місце, та час судового засідання повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надав.

Таким чином, з огляду на те, що відповідачі мали достатній час для підготовки та викладення по справі своїх міркувань, до залу суду не з'явилися, та зважаючи на положення ч.3 ст. 27 ЦПК України, відповідно до якого, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, та з урахуванням необхідності дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд розглянув цивільну справу з урахуванням усіх письмових доказів, які були долучені до матеріалів справи та на підставі ухвали суду від 17.08.2016 року з урахуванням згоди представника позивача, у заочному порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Правовідносини в сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Судом встановлено, що 21.06.2015 року о 22:10 год. водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки ВАЗ 21124, державний номерний знак НОМЕР_1, на перехресті вул. Петровського та вул. Артема, не обрав безпечної дистанції, та скоїв зіткнення з автомобілем марки Toyota Corolla, держаний номерний знак НОМЕР_2, та з послідуючим зіткненням автомобіля марки Toyota Corolla, держаний номерний знак НОМЕР_2, з автомобілем марки FUQI Fg 6510B, державний номер НОМЕР_3. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії постанови Київського районного суду м. Харкова від 16.07.2015 року ОСОБА_2 було визнано винним за ст. 124 КУпАП та накладене адміністративного стягнення у вигляді штрафу (а.с.62). Дана постанова суду не була оскаржена та набула чинності.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справи, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У зв'язку з чим суд приходить до висновку, що провина відповідача ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 21.06.2015 року - встановлена.

Належних та допустимих доказів зворотного відповідач суду не надав.

Для встановлення вартості матеріального збитку позивач звернувся до відповідного судового експерта, що підтверджується висновком №0117/15 від 18.07.2015 року та квитанцією №0005 від 08.07.2015 року. Відповідно до зазначеної квитанції за проведення експертного дослідження, позивачем було сплачено 1500,00 грн.

Для належного обстеження автомобіля позивача, відповідачі були повідомлені належним чином про час та дату проведення обстеження автомобіля позивача (а.с.56), але на призначену дату та час за викликом не з'явились.

Відповідно до висновку № 0117/15 від 18.07.2015 року експертного дослідження авто товарознавця про визначення вартості матеріального збитку КТЗ, сума майнової шкоди, завданої належному позивачу на праві приватної власності транспортному засобу Toyota Corolla, держаний номерний знак НОМЕР_2, внаслідок ДТП від 26.06.2015 року, визначена у розмірі 96297,15 грн. (а.с.27-37), ремонтна калькуляція склала 154234 грн.

Клопотань про призначення повторної експертизи відповідачі не заявляли.

07.08.2015 року позивач також вернувся до автоцентру ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСРЕМОНТ» для проведення ремонту автомобіля марки Toyota Corolla, держаний номерний знак НОМЕР_2, вартість відновлюваного автомобіля склала 154234,00 грн., що підтверджується рахунком-фактурою від 07.08.2015 року. (а.с.49-53).

Відповідно до статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

Відповідно до виданого ПрАТ «Страхова Компанія «Україна» полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №АІ/5562036 транспортний ВАЗ 21124, реєстраційний номер НОМЕР_1 є забезпеченим, а відповідальність особи, яка експлуатує забезпечений транспортний засіб на законних підставах є застрахованою.

Отже, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Страхова Компанія «Україна», про що свідчить поліс №АІ/5562036. Ліміт відповідальності за цим полісом за шкоду заподіяну майну, встановлений у сумі 50 000 грн. (п. 4 Полісу).

Дорожньо-транспортна подія, яка сталася з вини ОСОБА_2 була визначена страховим випадком згідно з умовами укладеного договору страхування.

Згідно зі ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров'ю та майну постраждалої особи.

Згідно з ст. 22 ЦК України, збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі статтею 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк встановлений в договорі.

Відповідно до п.9.1, 9.2 ст. 9 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50000,00 грн. на одного потерпілого, це передбачено п. 9.1 ст. 9 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Положенням ст. 12 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту, отже розмір страхового відшкодування по полісу становить 49000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачеві пошкодженням його автомобілю внаслідок ДТП, перевищує ліміт відповідальності, встановлений полісом, а тому у відповідності до вимог закону матеріальну шкоду позивачу має відшкодувати страховик, з урахуванням розміру франшизи, встановленої у полісі страхування, в межах ліміту.

Як вбачається з матеріалів справи 16.07.2015 року позивач подав заяву про виплату страхового відшкодування та всі необхідні документи для своєчасного врегулювання страхової події, шляхом відправлення рекомендованим листом з описом, що підтверджується копією квитанції та копіє опису вкладеного в поштовий конверт. (а.с.23-25) та 25.08.2015 року на адресу ПрАТ «СК Україна» рекомендованим листом з описом позивач відправив ще один пакет документів, необхідний для страхового відшкодування, що підтверджується копією опису вкладеного в поштовий конверт та копією квитанції про сплату поштових послуг №686. Лист було повернуто за закінченням терміну зберігання. (а.с.64-66).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з ПрАТ «СК «Україна» матеріальну шкоду в розмірі 490000 грн. є обґрунтованими, оскільки ПрАТ «СК «Україна» не виконала свій обов'язок, передбачений полісом та Законом, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог відносно стягнення з відповідача нарахованої суми пені у зв'язку з несвоєчасністю виплати страхового відшкодування, розмір якої становить 7560 грн. 77 коп., суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 36.5 ст. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, що діяла на час дорожньо-транспортної пригоди - за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Враховуючи, що ПрАТ «СК «Україна» на дату подання позовної заяви не сплатив страхове відшкодування по полісу, то страховик повинен сплатити на користь ОСОБА_1 пеню, яка станом на дату подання позовної заяви становить 7560,77 грн. , та яка розраховується з наступного:

Розмір пені =СБ*(ОС*2)%/КДР*КДП, де СД - сума боргу; ОС - облікова ставка НБУ; КДР - кількість днів у році; КДП - кількість днів прострочення.

49000 грн. Х2Х 22 / 365Х128 128 = 7560,77 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вказані позовні вимоги позивача є такими, що також підлягають задоволенню.

Крім цього, суд вважає за необхідне стягнути з ПрАТ «СК «Україна» витрати позивача на проведення експертизи в розмірі 1500 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до п. 34.2, 34.3 ст. 34 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик не направив свого представника до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення розміру збитків, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру збитків, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди, у такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач провів експертне дослідження, про що страхова компанія була повідомлена письмово.

Розмір понесених витрат підтверджується наявними в матеріалах справи документами (а.с.63).

Щодо вимог позивача про стягнення матеріальних збитків з відповідача ОСОБА_2, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 2.2 ПДР України особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, вважається особа, яка під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом і реєстраційний документ на транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

З урахуванням вищезазначеного, ОСОБА_2, згідно нормам чинного законодавства, повинен відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, оскільки він керував транспортним засобом за наданою йому довіреністю від ОСОБА_5, що підтверджує правомірність керування ним транспортним засобом. Відомостей про відсутність у ОСОБА_2 посвідчення водія матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1166 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до частин 1, 2 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром, необхідним для відновлення пошкодженого автомобіля, як законному власнику автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, і страховим відшкодуванням, яка становить 105234,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині також підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 стосовно стягнення з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1. у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2. у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до п.5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В обґрунтування цієї частини позовних вимог, позивач вказував, що в результаті пошкодження його автомобіля відбулось порушення його налагоджений графік життєдіяльності позивача, виникла необхідність нераціональних витрат часу на пересування, виникли проблеми з роботою, оскільки багато справ потребували пересування автотранспортом, погіршився емоційний стан, витрачено багато часу на транспортування автомобіля до міста Дніпропетровськ.

Відповідно до вимог ст. 6 міжнародної Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожен, при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. При цьому слід застосовувати практику Європейського суду з прав людини в національному судочинстві, як інструменту функціонування Конвенції, що є частиною національного законодавства.

Відповідно до матеріалів справи «Бурдов проти Росії»/ Розгляд по суті і справедлива сатисфакція/, Страсбург, 7 травня 2002 року, Європейський суд прийшов до висновку, що внаслідок виявлених порушень, які не можна вважати виправленими лише завдяки визнанню судом наявності порушення, заявник зазнав певної моральної шкоди. Однак зазначена у вимозі конкретна сума є надмірною. Керуючись при визначенні суми компенсації принципом справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції, суд зменшив суму моральної шкоди.

На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення цієї позовної вимоги в повному обсязі, оскільки ОСОБА_1 не надав доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру саме на суму заявлену в позові, оскільки належних та допустимих доказів погіршення стану його здоров'я суду надано не було, але враховуючи характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач внаслідок пошкодження майна, що змусило його в деякій мірі змінити постійний спосіб свого життя, суд задовольняє позовні вимоги в сумі 4000,00 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Матеріалами справи підтверджується сплата позивачем 1732,95 грн. судового збору, сплаченого позивачем за звернення до суду з цим позовом, а тому ці витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України є підтвердженими і підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в пропорційному розміру щодо задоволених судом вимог, а отже з ПрАТ «СК «Україна» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 580,60 грн. (100% від задоволених вимог), в свою чергу з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1092,43 грн. (94,8% від задоволених вимог).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна», ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4) грошові кошти в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 49000,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4) витрати на проведення експертизи у розмірі 1500,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4) пеню у розмірі 7560,77 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4) грошові кошти в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 105234,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_5) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4) моральну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, у розмірі 4000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4) судовий збір в розмірі 580,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4) судовий збір у розмірі 1092,43 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідачу, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складений 19 серпня 2016 року.

Суддя Н.В. Якуша