Справа № 500/1850/16-ц
Провадження № 2/500/409/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2016 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Адамова А.С.,

при секретарі - Хачатрян А.Т.,

за участю: позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника відповідача Ізмаїльської міської ради - Хоменко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Ізмаїльської міської ради Одеської області, Ізмаїльського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа ОСОБА_9, про визнання права спадкування майнових правзабудовника, внесення змін та виключення забудовника-землекористувача із договору забудови та рішення Ізмаїльської міської ради про відвід земельної ділянки під будівництво житлового будинку, усунення спадкоємця від спадкування, оспорювання батьківства померлого спадкодавця, визнання факту належності документів, та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визнання факту родинних відносин та спадкування прав забудовника,

ВСТАНОВИВ:

12.04.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами, в яких просить суд визнати за нею право спадкування майнових прав померлого її чоловіка ОСОБА_10 на незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1; виключити відповідача ОСОБА_8 із рішення Ізмаїльської міської ради №338/6 від 11.06.1980р. про відвід земельної ділянки під будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 із забудовників та землекористувача; відсторонити відповідача ОСОБА_7 від спадкування після померлого ОСОБА_10; виключити запис про батьківство померлого спадкодавця ОСОБА_10 відносно ОСОБА_7

09.08.2016р. представник позивача надав доповнення позовних вимог, згідно яких просив суд замість прізвища «ОСОБА_10» у рішенні Ізмаїльської міської ради про відвід земельної ділянки №338/6 від 11.06.1980р. внести прізвище «ОСОБА_10», змінити прізвище у договорі забудови

Також в уточненнях від 15.09.2016р. позивач додатково зазначив, що просить суд визнати належність договору забудови та рішення виконкому Ізмаїльської міської ради №338/6 від 11.06.1980р. ОСОБА_10

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що підтримує усі раніше подані позовні вимоги як у первісному позові так і в уточненнях позовних вимог.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що ОСОБА_10 перебував у шлюбі з ОСОБА_8 до 22.10.1980р. 11.06.1980р. ОСОБА_10 та ОСОБА_8 рішенням Ізмаїльської міської ради №338/6 надана земельна ділянка по АДРЕСА_1 під будівництво житлового будинку. За 4 місяця перебування у шлюбі вони разом нічого не побудували на зазначеній земельній ділянці. Отже будь-яких прав на житловий будинок вона не має та на нього не претендує. 10.01.2007 року між позивачкою та ОСОБА_10 було укладено шлюб. 08.09.2015р. її чоловік помер. Після смерті її чоловіка ОСОБА_10 відкрилася спадщини на майнові права забудовника щодо незакінченого будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 Після смерті чоловіка вона є спадкоємницею першої черги. Відповідач ОСОБА_7 теж звернулася до нотаріуса як дочка померлого ОСОБА_10 з приводу оформлення спадщини. Проте, померлий ОСОБА_10 не є її батьком, а являється їй рідним дядьком. Померлий тяжко хворів та саме позивача здійснювала його догляд. Відповідачка жодним чином не допомагала померлому. Також позивача зазначила, що документи на забудову вказаного будинку помилково були надані ОСОБА_12, в той час як її чоловік мав прізвище ОСОБА_10, та саме йому було виділено землю під забудову за вказаною адресою.

29.06.2016 року відповідач ОСОБА_7 надала суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, в якій (з урахуванням уточнень) просить визнати за нею права забудовника на 1/2 частин будівлі, що розташована по АДРЕСА_1 які належали ОСОБА_13 та ОСОБА_9. А також у поданих уточненнях просить суд визнати факт родинних відносин міжОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Позивач та його представник в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7 не визнали та просили відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_8, сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі.

Представник відповідача Ізмаїльської міської ради Одеської області в судовому засіданні пояснив, що рішення Ізмаїльської міської ради №338/6 від 11.06.1980р. прийнято законно, у зв'язку з чим неможливо виключити ОСОБА_8 із забудовників та землекористувачів згідно цього рішення та змінити його. Щодо вирішення інших позовних вимог залишила питання на розсуд суду.

Представник відповідача відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судовому засіданні та письмових запереченнях пояснив, що є актовий запис про народження №1140 від 23.09.1983р., складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області стосовно ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1. Державна реєстрація народження проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України - зі слів матері. У зв'язку з чим, оспорювання батьківства у даному випадку неможливо.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_7 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали та просили відмовити у задоволенні позову, оскільки згідно свідоцтва про її народження ОСОБА_10 значиться її батьком та спадщину після його смерті вона прийняла шляхом подачі до нотаріуса відповідної заяви. ЇЇ дідусь ОСОБА_9 відмовився від прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_12 на її користь. В письмових запереченнях, наданих суду 29.06.2016 року зазначила, що позивач ОСОБА_1 може претендувати тільки на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Третя особа, ОСОБА_9, наголосив на тому, що він є рідним батьком ОСОБА_10; ОСОБА_7 є онукою ОСОБА_9 (донькою його доньки) та племінницею ОСОБА_10 Також ОСОБА_9 зазначив, що ОСОБА_1 не будувала будинок, що входить до спадкової маси. ОСОБА_9 відмовився від своєї частки у спадщині на користь ОСОБА_14 надавши відповідну заяву до нотаріальної контори. Позовні вимоги ОСОБА_15 підтримує у повному обсязі.

Допитана у судовому засіданні 26.07.2016р. у якості свідка ОСОБА_16 (знайома («кума») ОСОБА_10 та ОСОБА_1; ОСОБА_10 хрестив дитину свідка) повідомила, що будинок за адресою АДРЕСА_1 будував померлий із своєю колишньою дружиною ОСОБА_4, а флігель та газ проводили разом із позивачкою. ОСОБА_10 хворів, однак не був лежачим, ходив, останній рік не виходив за межі подвір'я. Свідок зазначила, що ОСОБА_9 є рідним батьком ОСОБА_10; відповідачка ОСОБА_7 є племінницею спадкодавця. Певний період із колишньою своєю дружиною мав намір офіційно удочерити її, однак не зробили це. ОСОБА_17 не приймала участі у будівництві будинку, та не жила з померлим, коли будувався будинок.

Свідок ОСОБА_18, знайома ОСОБА_1 та ОСОБА_10 зазначила, що будинок був побудований померлим ще до зустрічі з ОСОБА_1 З позивачкою були побудовані флігель, альтанка та проведено газ вже з ОСОБА_1 Також свідок показала, що померлий дуже хворів. ОСОБА_14 є рідною племінницею померлого; він добровільно дав їй своє по батькові. Згідно пояснень свідка ОСОБА_9 є рідним батьком померлого та дідом ОСОБА_14 За померлим догляд здійснювала позивачка. Своїх племінницю та сестру ОСОБА_10 постійно виганяв з будинку, коли вони заходили, жодної допомоги від них не просив.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_20, сусідка позивачки, зазначила, що будинок по АДРЕСА_1, був побудований померлим ще до ОСОБА_1, однак з позивачкою були здійснені прибудови, ремонт, проведено газопостачання. Померлий хворів декілька місяців до смерті та за межі подвір'я не виходив, ходив по подвір'ю та сидів на лавці. Померлий ОСОБА_10 був рідним сином ОСОБА_9 та дядьком ОСОБА_14

Допитана у якості свідка ОСОБА_21, сусідка померлого та позивачки, повідомила, що ОСОБА_10 сильно хворів останній місяць перед смертю.Не був у безпорадному стані, ходив. Померлий ОСОБА_10 був рідним сином ОСОБА_9 та дядьком ОСОБА_14 За померлим доглядала позивачка, а ОСОБА_22 не надавала ніякої допомоги йому і він не бажав від відповідачки отримувати допомогу.

Свідок ОСОБА_23, зазначила, що ОСОБА_9 є двоюрідним братом її чоловіка. Зазначила, що ОСОБА_14 є племінницею померлого, однак він мав бажання її удочерити, однак не здійснив це через непорозуміння із попередньою дружиною. Померлий, не був у безпорадному стані, до смерті пересувався сам, їздив на велосипеді, часто приходив в гості до ОСОБА_14 ОСОБА_14 допомагала йому, ходила в гості, допомагала ремонт робити в квартирі. Померлий ОСОБА_10 був рідним сином ОСОБА_9, народився у нього в домі та з самого народження проживав із ОСОБА_9

Допитана у якості свідка ОСОБА_24 (сестра спадкодавця, мати ОСОБА_14, та донька ОСОБА_9.) зазначила, що рідний батько ОСОБА_14 помер. Померлий є рідним дядьком ОСОБА_14 ОСОБА_10 не мав дітей та хотів удочерити ОСОБА_14. Він дав дозвіл на внесення свого прізвища та по батькові у свідоцтво про народження ОСОБА_14. Сам забирав з пологового будинку ОСОБА_14 та свідоцтво про народження. Відмінності у прізвищах ОСОБА_14 та ОСОБА_9 виникли у зв'язку із тим, що її та померлого мати мала прізвище ОСОБА_14, а батько - ОСОБА_9. Спадкодавець останнім часом хворів, однак не був лежачим. Дім був побудований ще до позивачки. На проведення газового обладнання померлий присилав гроші. Добудови до будинку допомагала робити, в т.ч. і ОСОБА_14. Померлий займався вихованням племінниці, допомагав їй. ОСОБА_14 проживала увесь час з народження разом із матір'ю та бабусею, та не проживала з ОСОБА_10. Померлий приходив до батьківської хати в гості до сестри та племінниці.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів від 11.06.1980 року №338/б земельна ділянка площею 600 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1, виділена під індивідуальне будівництво житлового будинку ОСОБА_12 та ОСОБА_8, та зобов'язано ОСОБА_12 та ОСОБА_8 оформити технічну документацію у відповідних органах.

При цьому, як вбачається із наявної у матеріалах інвентарної справи на вказану будівлю копії рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів від 11.06.1980 року №338/б земельна ділянка була виділена за заявою ОСОБА_10 та саме ОСОБА_10 (без зазначення ОСОБА_8 та на прізвище «ОСОБА_10», а не «ОСОБА_10»). Причини наявності рівнобіжностей у рішеннях за одним номером та датою судом не встановлено, та учасниками спору не пояснено. Докази внесення змін до вказаного рішення відсутні.

Договором від 1980 року (червень), копія якого наявна у матеріалах справи, надано забудовникам ОСОБА_12 та ОСОБА_25 на праві безстрокового користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 для зведення житлового будинку.

Як вбачається із листа виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 08.11.2004р. Ч-576 забудовниками згідно рішення №338/6 є ОСОБА_10 та ОСОБА_8

Згідно довідки Ізмаїльського МБТІ №1703 від 01.12.2008р. домоволодіння по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_10 із готовністю 95%.

У наданих Ізмаїльською міською радоюматеріалів, на підставі яких приймалося рішення №338/6 від 11.06.1980р. (довідки, заяви, тощо), зазначено прізвище особи щодо якої здійснювався процес оформлення відповідних документів - «ОСОБА_10», також подавалися документи від імені ОСОБА_8

Із зазначених документів, та інших матеріалів справи, інвентарної справи можна зробити висновок, що особа ОСОБА_12, зазначена у договорі від 1980 року (червень) про надання на праві безстрокового користування земельної ділянки по АДРЕСА_1 для зведення житлового будинку та рішенні виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів від 11.06.1980р. за №338/6 про відвід земельної ділянки під будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_10. Вказаний договір було укладено саме із спадкодавцем та рішення №338/6 було винесено саме стосовно спадкодавця.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_10 та ОСОБА_8 перебували у шлюбі до 22.10.1980 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 22.10.1980 року, виданим відділом (бюро) записів актів громадянського стану виконавчого комітету Ізмаїльської міської Ради депутатів трудящих.

Як вбачається із технічної документації на будівлю, її окремі споруди зводилися вже після розірвання шлюбу між ОСОБА_10 та ОСОБА_8

Як вбачається із показів свідків, письмових пояснень ОСОБА_8, поданих до суду 29.06.2016р., заяви ОСОБА_8 до Ізмаїльської міської ради від 11.04.2016р., остання не приймала участі у будівництві будинку на виділеній землі, будь-яких прав на вказаний будинок та на землю не пред'являє.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про відсутність будь-яких прав ОСОБА_8 на споруду, що знаходиться по АДРЕСА_1. Будь-яких вимог щодо вказаної будівлі ОСОБА_8 не висловлює, а отже з її боку права позивача жодним чином не порушуються та не оспорюються. Будь-які докази щодо будівництва ОСОБА_8 зазначеної будівлі а отже і наявності її прав на зазначену будівлю відсутні.

Однак незважаючи на викладене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо зміни та виключення забудовника-землекористувача із договору забудови від 06.1980р. та рішення Ізмаїльської міської ради про відвід земельної ділянки під будівництво житлового будинку №338/6 від 11.06.1980р.

Те, що ОСОБА_8 не приймала участь у будівництві будинку жодним чином не може свідчити про незаконність договору забудови та рішення про виділення земельної ділянки, а лише свідчить про те, що у неї не виникло прав на зведену на вказаній землі споруду. На момент винесення оскаржуваного рішення воно було законним, приписам законодавства не суперечило, а отже не підлягає зміні чи скасуванню. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. Отже вказане рішення вже виконано та жодним чином права позивача не порушує. Також відсутні підстави і для внесення змін до договору виділення земельної ділянки.

Щодо встановлення факту родинного зв'язку між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а саме факту того, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, є батьком ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 10.09.2015р. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами віднесено до компетенції суду.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям , по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

У п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Суд вважає доведеним факт родинного зв'язку між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на підставі показів свідків з обох сторін, наявних у матеріалах справи письмових доказів. В підтвердження цього факту висловлювалася також сам ОСОБА_9 Під час розгляду справи судом вказаний факт визнавався усіма сторонами ( у тому числі ОСОБА_1) та не оспорювався, та лише у останньому судовому засіданні представником позивача була висловлена позиція, що цей факт не доведений та не може бути доведений лише показами свідків. Вказані твердження представника позивача, на думку суду, викликані лише бажанням сформувати доказову базу на користь позивача. Крім того, факт того, що ОСОБА_9 є батьком померлого ОСОБА_10 зазначався ОСОБА_1 і у первісній позовній заяві.

Щодо вимог позивача про виключення із актового запису про народження ОСОБА_14 даних про батька ОСОБА_10, то суд наголошує на наступному.

Відповідно до ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинного на момент здійснення актового запису про народження ОСОБА_14, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю України, якою визначений порядок запису батьків, які не перебувають у шлюбі між собою, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис про батька дитини провадиться за заявою батька. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою.

Як вбачається з аналізу вказаних правових норм, внесення інформації про батька дитини, якщо батьки не перебувають у шлюбі, можливе лише за наявності заяви батька, спільної заяви батьків, рішення суду.

Судом встановлено, що згідно актового запису про народження №1140 від 23.09.1983р., який складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області стосовно ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1, державна реєстрація народження проведена відповідно до ч. 1 ст. 55 КШтС України, тобто у графі батько ОСОБА_10 записаний зі слів матері ОСОБА_14

Як вбачається із показів свідків та визнається ОСОБА_14, ОСОБА_12 не є її біологічним батьком.

Будь-яких доказів наявності заяви батька, спільної заяви батьків, рішення суду щодо встановлення (визнання) спадкодавця ОСОБА_10 батьком ОСОБА_14 суду не надано та про їх наявність не повідомлено.

Факт зазначення у свідоцтві про народження ОСОБА_14 у якості батька ОСОБА_10 не є доказом родинних зв'язків її з спадкодавцем як доньки та батька, з огляду на те, що вказаний запис зроблений зі слів матері, а прізвище - за прізвищем матері, що збігається із прізвищем спадкодавця.

Враховуючи викладене, в даному випадку не потребує доведення або спростування факт того, що ОСОБА_10 не є батьком ОСОБА_14 та безпідставною є вимога позивача про оспорювання батьківства спадкодавця щодо відповідача та виключення із актового запису даних про померлого як про батька ОСОБА_14, з огляду на те, що актовий запис і не містить таких даних; данні про батька вказані зі слів матері.

А отже вимога про виключення даних про батька із актового запису ОСОБА_14 задоволенню не підлягає.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст.1265 ЦК України визначено, що у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1274 ЦК України визначено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги ч.2).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 10.09.2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління в Одеській області, ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_4

Після смерті ОСОБА_10 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкову масу, до якої входять майнові права забудовника на незакінчений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1

За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 42554111 від 23.12.2015р., згідно якої інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_10, відсутня.

Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_10 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Спадщину після смерті ОСОБА_10 позивач ОСОБА_1 прийняла фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено довідкою Управління житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради від 14.09.2015р. за №3497.

Судом встановлено, що до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_26 звернулися: 09.12.2015р. ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_10; 02.03.2016р. ОСОБА_9 із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_10 на користь ОСОБА_14; 11.03.2016р. ОСОБА_1 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_10

Як встановлено вище, ОСОБА_14 не має права на спадщину після смерті ОСОБА_10 як спадкоємець першої черги (з огляду на те, що не є донькою спадкодавця), але як племінниця померлого має право на спадщину відповідно до заяви батька спадкодавця ОСОБА_9, якою він відмовився від прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_10 на користь онуки ОСОБА_14

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльської нотаріальної округу Одеської області ОСОБА_26 за №02-14/168 від 21.03.2016 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із тим, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відсутній документ, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно, Відсутність право встановлювального документу на нерухоме майно порушує вимоги ст.ст. 25 і 346 ЦК України. Наданий примірник договору про забудову не посвідчений у встановленому законом порядку. Також повідомлено, що 09.12.2015 року було заведено спадкову справу №91/2015 року, після смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Із заявою про прийняття спадщини звернулася дочка померлого - ОСОБА_14, звернувся батько померлого ОСОБА_9, але свідоцтво про народження сина не надавалося. Також вбачається розбіжність у прізвищах усіх спадкоємців.

Суду не надано доказів, що житловий будинок АДРЕСА_1 є закінченим будівництвом, введений в експлуатацію та належним чином зареєстрований.

Згідно із п.3.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з'ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Пунктом 8 ППВСУ від 30 травня 2008 року N 7 встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням. Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе. Потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини.

Враховуючи викладене, на думку суду правомірними є вимоги щодо спадкування обома із спадкоємців - ОСОБА_1 та ОСОБА_14 в порядку спадкування за законом майнових прав забудовника ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 кожна.

При цьому не підлягає задоволенню вимога позивача про усунення ОСОБА_14 від спадкування з огляду наступного.

Позиція суду щодо обґрунтування усунення ОСОБА_14 від спадкування тим, що вона не є донькою померлою висловлена вище.

Підстави для усунення особи від спадкування визначені у ст.1224 ЦК України. Приписи ч.1,2,3,4 цієї статті не можуть бути застосовані з огляду на відсутність визначених у них умов та не наголошення на них позивачем.

В п.5 ст.1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак як встановлено судом, підтверджено показами свідків та поясненнями сторін, спадкодавець не знаходився у безпорадному стані. Доказів зворотного суду не надано. Твердження про те, що померлий перед смертю хворів не свідчить про знаходження його саме у безпорадному стані. Крім того, судом встановлено, що померлий міг самостійно пересуватися та виходив на подвір'я, що свідчить про відсутність його безпорадного стану. Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 10 ААВ №731868 ОСОБА_10 був інвалідом ІІ групи, однак йому був показаний труд не пов'язаний з фізичними напругами та довгою ходою.

Не надано позивачем доказів й ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві, яке б полягало в умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Крім того, позивач наголошував на тому, що померлий будь-якої допомоги від ОСОБА_14 не просив. Позивачем не було приведено жодного факту, коли б померлий просив би відповідачку про поміч, а відповідачка в цьому йому відмовила.

За таких обставин суд приходить до висновку про безпідставність позовної вимоги щодо усунення ОСОБА_7 від спадкування.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню та зустрічний позов ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215, 256 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Ізмаїльської міської ради Одеської області, Ізмаїльського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа ОСОБА_9, про визнання права спадкування майнових правзабудовника, внесення змін та виключення забудовника-землекористувача із договору забудови та рішення Ізмаїльської міської ради про відвід земельної ділянки під будівництво житлового будинку, усунення спадкоємця від спадкування, оспорювання батьківства померлого спадкодавця, визнання факту належності документів, - задовольнити частково.

Визнати факт того, що особа ОСОБА_12, зазначена у договорі від 1980 року (червень) про надання на праві безстрокового користування земельної ділянки по АДРЕСА_1 для зведення житлового будинку та рішенні виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів від 11.06.1980р. за №338/6 про відвід земельної ділянки під будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_10.

Визнати ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом правонаступником прав та обов'язків забудовника ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визнання факту родинних відносин та спадкування прав забудовника задовольнити.

Встановити факт родинного зв'язку між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а саме встановити факт того, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, є батьком ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 10.09.2015р.

Визнати ОСОБА_7 в порядку спадкування за законом правонаступником прав та обов'язків забудовника ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.11.2016р.

Суддя: А.С.Адамов