Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гаврилової О.В.,

при секретарях Неділько Л.Л., Худяковій А.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Правекс-Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

27.08.2015р. представник позивача ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №409-047/07/Р від 05.12.2007 року в сумі 21 650,27 доларів США.

Вимоги позову вмотивовані тим, що 05 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» був укладений Кредитний договір №409-047/07Р, зі змінами та доповненнями, що є його невід'ємною частиною, за умовами якого позивач надав позичальнику кредит у розмірі 12 889,00 доларів США, а позичальник в свою чергу зобов'язувався здійснювати погашення кредиту відповідно до Графіку, що є невід'ємним Додатком до Кредитного договору, та щомісячно сплачувати відсотки за користування Кредитом в розмірі 11,99 % річних строком до 05.12.2014р. У відповідності до п. 1.1. Кредитного договору, кредит було надано з метою своєчасної оплати Позичальником вартості автомобіля, що купувався за договором купівлі-продажу автомобіля №4408/11 від 02.11.2007 р. В забезпечення виконання умов Кредитного договору між Банком та Позичальником, було укладено Договір застави №409-047/07Р від «05» грудня 2007 року, відповідно до умов якого Позичальник передав в заставу транспортній засіб, а саме: автомобіль марки «Део», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. За період користування кредитними коштами, Позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість Позичальника перед Банком за Кредитним договором в повному обсязі не погашена. Таким чином Позивач має право на стягнення в повному обсязі заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків та пені за неналежно виконане зобов'язання. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 17.07.2015 року, за Позичальником обліковується заборгованість за Кредитним договором у розмірі 21 650,27 Доларів США. В якості забезпечення належного виконання Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором, між Банком та ОСОБА_2 укладений Договір поруки №409-047/07Р від 05 грудня 2007 року за умовами якого Поручитель зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання Позичальником в повному обсязі зобов'язань за Кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом. Крім того, в якості забезпечення належного виконання Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором, між Банком та ОСОБА_3 укладений Договір поруки №409-047/07Р від 05 грудня 2007 року за умовами якого Поручитель зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання Позичальником в повному обсязі зобов'язань за Кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом. Термін дії договорів поруки - до 05 грудня 2017 року, що визначено у 4.1. вищевказаних договорів. У зв'язку з неналежним виконанням Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором щодо своєчасної сплати кредиту, процентів за користування кредитом та сплати штрафних санкцій, позивач неодноразово звертався до Позичальника стосовно повернення кредиту, однак переговори будь-якого позитивного результату не принесли. Зокрема, 24 грудня 2009 року маж Банком та Позичальником укладався договір про внесення змін та доповнень до Кредитного договору, згідно з яким було проведено реструктуризацію боргу, однак Позичальник борг не повернув. 24.06.2015 року на адресу Поручителів ПАТКБ «ПРАВЕКС-БАНК» було направлено вимоги про виконання порушеного зобов'язання за Кредитним договором у повному розмірі. Однак в строки, визначені вимогами, Поручителі не вжили заходів, спрямованих на належне виконання зобов'язання за Кредитним договором. Станом на 17.07.2015 року загальний розмір заборгованості становить 21650,27 доларів США, з яких: 9 379,00 доларів США -кредит, у тому числі прострочений; 5118,94 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 4461,46 доларів США - відсотки за користування кредитом, в тому числі прострочені; 2690,87 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення відсотків.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «Правекс-Банк» підтримала заявлені вимоги та просила позов задовольнити в повному обсязі з викладених у позові підстав, додатково пояснила, що позичальник зобов'язався забезпечити своєчасне повернення коштів і сплату нарахованих відсотків до, пунктом 9.2. кредитного договору передбачене право банку надіслати вимогу про дострокове повернення кредиту, 22.06.2015р. на адресу позичальника банком було направлено вимогу, якою встановили строк добровільного виконання, що свідчить про зміну строків виконання зобов'язання, тому положення п.9.2. кредитного договору не може бути взятий до уваги. Отже строки позовної давності позивачем не пропущено. Договорами поруки визначений строк дії цих договорів, також поручителями надана згода на збільшення розміру забезпеченого зобов'язання, тому, у відповідності до ч.1 ст.559 ЦК України порука не є припиненою, також відсутні й інші визначені законом підстави припинення поруки. При цьому, не має значення, чи повідомляли поручителів про збільшення зобов'язання, оскільки можливість такого збільшення прямо передбачена договорами поруки. Пеня нараховувалася та заявлена до стягнення у валюті кредитування. Також представником позивача надані письмові пояснення щодо заперечень відповідачів проти позову (т.3 а.с.154-158).

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Подала заяву про застосування строків позовної давності (т.3 а.с.125), а також письмові заперечення на позов, в яких зазначила, що позивачем надані докази на сплату за придбаний автомобіль в національній валюті України - гривні та відсутні докази надання кредиту в доларах США. Відповідач ОСОБА_1 вніс останній платіж по тілу кредиту 22.12.2010р., позивач звернувся з позовом 28.08.2015р., отже з 28.08.2012р. почався перебіг загального строку позовної давності в 3 роки до основної суми боргу (тіла кредиту) та відсотків по кредиту, та спеціальний строк позовної давності в 1 рік по пені. Згідно п.9.2. кредитного договору, він припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виникло прострочення. Отже, кредитний договір з 11.04.2011р. можна вважати припиненим, тому позивач пропустив строки позовної давності на захист свого порушеного права (т.3 а.с.171-173). В судовому засіданні представник надала пояснення аналогічні викладеним в письмових запереченнях на позов та просила відмовити в задоволення позову у зв'язку з пропуском позивачем строків позовної давності та додатково пояснила, що надсилання письмової вимоги не пов'язано з припиненням договору.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, надала письмові заперечення (т.3 а.с.126-128), в яких зазначила що між відповідачем ОСОБА_3, як поручителем, та Позивачем не укладалися додаткові угоди, у зв'язку зі зміною умов Кредитного договору, а саме: збільшення розміру відсоткової ставки, збільшення розміру щомісячного погашення кредиту та строку внесення щомісячних платежів, положення Договору поруки не містять інформації про те, що така зміна та доповнення умов Кредитного договору повинні були здійснюватися без повідомлення поручителя, і не свідчать про відмову відповідача від узгодження можливих змін. Також, Договором поруки не передбачено, що внесення змін до Кредитного договору може відбуватися без укладення окремої угоди з поручителем. Внаслідок укладення Договору про внесення змін та доповнень до Кредитного договору від 24.12.2009р. та Договору про внесення змін до Кредитного договору від 18 січня 2011 року відбулося збільшення обсягу відповідальності ОСОБА_3, як поручителя, у зв'язку з чим, порука останнього, відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України, є припиненою. Таким чином, відсутні підстав для стягнення з поручителя солідарно з боржником заборгованості за Кредитним договором. Крім того, представник відповідача подала заяву про застосування строків позовної давності (т.3 а.с.145-147), обґрунтовуючи тим, що останній платіж за кредитом ОСОБА_1 здійснив 22 грудня 2010 року, а по сплаті відсотків за користування кредитом - 14 березня 2011 року. У зв'язку з тим, що 10 квітня 2011 року строк користування кредитом за Кредитним договором припинено достроково, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, після вказаної дати не мають правового значення, оскільки, згідно п.п. 6.1.4. Кредитного договору, ОСОБА_1 був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі на дату дострокового припинення строку користування кредитом й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 10 квітня 2011 року не підлягали виконанню. В судовому засіданні представник надала пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання неодноразово не з'явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, заяв чи клопотань суду не подав.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 05.12.2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС- БАНК» (т.1 а.с.31-39), та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №409-047/07Р. (т.1 а.с.92-105)

Відповідно до п.1.1., 1.2. Кредитного договору, з метою своєчасної оплати позичальником вартості автомобіля, що купується за договором купівлі-продажу автомобіль №4408/11 від 02.11.2007 р., а також з метою оплати страхових платежів згідно з договорами страхування автомобіля, укладення яких здійснюється на підставі і з урахуванням вимог п. 6.1.11 даного договору, Банк надає позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 12 899,00 доларів США. Кредит надається позичальникові терміном з 05.12.2007 до 05.12.2014 зі сплатою 11,99% річних.

Відповідно до п.4.4. Кредитного договору, Позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 154 долари США щомісяця до 10 числа наступного місяця.

Відповідно до п. 4.5. Кредитного договору, відсотки за користування кредитом підлягають сплаті Позичальником щомісяця (за час фактичного користування коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії Договору, зазначеного в п. 1.2 даного Договору.

Відповідно до п.6.1.4 Кредитного договору, позичальник зобов'язується при настанні подій, зазначених у п.п.9.1.1.-9.2 даного договору, достроково погасити заборгованість за кредитом і відсотками у повному обсязі, а також сплатити пеню і штраф.

Також, відповідно до п.7.1.4. Кредитного договору, Банк має право при настанні подій, зазначених у п.п.9.1.1., 9.2 даного договору, достроково стягнути заборгованість у повному обсязі за рахунок закладеного Автомобіля або звернути стягнення на грошові кошти і майно, що належить Позичальникові.

Відповідно до п. 9.2. Кредитного договору, шляхом підписання даного Договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у Позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, визначений у п. 1.2. даного Договору, припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом Банк письмово повідомляє Позичальника.

Відповідно до п.10.1. Кредитного договору, за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або несення відсотків за користування коштами Позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п. 1.2 даного Договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.

Позивачем виконано умови кредитного договору №409-047/07Р від 05.12.2007 року щодо надання кредитних коштів, що підтверджується заявою ОСОБА_1 про видачу готівки, квитанцією про здійснення валютно-обмінної операції, квитанцією на переказ готівки, розпорядженням від 05.12.2007р. та випискою банку (т.3 а.с.164-167).

24.12.2009 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №409-047/07Р від 05.12.2007р., яким з метою проведення реструктуризації простроченої заборгованості, п.1.2. Кредитного договору викладено в наступній редакції: кредит надається терміном з 05.12.2007р. до 10.11.2008р. зі сплатою 11,99% річних, з 11.11.2008 року до 30.11.2009 року зі сплатою 12,99% річних, з 01.12.2009р. до 05.12.2014р. зі сплатою 11,99% річних. Таким чином відбулася зміна процентної ставки з 11.11.2008 року до 30.11.2009 року - на 12,99% річних та змінена сума щомісячного погашення кредиту: з 11.12.2009р. до 10.11.2014 р. - 175,00 доларів США, з 11.11.2014р. до 05.12.2014р. - 129,00 доларів США. (т.1 а.с. 117-121)

18.01.2011 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №409-047/07Р від 05.12.2007р., яким сторони домовились, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця до 10 числа включно шляхом внесення коштів згідно графіку погашення кредиту, встановленому у Додатку №1 до цього Договору, за яким сума щомісячного погашення кредиту з серпня 2011 року по листопад 2014р. становить 229,00 доларів США, в грудні 2014р. - 219,00 доларів США. (т.1 а.с.137-138)

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором №409-047/07Р від 05.12.2007 року, 05.12.2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №409-047/07Р. (т.1 а.с.108-109)

Відповідно до пункту 1.1. Договору поруки, поручитель, в порядку та на умовах, передбачених даним договором, зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед Кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань ОСОБА_1 за Кредитним договором №409-047/07Р від 05.12.2007р. та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасно та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 05.12.2014 р. у розмірі 12 889,00 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості.

Згідно з пунктом 1.3. Договору поруки, поручитель дає свою згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою за цим договором зобов'язання Позичальника, що може виникнути в майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у випадку внесення Позичальником та Кредитором змін та доповнень до Кредитного договору, змін до Кредитного договору та/або до даного договору Кредитором в односторонньому порядку.

Відповідно до пункту 2.1. Договору поруки, поручитель зобов'язується, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором, виконати за нього зобов'язання перед Кредитором на умовах, у порядку та у строки, встановлені Кредитним договором, зазначеним у пункті 1.1 даного договору зі змінами і доповненнями до нього.

Відповідно до пункту 2.3. Договору поруки, Кредитор має право без згоди Поручителя в односторонньому порядку змінити або доповнити умови даного договору та направити на адресу Поручителя офіційний лист із викладенням змін або доповнень. Зміни та доповнення до даного договору вступають в силу з моменту прийняття відповідного рішення органом Кредитора, до Компетенції якого згідно з законодавством та внутрішніми документами Кредитора віднесено прийняття таких рішень. Факт здачі до установи зв'язку відповідного листа може бути, зокрема, підтверджено квитанцією установи зв'язку про направлення офіційного листа Поручителю.

Відповідно до пункту 4.1. Договору поруки, даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 05.12.2017р.

Також в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором №409-047/07Р від 05.12.2007 року, 21.08.2008 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №409-047/07Р, який містить умови аналогічні, викладеним у договорі поруки №409-047/07Р, укладеному 05.12.2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_3 (т.1 а.с.106-107).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірах і в порядку, що встановлені договором. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Нормами ст. 525 ЦК України встановлена неприпустимість односторонньої відмови від зобов'язання або одностороння зміна його умов.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

У зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором №409-047/07Р від 05.12.2007 року, позивачем направлено на адресу відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимоги від 22.06.2015р. (т.1 а.с.29, 30), в яких ПАТ КБ «Правекс-Банк» вимагає протягом 7 днів з моменту отримання вимоги погасити заборгованість ОСОБА_1

Отже відповідач ОСОБА_1 допустив неналежне виконання умов договору по сплаті тіла кредиту та процентів за його користування, а також нарахованої пені - несвоєчасну сплату планових платежів, передбачених графіком, на підтвердження чого позивачем наданий розрахунок заборгованості за кредитом (т.1 а.с.8-10), перевірений судом та оспорений відповідачами лише щодо строків давності звернення до суду з відповідними вимогами, згідно якого станом на 17.07.2015 року заборгованість ОСОБА_1 по кредиту становить 21650,27 доларів США, з яких: 9 379,00 доларів США - кредит; 5118,94 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 4461,46 доларів США - відсотки; 2690,87 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення відсотків.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Як визначено ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Таким чином, за положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, зі змісту зазначеної норми вбачається, що припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується.

Договором про внесення змін та доповнень до кредитного договору №409-047/07Р від 05.12.2007р., укладеним 24.12.2009 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1, збільшена процентна ставка за кредитним договором з 11.11.2008 року до 30.11.2009 року - з 11,99% до 12,99% річних та змінена сума щомісячного погашення кредиту: з 11.12.2009р. до 10.11.2014 р. - 175,00 доларів США, з 11.11.2014р. до 05.12.2014р. - 129,00 доларів США.

Крім того, за Договором про внесення змін та доповнень до кредитного договору №409-047/07Р від 05.12.2007р., укладеним 18.01.2011 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1, позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом щомісяця до 10 числа включно шляхом внесення коштів згідно графіку погашення кредиту, за яким сума щомісячного погашення кредиту з серпня 2011 року по листопад 2014р. становить 229,00 доларів США, в грудні 2014р. - 219,00 доларів США.

Таким чином, укладанням цих договорів про внесення змін до кредитного договору, ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 збільшили розмір процентної ставки, встановлений умовами кредитного договору, та розмір щомісячних платежів.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

У зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Таким чином, з огляду на положення частини першої статті 559 ЦК України необхідно дійти висновку про те, що внесення змін відповідними договорами до кредитного договору щодо збільшення розміру процентної ставки без згоди поручителя на такі зміни призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Згідно правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року в справі №6-1161цс15, внесення додатковою угодою змін до кредитного договору в частині збільшення розміру процентної ставки без згоди поручителя на такі зміни призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього і зумовлює припинення поруки.

Крім того, як роз'яснено в п. 22 Постанови №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 7), Відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Оскільки судом встановлено, що договорами про внесення змін до кредитного договору, укладеними без згоди поручителів, встановлено збільшений розмір процентної ставки та щомісячних платежів, тобто змінено зобов'язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителів, та що останні не давали згоди на таку зміну забезпеченого порукою зобов'язання, оскільки пункти 1.1. та 1.3. договорів поруки не конкретизують, на які саме зміни (яке саме збільшення розміру зобов'язання) кредитного договору погодилися поручителі, останні не були повідомлені про зміну умов основного зобов'язання, суд приходить до висновку про припинення поруки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за укладеними ними договорами поруки.

Припинення поруки, в свою чергу, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Як убачається з позовної заяви, позивач просить стягнути заборгованість по тілу кредиту та процентам в іноземній валюті. Згідно умов кредитного договору №409-047/07Р від 05.12.2007 року, валютою кредитування був долар США.

Як зазначено в п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 24.09.2014р. у справі №6-145цс14, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Враховуючи викладене, а також те, що кредит був правомірно наданий в іноземній валюті - доларах США, що підтверджується наявними в матеріалах справи: банківською ліцензією, дозволом та додатком до нього (т.1 а.с.71-81), суд вважає правомірними вимоги позивача до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті - в сумі 21650,27 доларів США.

Разом з тим, представником відповідача ОСОБА_1 подано до суду письмову заяву про застосування строків позовної давності до усіх позовних вимог, у якій представник просить відмовити в задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності, про що також зазначено в запереченнях на позовну заяву представника цього відповідача (т.3 а.с.125, 171-173).

Як роз'яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

Дослідивши та вивчивши наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором, суд встановив, що останнє погашення заборгованості ОСОБА_1 мало місце 14.03.2011року.

Доказів вчинення відповідачем інших платежів, чи списання банком коштів в рахунок погашення заборгованості при настанні строків платежів суду не надано.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вже зазначалося вище, відповідно до п. 9.2 кредитного договору, шляхом підписання цього договору, сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом, строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2 даного договору, припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

При цьому, за змістом даного підпункту договору, таке письмове повідомлення Банком позичальника не впливає на припинення строку користування кредитом.

Позивач звернувся з даним позовом до суду 27.08.2015 року.

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як кінцевий строк повернення кредиту - до 05.12.2014р., так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - до 10 числа кожного місяця включно.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, частині першій, другій статті 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

Сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами укладеного між сторонами у справі кредитного договору, позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а у випадку прострочення з погашення заборгованості строк користування кредитом припиняється достроково - на 10-й день місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Як вже зазначалося вище, погашення заборгованості останній раз мало місце в березні 2011 року, отже до 10 квітня 2011 року ОСОБА_1 черговий щомісячний платіж не здійснив, тому початком перебігу позовної давності є 11 квітня 2011 року. До моменту звернення до суду (27.08.2015 року) як спеціальний так і загальний строки позовної давності сплили.

Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014р. у справі №6-20цс14, яка у відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та для всіх судів України, в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа.

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у Справі № 6-116цс13.

З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в частині вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості не підлягає задоволенню у зв'язку зі спливом строків позовної давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок позивача у сплаченому при подачі позову розмірі.

На підставі викладеного, ст. 6, 251-253, 256-258, 261, 266, 267, 525, 526, 533, 549, 553,554, 559, 589, 590, 610-612, 628, 629, 653, 654, 1048-1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. 1, 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Правекс-Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя