Справа № 200/4780/16-ц
Провадження №2/200/2452/16
Р І Ш Е Н Н Я

И М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 вересня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Днепропетровска в складі: головуючого, судді Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі - Кузьминій С.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Інк.» про стягнення моральної шкоди в наслідок невиплати заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтуванні позовних вимог, з урахування уточнень, послався на те, що він з 05.02.2013 року по 06.07.2015 року працював в ПрАТ «ОСОБА_2 дельта Інк» на посаді ведучого економіста з планування.

У звязку зі скороченням штату, 06.07.2015 року був звільнений з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (наказ №692-к від 01.07.2015 року).

Проте, при звільненні позивачу не було виплачену заробітну плату.

З огляду на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, в тому числі компенсація за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільненні у розмірі 14 992,27 грн., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, індексацію заробітної плати, компенсацію втрати частини заробітної плати та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі просив його задовольнити.

Представник ПрАТ «ОСОБА_2 Інк.» в судове засідання не зявився, про дату слухання справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74 76 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, у звязку з чим судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що 05.02.2013 року по 06.07.2015 року працював в ПрАТ «ОСОБА_2 дельта Інк» на посаді ведучого економіста з планування.

У звязку зі скороченням штату, 06.07.2015 року був звільнений з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (наказ №692-к від 01.07.2015 року).

Проте, в порушення вимог законодавства про працю, відповідачем не було виплачено позивачу заробітну плату, компенсація за невикористану відпустку та вихідну допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того, як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припенні трудового договору, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі середньомісячного заробітку.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Позивач у своєму позові просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.118 ЦПК України, позовна заява щодо вимог, визначених у ч.1 ст. 96 ЦПК України, може бути подана тільки в разі відмови у прийняття заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Позивач не надав доказів суду щодо відмови у прийнятті заяви про видачу відповідного судового наказу щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги або скасування його судом.

У звязку з чим, ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та вихідну допомогу повернуто позивачу.

Що стосується вимог позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, індексації заробітної плати та компенсації встрати частини заробітної плати, то в цій частині суд слід відмовити, оскільки позивачем не заявлено сум для стягнення та не надано жодного документу з визначенням середньоденної та середньомісячної оплати праці позивача для вирахування середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, а тому суд позбавлений можливості повно, всебічно та обєктивно розглядати дані вимоги.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, судом встановлено порушення норм чинного трудового законодавства щодо невиплати позивачу з боку ПрАТ «ОСОБА_2, Інк», заробітної плати за період з 05.02.2013 року по 06.07.2015 року, включаючи невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільненні у розмірі 14 992,27 грн.

Однак, відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з боку відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, яку суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у розмірі 5000 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1378 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.10,11,57,60,88,212,214,215,222,224-226,367 ЦПК України, 526 ЦК України, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Інк.» про стягнення моральної шкоди в наслідок невиплати заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Інк.» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1378 грн., а всього 6378,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено відповідачем шляхом подачі заяви до Бабушкінського районного суду про його перегляд, протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя: Т.Ю. Єлісєєва