_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/4819/16
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

27 вересня 2016 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Прохорова П.А.,

при секретарі Цвігун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву позивача про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом у якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за розписками від 08.11.2014 року та від 20.02.2015 року, строк повернення коштів за якими настав, у загальному розмірі 300000,00 грн.

27.09.2016 року було відкрито провадження у справі.

Одночасно з позовом позивач надав до суду заяву про застосування заходів забезпечення позову у якій просив суд накласти арешт на приналежне відповідачу нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1, оскільки за його переконанням за рахунок такого майна у майбутньому може бути задоволено вимоги позивача, у випадку задоволення позову, та натомість відповідач, дізнавшись про відкриття провадження у справі, може вжити умисних заходів з відчуження приналежного йому майна та штучного погіршення свого майнового стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони в судове засідання не викликались.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, встановив наступні обставини:

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Подана позивачем заява про застосування заходів забезпечення позову формально відповідає приписам та вимогам, встановленим ч.2 ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до положень ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Разом з тим з наданих до суду відомостей цивільної справи №520/11345/16-ц передбачених законом підстав для задоволення заяви про забезпечення позову не вбачається.

Так, на вирішенні суду перебуває спір про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 300000,00 грн. що випливає з укладених між сторонами договорів позики та невиконання відповідачем їх умов в частині строків повернення позики.

З метою забезпечення грошових вимог позивач просить суд про накладення арешту на майно відповідача - квартиру за адресою: АДРЕСА_2. Така можливість передбачена положеннями п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України: позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходиться у нього або інших осіб.

З такого вбачається, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно необхідно встановити, чи належить на час вирішення питання про забезпечення позову таке майно відповідачу.

Разом з тим позивач не надав до суду жодних доказів приналежності квартири за адресою: АДРЕСА_1, відповідачу.

Позиція відповідача щодо заявлених до нього позовних вимог суду не відома.

Оцінюючи такі відомості у їх сукупності, суд вказує на те, що вказана квартира безпосередньо не є предметом спору у справі про стягнення заборгованості, та з наданих до суду відомостей не вбачається обєктивних підстав для її обтяження, а тому суд відмовляє позивачу у задоволенні клопотання про застосування заходів забезпечення позову з мотивів його необґрунтованості.

Разом з тим суд розяснює позивачу те, що відмова у застосуванні заходів забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з аналогічними вимогами за умови належного їх обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 151 153, 208-210 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Прохоров П. А.