Справа № 360/2243/15-ц Головуючий у І інстанції Унятицький Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/4624/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 43 19.10.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про виселення з квартири та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Бригантина-2" про визнання договору переуступки паю на квартиру з поетапною оплатою недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що 11 лютого 2012 року вони з відповідачем ОСОБА_2 уклали договір переуступки паю в ОК ЖБК «Бригантина-2», який він перестав виконувати і має заборгованість за поточними платежами більше ніж за 6 місяців. 14 липня 2015 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір переуступки вказаного паю. У зв'язку з чим, відповідно до п.7.3 договору від 11 лютого 2012 року відповідач повинен бути виселений з квартири. Тому просили виселити відповідача ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

В свою чергу ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, обгрунтовуючи його тим, що договір укладений між ним та ОСОБА_3, ОСОБА_4 про переуступку паю повинен бути визнаний недійсним, оскільки він суперечать вимогам закону щодо валютних зобов'язань та можливості встановлення ануїтетних платежів, та в момент укладення не відповідав його внутрішній волі.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 28 квітня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 та в зустрічному позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення в частині відмови у задоволені зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на його необґрунтованість, неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що його волі на укладення договору, на підставі якого неможливо отримати право власності на про інвестоване житло не було.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свій висновок тим, що оскільки на момент підписання Договору ОСОБА_2 бажав набути права власності на пай в ОК ЖБК «Бригантина-2», його волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, а валютне зобовязання в доларах США відповідає вимогам ст. 524 ЦК України, а тому підстав для задоволення зустрічного позову не вбачається.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 11 лютого 2012 року між ОСОБА_2, з однієї сторони та ОСОБА_3, ОСОБА_4 з другої сторони, укладений договір переуступки паю на квартиру в ОК ЖБК «Бригантина-2» з поетапною оплатою, за яким ОСОБА_3, ОСОБА_4 (Сторона-2) передають ОСОБА_2 (Сторона-1) свій пай у ОК ЖБК «Бригантина-2», який відповідає праву на вступ в ОК ЖБК «Бригантина-2» та отримання свідоцтва на право власності квартиру №19, що знаходиться за адресою: Київська область, Бородянський район, вул. Шкільна,8.

Відповідно до п. 5.1 Договору ОСОБА_2 набуває право користування квартирою не пізніше третього кварталу 2012 року, а право власності на квартиру з моменту отримання свідоцтва на право власності на квартиру шляхом вступу у кооператив ОК ЖБК «Бригантина-2» після сплати вартості квартири.

Пунктом 8 додатку до договору від 11 лютого 2012 року встановлено, що якщо Сторона-1 заборгує поточні оплати Стороні-2 більше, ніж за 6 місяців без погодження Сторони-2, дія зобов'язань Сторони-2 припиняється в односторонньому порядку. В цьому випадку Сторони-2 набуває права в односторонньому порядку розірвати договір, виставити квартиру на продаж, а після погашення заборгованості і штрафу у розмірі 1000 дол. США, решту коштів в 3-денний строк повернути Стороні-1. Сторона-1 зобов'язується в цьому випадку звільнити квартиру та повернути її у стані не гіршому, ніж отримала.

Відповідно до фінансового звіту заборгованість ОСОБА_2 за Договором станом на 01 вересня 2015 року складає 144647,38 грн. (а.с. 15-19,20).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частина друга статті 524 ЦК України надає право сторонам визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Так з матеріалів справи вбачається, що 11 лютого 2012 року між ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_3, ОСОБА_4 з іншої сторони укладено «Договір переуступки паю в ОК ЖБК «Бригантина -2» на квартиру з поетапною оплатою».

Згідно з п. 2 вказаного Договору ОСОБА_2 сплатив подружжю ОСОБА_4 готівкою аванс у розмірі 40250,00 грн., що за комерційним курсом становило 5000 дол. США, які є оплатою за 6,63 кв.м. по ціні 754,6 доларів США за квадратний метр. З 01.03.2012 року по 01.06.2012 року вартість квадратного метру змінюється: з 01.03.2012 року -780 доларів США, 01.04.2012 року 805 доларів США, 01.05.2012 року -830 доларів США, 01.06.2012 року до здачі будинку в експлуатацію 855 доларів США. До закінчення будівництва ОСОБА_2 сплачує кошти за побажанням, а після здачі дома в експлуатацію та підписання акту прийома- передачі залишок вартості квартири фіксується та складається графік оплати по системі ануїтету на 5 років під 12,5% річних, які ОСОБА_2. мав сплатити другій стороні як оренду за несплачену частку квартири.

Тобто, окрім авансу, всі інші грошові зобовязання за Договором переуступки паю взагалі виражені виключно у доларах США. А так звана орендна плата визначена не як сума грошового зобовязання в гривні із зазначенням його грошового еквіваленту в іноземній валюті, а навпаки, розмір зобовязання в іноземній валюті із зазначенням її гривневого еквівалента по незрозумілому комерційному курсу. При визначенні порядку оплати вартості квартири застосовано ануїтет (серія платежів рівними сумами і через рівні проміжки часу).

Приписи ч. 1 ст. 524 ЦК України як імперативна, а не диспозитивна правова норма прямої дії визначає, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Із вищезазначеного вбачається, що п. 2 Договору не відповідає вимогам Закону, оскільки повинно бути зазначено зобовязання у конкретній сумі, вираженій у гривні із зазначенням її доларового еквівалента.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що таке порушення призвело до того, що після зростання курсу гривні до долара США у значному розмірі, вартість Квартири також суттєво збільшилась.

Тобто, використання відповідачами розрахунку в доларовому еквіваленті значно погіршило становище позивача за зустрічним позовом.

Також зі змісту Договору видно, що він є змішаним і містить елементи купівлі-продажу, уступки права, оренди, лізингу, кредитного договору у іноземній валюті (сума в доларах, ануїтет, відсотки річних і т.д.).

Зі змісту Договору видно, що він укладений ОСОБА_3 як фізичною особою - підприємцем із зазначенням її свідоцтва про державну реєстрацію та скріпленням свого підпису печаткою ФОП. При цьому індивідуальна ліцензія на здійснення операцій з іноземною валютою відсутня.

Як вбачається з матеріалів справи, у Договорі застосовано незрозумілий комерційний курс долара США до гривні. Зі змісту розписок на підтвердження часткового виконання грошового зобовязання ОСОБА_2, які є невідємною частиною Договору вбачається, що всі вони складені, підписані ОСОБА_3 та скріплені її печаткою як фізичної особи підприємця та підтверджують, що відповідачі в порушення ст. 533 ЦК України вимагали від позивача і приймали від останньої грошові кошти в доларах США, лише зазначаючи в розписках гривневий еквівалент (а.с.95-121).

11 лютого 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який діяв вже як Голова ОСОБА_6, укладено ще один договір - про спільну пайову участь у будівництві житлового кооперативного будинку (далі - Договір-2), на підставі якого позивач отримав статус «Пайовика» (а.с.72-73).

Предметом Договору-2 є спільне будівництво житлового кооперативного будинку по вул. Шкільній, 8, з подальшою передачею Пайовикові його частки у вигляді однокімнатної квартири № 2.

У відповідності до п. 2.1.2 ОСОБА_6 як Забудовник зобовязався передати Пайовику Квартиру, а Пайовик - отримати дану Квартиру у вказаний у Договорі-2 строк (а.с. 85-86).

Ціна за 1 кв. м визначена у повній відповідності до чинного законодавства, у гривні, в розмірі 2178,00 грн. і залишається незмінною до повного виконання сторонами договірних зобовязань.

Загальна вартість Квартири встановлена у 72157,00 грн., що відрізняється від вартості, зазначеній у п. 2 Договору-1.

Пункт 7.1 Договору-2 визначає строк його дії з моменту підписання до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань.

Квартира передана ОСОБА_2 згідно з актом приймання-передачі від 23 січня 2013 р., підписаним ОСОБА_2. та ОСОБА_4, як Головою ОСОБА_6, що є підтвердженням того, що квартира передавалася на підставі і на виконання умов Договору-2, укладеного з Кооперативом, а не з відповідачами подружжям ОСОБА_4, як фізичними особами (а.с.92).

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд не надав оцінку ні нормативно-правовому обґрунтуванню зустрічної позовної заяви, ні вказаному Договору, не визначив цивільно-правові відносини, які дійсно виникли між сторонами і на підставі яких договірних відносин.

Колегія суддів вважає, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним «Договору переуступки паю в ОК ЖБК «Бригантина -2» на квартиру з поетапною оплатою» є обґрунтованим і таким, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту Договору переуступки паю в ОК ЖБК «Бригантина-2» з поетапною оплатою ОСОБА_3, ОСОБА_4 передають ОСОБА_2 свій пай в ОК ЖБК «Бригантина-2, який відповідає праву на вступ в ОК ЖБК «Бригантина-2» та отримання Свідоцтва на право власності на квартиру №2 загальною площею 33.13 кв.м., що знаходиться по вул. Шкільній, 8 у смт. Немішаєве Бородянського р-ну Київської області. За отримання паю на вищезгадану квартиру, ОСОБА_2 передав ОСОБА_3, ОСОБА_4 аванс на суму 40250,00 грн.

Пай - це майновий поворотний внесок члена кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки.

Так із тексту оспорюванного договору вбачається, що предметом даного є не пай в розумінні внеску з відповідним його грошовим визначенням, а безпосередньо нерухоме майно - квартира, що випливає із пункту 3 Договору : « згідно до цього договору , квартира передається стороні 1 без чистового оздоблення.», п.4 Договору «квартира передається Стороні 1 по акту здачі-прийомки».

Аналогічний зміст предмета договору «квартира» міститься і в п. 6.1, 6.2, 7.1, 7.2.

Згідно до ч.ч. 2, 3 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. Права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Роблячи аналіз вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що предметом оскаржуваного Договору являється квартира, за яку ОСОБА_2 вносив грошові кошти шляхом ануїтету. Також всі умови договору стосуються не паю, а квартири, що тягне за собою розуміння виду договору не переуступки паю на квартиру, а договору купівлі - продажу квартири із визначеними вимогами щодо додержання умов укладення такого договору, одним із основних умов якого є нотаріальне посвідчення, у звязку з чим вказаний договір є укладеним з порушенням вимог ст. 203 ч.1 п.4 ЦК України, а тому відповідно до норм ст. 215, 220 ч.1 ЦК України вказаний договір повинен бути визнаний недійсним.

В іншій частині рішення не оскаржується, тому колегією суддів не переглядається.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_2.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню в частині відмови у задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення зустрічного позову відповідно до ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним договір переуступки паю на квартиру в обслуговуючому кооперативі «Житлово-будівельний кооператив «Бригантина-2» з поетапною оплатою, укладений 11 лютого 2012 року між ОСОБА_2та ОСОБА_3, ОСОБА_4.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: