Провадження № 2/742/1216/16
Єдиний унікальний № 742/2771/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі : головуючого судді: Зарічної Л.А.,

при секретарі : Геєць О.О.,

за участю представника позивачів: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

04 серпня 2013 року близько 8 години 25 хвилин, ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «Москвич-2140» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 по вулиці Паризької Комуни в напрямку вулиці Фрунзе м.Прилуки Чернігівської області, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалася при виникненні небезпеки - зміни напрямку руху мопеда «Дельта», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6, яку об'єктивно спроможний був виявити, перевищивши дозволену швидкість руху та виконуючи маневр обгону попутного транспортного засобу, чим порушив вимоги п.12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинення транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду), п.14.6 «а» (обгін заборонено на перехресті) Правил дорожнього руху України, внаслідок чого зіткнувся з мопедом марки «Дельта» державний номерний знак НОМЕР_2 під керування ОСОБА_6

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, які мають характер тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, від яких він помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Між отриманими тілесними ушкодженнями та його смертю існує прямий причинно-наслідковий зв'язок.

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.02.2016 року, який набрав законної сили 18.04.2014 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та засуджено до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Посилаючись на ті обставини, що внаслідок даної ДТП позивачам, як дружині та дітям загиблого внаслідок ДТП було заподіяно моральної шкоди, а також у зв'язку зі смертю ОСОБА_6 вони понесли відповідні матеріальні затрати, такі звернулися до суду із відповідною позовною заявою про стягнення із НАСК «Оранта» моральної шкоди на користь ОСОБА_2 в розмірі 41292 грн., на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 6882 грн., з відповідача ОСОБА_5 на користь трьох позивачів 300000 грн.

Позивачі неодноразово збільшували свої позовні вимоги та остаточно просили стягнути із:

- НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_2 41292 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 6882 грн. моральної шкоди;

- із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 моральну шкоду по 100000 грн. кожному;

- із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 849 грн. 53 коп. за проведення судово-медичної експертизи;

- із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 27050 грн. за встановлення надгробного пам'ятника;

- солідарно з НАСК «Оранта» та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати на поминальний обід в сумі 19800 грн.;

- із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 понесені витрати у зв'язку із розслідуванням кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 в розмірі 5118 грн.58 коп.;

- солідарно з НАСК «Оранта» та ОСОБА_5 витрати за надання правової допомоги на користь ОСОБА_2 в сумі 7200 грн., на користь ОСОБА_3 7000 грн., на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 3200 грн.

В судовому засіданні позивачі та їх представник у повному обсязі підтримали уточнені (збільшені) позовні вимоги та при цьому пояснили, що ОСОБА_5 на протязі всього часу розслідування кримінального провадження не здійснював відшкодування ні моральної , ні матеріальної шкоди, незважаючи на ті обставини, що їх чоловік та батько загинув саме з його вини. Страхова компанія , після того, як вирок відносно ОСОБА_5 набрав законної сили здійснила часткове відшкодування витрат на лікування та встановлення пам'ятника. Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди залишені ними по заувагою. Позивачі зазначили, що після смерті ОСОБА_6 і по даний час переживають нервовий стрес та неймовірні душевні страждання у зв'язку з непоправною втратою рідної їм людини, який неможливо описати, а тим паче оцінити той розмір заподіяної їм моральної шкоди.

ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, оскільки відбуває покарання в місцях позбавлення волі, проте направив до суду письмову заяву, в якій не визнав позовних вимог, вказуючи на відсутність коштів для такого відшкодування та необхідність стягнення їх із страхової компанії, в якій він застрахував свою цивільну відповідальність.

Представник страхової компанії до суду не з'явився, але подав відповідні заперечення проти позову з вимогою розглядати справу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення та дослідивши наявні докази по справі суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст.1166ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Стаття23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Положенням п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів»,

Так, згідно ст.3 даного Закону обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників, а ст.20 якого передбачає при настанні страхового випадку обов'язок страховика здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Згідно ст.6 даного Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно ст.22 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Виходячи із суті такого страхування, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди.

Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст.985 ЦК України, страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи (вигодонабувача), якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку.

Як вбачається із матеріалів справи, шкода була заподіяна внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, а відповідно до правил ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

В судовому засіданні було встановлено, що 04 серпня 2013 року близько 8 години 25 хвилин, ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «Москвич-2140» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 по вулиці Паризької Комуни в напрямку вулиці Фрунзе м.Прилуки Чернігівської області, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалася при виникненні небезпеки - зміни напрямку руху мопеда «Дельта», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6, яку об'єктивно спроможний був виявити, перевищивши дозволену швидкість руху та виконуючи маневр обгону попутного транспортного засобу, чим порушив вимоги п.12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинення транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду), п.14.6 «а» (обгін заборонено на перехресті) Правил дорожнього руху України, внаслідок чого зіткнувся з мопедом марки «Дельта» державний номерний знак НОМЕР_2 під керування ОСОБА_6

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, які мають характер тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, від яких він помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Між отриманими тілесними ушкодженнями та його смертю існує прямий причинно-наслідковий зв'язок.

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.02.2016 року ОСОБА_5 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобів на 2 роки. Цивільний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 18.04.2016 року вказаний вирок Прилуцького міськрайонного суду залишено без змін.

Звертаючись до суду про відшкодування моральної шкоди, позивачі посилались на норму ст. 27 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції від 05.07.2012 року, відповідно до якої страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

На момент ДТП відповідальність ОСОБА_5 була застрахована відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/2068024 від 13.12.2012 р., згідно до якого страховик, яким є НАСК «Оранта», забезпечує відшкодування шкоди, завданої життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу АЗЛК 2140 номерний знак НОМЕР_3.

Однак, відповідно до прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 05.07.2012 року до даних правовідносин слід застосовувати ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 року в редакції від 09.01.2012 року.

Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції від 09.01.2012 року), моральна шкода відшкодовується страховиком лише потерпілому, а, як встановлено судом, потерпілий за договором страхування загинув. Така правова позиція закріплена в ухвалі Верховного Суду України від 29.09.2010 по справі № 6-35316св10.

Вищевикладене дає підстави для висновку про відсутність правових підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивачів саме з НАСК «Оранта» .

З матеріалів справи вбачається, що померлий ОСОБА_6 дійсно перебував у шлюбі із ОСОБА_2 Обоє вони були пенсіонерами, що підтверджується копіями пенсійних посвідчень,, тобто є пенсіонерами за віком та отримують самостійний дохід у вигляді пенсії, що виключає факт перебування на утриманні померлого ОСОБА_6 його дружини ОСОБА_2.

В силу ст. 60 ЦПК України ОСОБА_2 не надали суду доказів того, що вона перебувала на утриманні померлого та що він проживаючи разом з нею надавав допомогу, яка була основним джерелом для її існування.

Судом беруться до уваги роз'яснення, які викладені у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" щодо визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо).

Так, суд враховує, що в результаті ДТП загинув ОСОБА_6, який відповідно являвся для позивача ОСОБА_2 чоловіком, а для ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьком, тобто близьким родичем і ця втрата є незворотною. Як вбачається із позовної заяви, вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовувались душевними стражданнями, яких близькі родичі зазнали внаслідок смерті ОСОБА_6, невідворотністю даних обставин та тим, що відповідач не відшкодував завдану шкоду.

Таким чином, безспірним є той факт, що дружина та діти в результаті ДТП зазнали, як моральних, так і інших негативних явищ, і ці фактори мають незворотній характер.

Вказані обставини дають суду підстави для стягнення із ОСОБА_5, як винуватця даної ДТП, так і смерті ОСОБА_6, моральної шкоди на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 по 100000 грн. кожному.

Позивачка ОСОБА_2 просить суд стягнути на її користь із ОСОБА_5 27050 грн. за встановлення надгробного пам'ятника. З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Наявна в матеріалах справи квитанція про вартість встановлено пам'ятника ОСОБА_6 підтверджує оплату такого позивачкою в розмірі 49400 грн. У своїх запереченнях та доданих документах ПАТ НАСК «Оранта» підтверджує часткову оплату вартості такого на суму 22350 грн. Відшкодування різниці вартості у такому випадку покладається на ОСОБА_5, як винуватця ДТП, а тому вимоги позивача в цій частині є правомірними та такими, що підлягають до задоволення.

Що стосується стягнення із відповідачів у солідарному порядку на користь позивачів витрат на поминальний обід, суд вважає за необхідне вказати наступне:

Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Тобто, виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом України в своїй ухвалі від 29.09.2010 року по справі № 6-35316-св10, де вказано, що понесені на організацію поминального обіду затрати не відносяться до витрат з поховання, які відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовує страховик.

Отже, витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання (а саме поминальні обіди та роковини), не відносяться до витрат на поховання, а тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення їх солідарно з обох відповідачів не підлягають до задоволення

Визначена ОСОБА_2 сума в розмірі 19800 грн. на поминальний обід підлягає стягненню лише із відповідача ОСОБА_5

Що стосується вимог про стягнення витрат на правову допомогу по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.2 ст.286 КК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Відповідно до ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Витрати за надання правової допомоги ОСОБА_2, які становлять 7200,00 грн. сплачених адвокату ОСОБА_8 включають в себе консультації, складання заяв, скарг, клопотань, участь у судових засіданнях в суді першої та апеляційної інстанції. Вказані витрати позивачем були понесені при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.2 ст.286 КК України.

На час розгляду даної кримінальної справи ОСОБА_8 внесений до Єдиного реєстру адвокатів України та має право надавати правову допомогу, що підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження ордером, а відтак, понесені позивачем витрати по оплаті його послуг підлягають до стягнення із відповідача ОСОБА_5

Що стосується стягнення понесених витрат на оплату правової допомоги ОСОБА_3, в межах кримінального провадження, які сплачені ОСОБА_1 та становлять 7000 грн., що включають в себе консультації, складання заяв, скарг, клопотань, участь у судових засіданнях в суді першої та апеляційної інстанції, які позивачем були понесені при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.2 ст.286 КК України суд зазначає, що на час розгляду даної кримінальної справи ОСОБА_1 внесена до Єдиного реєстру адвокатів України та має право надавати правову допомогу, що підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження ордером, а відтак, понесені позивачем витрати по оплаті її послуг підлягають до стягнення із відповідача ОСОБА_5 Крім того, на користь ОСОБА_3 підлягають до відшкодування 5118 грн. 58 коп., понесених у зв'язку із розслідуванням кримінального провадження відносно ОСОБА_5 по обвинуваченню за ч.2 ст.286 КК України та 849 грн.53 коп. витрат за проведення експертизи в межах кримінального провадження, що загалом становить 12968 грн.11 коп. Вказані витрати підтверджуються документально актами виконаних робіт та квитанціями про оплату таких послуг.

Вирішуючи питання про стягнення на користь позивачів понесених судових витрат в межах даної цивільної справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до вимог ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи. До витрат, пов'язаних із розглядом судової справи належать в тому числі і витрати на правову допомогу. При зверненні до суду із даним позовом, відповідно до вимог п.2 та п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі були звільнені від сплати судового збору. Таким чином, суд вважає за необхідне керуватися вимогами ст. 88 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково - стягнути на їх користь понесені витрати за надання правової допомоги пропорційно до задоволених позовних вимог - по 711 грн.11 коп. на кожного позивача.

Що стосується судового збору, такий підлягає стягненню на користь держави лише із відповідача ОСОБА_5, оскільки позивачі при зверненні до суду із даним позовом були звільнені від сплати такого, а в з задоволенні їх позовних вимог до ПАТ НАСК «Оранта» було відмовлено у повному обсязі.

З урахуванням п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (551 грн.20 коп.) та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (6890 грн.).

З урахуванням п. 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 551,20 грн.

Таким чином, враховуючи розмір задоволених вимог та характер позовних вимог, з відповідача ОСОБА_5 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1221 грн.38 коп. (670 грн.18 коп. щодо задоволених позовних вимог майнового характеру + 551,20 грн. щодо задоволених позовних вимог немайнового характеру (моральна шкода).

На підставі ст.ст.23,1166,1167, 1187,1188, 1192,1194,1201 ЦК України, ст.ст.3,6, 22,23,31,32,33,37,38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 84,88,212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 100000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 100000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 100000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 19800 грн. витрат, понесених на оплату поминального обіду.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 12968 грн.11 коп. понесених витрат під час розслідування кримінального провадження.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 7200 грн. понесених витрат під час розслідування кримінального провадження.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 27050 грн. в рахунок понесених витрат за встановлення надгробного пам'ятника.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 711 грн.11 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 711 грн.11 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 711 грн.11 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та ОСОБА_5 - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави судовий збір по справі в розмірі 3469 грн.68 коп.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі впродовж 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд.

Суддя