Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.02.2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої судді Лемак О.В.

при секретарі Ревачко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Котлярової Л.В., ОСОБА_5, Відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання недійсним свідоцтва, договору дарування, скасування державної реєстрації, скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобов?язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду до ОСОБА_3, Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Котлярової Л.В., ОСОБА_5, Відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання недійсним свідоцтва, договору дарування, скасування державної реєстрації, скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобов?язання вчинити дії.

Свої позовні вимоги мотивують тим, що є доньками померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6.

24.02.2010 р., приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котлярової Л.В. заведено спадкову справу № 04/2010 за заявою дружини померлого, відповідачем ОСОБА_3.

24.02.2010 р. позивачі, також, звернулись із заявами про прийняття спадщини за померлим до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Котлярової Л.В., однак в зв'язку з тривалим судовим спором з квітня 2010 року по 16.05.2014 р., за позовом ОСОБА_3 до них про визнання недійсними заповітів та усунення від права спадкування за законом вони не звертались до нотаріуса про оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітами.

В грудні 2014 року, їх представник на підставі довіреностей, ОСОБА_7, звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 кожній із позивачів.

Постановою приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Котлярової Л.В. від 27.01.2015 р. № 01-16 було відмовлено кожному із позивачів у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 з посиланням на те, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, - померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_3, тому свідоцтво про право на спадщину позивачам може бути видане тільки на 1/6 частини квартири кожному з позивачів.

За укладеними позивачем ОСОБА_1 з адвокатом Марамигін П.В. угодами про надання правової допомоги, останній звернувся з запитами до Комунального підприємства «Архітектурно-планувальне бюро», ознайомився з матеріалами інвентарної справи і отримав документи в КП «БТІ м. Ужгорода» щодо квартири АДРЕСА_1 та виявив, що 07.04.2010 року за реєстровим НОМЕР_5 приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Котлярова Л.В. видала відповідачу ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя про належність їй ? частки квартири АДРЕСА_1 на підставі чого вказана ? частини квартири було зареєстроване нею в КП «БТІ м. Ужгорода» та в подальшому подарована, згідно договору дарування від 11.08.2010 р. за реєстровим № 5016, відповідачу ОСОБА_5.

Вважають вказані правовстановлювальні документи такими, що не відповідають вимогам законодавства, так як покійний ОСОБА_6 набув право власності на кооперативну квартиру ще до укладення шлюбу з ОСОБА_3, що в відповідності до вимог установлених законодавством свідчить, що зазначена квартира є його особистою власністю, просять скасуватирішення про державну реєстрацію, як і постанову приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язати нотаріуса видати позивачам, кожному, свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частки квартири.

Згідно поданої представником заяви, позивачіпросять розгляд справи провести за їх відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги заперечила в поданому суду запереченні на позов з посиланням на безпідставність позову та пропущення строку позовної давності.

Представник Відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Котлярова Л.В. та відповідач ОСОБА_5 про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, письмових пояснень чи заперечень до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05.10.2009 р. серії НОМЕР_1.

Позивач, ОСОБА_1, уроджена ОСОБА_9, є донькою померлого ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.04.1975 р. серії НОМЕР_2 та свідоцтвом про одруження від 17.04.1999 р. серії НОМЕР_3.

Позивач, ОСОБА_2, уроджена ОСОБА_10, є донькою померлого ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження від 19.11.1969 р. серії НОМЕР_4 та свідоцтвом про шлюб від 02.11.2006 р. № 2006-05-040478.

З постанови приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Котлярової Л.В. від 27.01.2015 р. № 01-16 слідує, що 24.02.2010 р. за заявою дружини померлого, відповідача ОСОБА_3, про прийняття спадщини за заповітом було заведено спадкову справу № 04/2010.Того ж дня, до приватного нотаріуса звернулись з заявами про прийняття спадщини за заповітом і позивачі по справі.

16.12.2014 р., від імені позивачів, на підставі довіреностей, до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Котлярової Л.В., звернулась представник ОСОБА_7, з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 кожній із позивачів.

27.01.2015 р. постановою приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Котлярової Л.В. від 27.01.2015 р. № 01-16 позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1.

16.02.2015 р. адвокат Марамигін П.В., представник ОСОБА_1 за угодами, отримав в КП «Архітектурно-планувальне бюро» згідно супровідного листа від 16.02.2015 р. № 53 копії документів з інвентарної справи щодо квартири АДРЕСА_1:

1) Свідоцтво про право власності від 07.04.2010 р. за реєстровим НОМЕР_5

2) Витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі від 07.04.2010 р. № 23354293;

3) Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.04.2010 р. № 25934960;

4) Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.08.2010 р. № 26918323;

5) Договір дарування від 11.08.2010 р. за реєстровим № 5016;

6) Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.09.2010 р. № 27251270.

Відтак, позивачі довідались про свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя від 07.04.2010 року за реєстровим НОМЕР_5 про належність ? частки квартири АДРЕСА_1, видане відповідачу ОСОБА_3. приватним нотаріусом, укладення в подальшому між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 договору дарування від 11.08.2010 р. за реєстровим № 5016, після ознайомлення і отримання адвокатом вказаних документів в КП «Архітектурно-планувальне бюро».

Посилання відповідача ОСОБА_3 в письмовому запереченні проти позову від 31.08.2015 р. на те, що позивач, без зазначення який саме з позивачів, мала змогу довідатись раніше про зазначені документи не підтверджується матеріалами справи.

В той же час, в відповідності до вимог установлених ч. 1 статті 71 Закону України «Про нотаріат» установлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину.

Пунктом 241 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року N 20/5, чинної станом на 2010 рік, передбачено, що у повідомленні, що надсилається спадкоємцям померлого, які прийняли спадщину, зазначається склад спільного майна подружжя, на частку якого другий з подружжя, що є живим, просить видати свідоцтво про право власності, а також роз'яснюється право звернення до суду у випадку оспорювання спадкоємцями майнових вимог того з подружжя, що залишився живим.

Повідомлення надсилається поштою, а спадкоємці, які прибули до нотаріальної контори, повідомляються нотаріусом усно, про що робиться відмітка на заяві того з подружжя, що залишився живим. Така відмітка підписується спадкоємцями.

Матеріали справи йзаперечення відповідача ОСОБА_3 не містять доказів, що зазначені норми законодавства були дотриманні нотаріусом і позивачі довідались про вчинення оскаржуваного свідоцтва та укладення договору дарування раніше, ніж про це отримав інформацію представник позивача ОСОБА_1, - адвокат П.В. Марамигін в лютому 2015 року.

Отже, клопотання відповідача ОСОБА_3 про застосування позовної давності, не підлягає до задоволення, так як строк позовної давності на момент звернення до суду з вказаним позовом не сплинув.

Щодо позовних вимог, в частині підстав для видачі приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу відповідачу ОСОБА_3 свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя, а саме на ? часткиквартири АДРЕСА_1 від 07.04.2010 року за реєстровим НОМЕР_5 то підстав вважати, що квартира АДРЕСА_1 є обєктом спільної сумісної власності подружжя нема.

З матеріалів справи слідує, що 13.01.1988 р. згідно п. 2.49 розділу ІІ рішення № 1 Виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів ОСОБА_6 та членам його сімї: ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_9, було видано ордер на кооперативну квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується архівним витягом від 06.03.2010 р. № 73 Архівного відділу Виконавчого комітету Ужгородської міської ради.

З довідок голови правління ЖБК «Космос» від 18.03.2010 р. № 19, від 03.03.2015 р. № 15 слідує, що вартість квартири АДРЕСА_1 в сумі 20186 крб. 00 коп. повністю погашена ії власником ОСОБА_6 у 1990-1991 роках.

04.02.1994 р. між ОСОБА_6. і відповідачем ОСОБА_3 було укладено шлюб.

Частиною 2 ст. 7 Закону Союзу Рядянських Соціалістичних Республік «Про власність в СРСР» від 06.03.1990 року N 1305-1, чинного на той момент визначено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно.

15 квітня 1991 року Постановою Верховної Ради Української РСР «Про введення в дію Закону Української РСР "Про власність"» від 26.03.1991 року N 885-XII було введено в дію Закон Української РСР "Про власність", п. 1 якої встановлено, наступне: «Закон Української РСР "Про власність" застосовується до правовідносин, які виникли після введення в дію Закону, тобто з 15 квітня 1991 року. Щодо правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, Закон Української РСР "Про власність" застосовується до тих прав і обов'язків, що виникнуть після введення в дію Закону. Положення статті 15 зазначеного Закону застосовуються до правовідносин, що виникли як до, так і після 15 квітня 1991 року» (п. 3).

Статтею 15 Закону Української РСР "Про власність" від 26.03.1991 року N 885-XII /Одержання громадянином у власність квартири та іншого майна/ було визначено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Таким чином, ще станом на 1990-1991 роки ОСОБА_6. набув право власності на квартиру АДРЕСА_1

Частиною 1 ст. 24 КпШС /Роздільне майно подружжя/, передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Паєнакопичення за квартиру було сплачено ОСОБА_6 в 1990-1991 роках, шлюб з відповідачем ОСОБА_3 укладений 04.02.1994 р., отже, квартира АДРЕСА_1 є і була його особистою власністю.

Заперечення відповідача ОСОБА_3 проти позову в частині наявності розпорядження глави міської управи «Про видачу ордерів на обмін житлових приміщень в м. Ужгороді та інших населенних пунктах» від 27.05.1994 р. про дозвіл на обмін не грунтується на вимогах Цивільного законодавства, так як 15.02.2006 року з метою впорядкування своїх майнових прав ОСОБА_6 отримав в Виконавчому комітеті Ужгородської міської ради свідоцтво про право власності на нерухоме майно (квартиру АДРЕСА_1), яке зареєстрував 17.02.2006 року в Комунальному підприємстві «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» та в подальшому склав 26.10.2006 року заповіт, яким заповідав квартиру відповідачу ОСОБА_3 і обом позивачам.

Відповідач ОСОБА_3 не оскаржувала в судовому порядку вказане свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15.02.2006 року і державну реєстрацію вказаного свідоцтва від 17.02.2006 року, відомості про визнанняїх недійсними чи скасування у суду відсутні.

З огляду на це, видача відповідачу ОСОБА_3 07.04.2010 р.приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В. свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя суперечить законодавству, позаяк вказана квартира набута ОСОБА_6 після повної сплати паєнакопичення в 1990-91 роках до укладення шлюбу в 1994 році з відповідачем ОСОБА_3, а тому вказане свідоцтво підлягає визнанню недійсним у судовому порядку, позаяк суперечить законодавству (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

В зв'язку з наведеним, підлягає до скасування постанова приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Котлярової Л.В. від 27.01.2015 р. № 01-16 про відмову позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 та зобов'язанням приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Котлярової Л.В. видати кожному із позивачів свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1.

Відповідно, оформлення витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 07.04.2010 р. № 23354293 та в подальшому оформлення КП «БТІ м. Ужгорода» витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.04.2010 р. № 25934960 - є неправомірними, таким що суперечить вказаним вище вимогам законодавства.

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

За таких підстав, підлягають скасуванню рішення по державну реєстрацію прав внесених згідно свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 07.04.2010 року за реєстровим НОМЕР_5 із внесенням до Державного реєстру прав відповідних записів про скасування державної реєстрації прав на підставі вказаного свідоцтва та згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 07.04.2010 р. № 23354293, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.04.2010 р. № 25934960 оформленими КП «БТІ м. Ужгорода».

Щодо позовних вимог стосовно визнання недійсним договору дарування від 11.08.2010 р. за реєстровим№ 5016 згідно якого відповідач ОСОБА_3 подарувала гр. ОСОБА_5 ? частки квартири АДРЕСА_1 та стосовно вимог про скасування рішення по державну реєстрацію прав і внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав на підставі вказаного договору дарування та згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.09.2010 р. № 27251270 оформленому КП «БТІ м. Ужгорода» то такі вимоги, відповідно, підлягають до задоволення виходячи з наступного:

Пунктами 2, 4 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі, визнання правочину недійсним; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позаяк тільки власнику належить право розпорядження своєю власністю, а відповідач ОСОБА_3 не є й не була власником, оскільки свідоцтво про право власності від 07.04.2010 р. про належність їй ? частки на квартиру було прийнято і видано неправомірно і є недійсним та враховуючи те, що згідно ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України в відповідності до якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, - договір дарування від 11.08.2010 р. теж підлягає визнанню недійсним із застосуванням норми встановленої п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України.

Стаття 66 Закону України «Про нотаріат» містить припис, що на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.

Аналогічно, в відповідності до статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Оскільки, відповідач ОСОБА_3 є також спадкоємцем по заповіту за померлим ОСОБА_6, нарівні з позивачами, відповідно, способом захисту порушеного права позивачів є правовий механізм визначений ст. 16 ЦК України, шляхом визнання правочину недійсним; відновлення становища, яке існувало до порушення, так як частки за заповітом ще не є оформленими і визначеними, в той же час, спадкоємицею за заповітом є, у тому числі і відповідач ОСОБА_3, що унеможливлює застосування процедури віндикації тільки невизначених часток належних в порядку спадкування позивачам без повернення в цілому квартири до попереднього стану, яка в цілому входить до спадкової маси, з метою його оформлення, у порядку спадкування за заповітами, в установленому порядку згідно вимог закону.

Відповідно, підлягає скасуванню рішення по державну реєстрацію прав із внесенням до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав на підставі вказаного договору дарування та згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.09.2010 р. № 27251270 оформленому КП «БТІ м. Ужгорода» в відповідності до вимог встановлених ч. 2 ст. 26 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10,60,61,174,213,215 ЦПК України, суд,-

Р І Ш И В:

ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя видане приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В. 07.04.2010 року за реєстровим НОМЕР_5 на ім'я ОСОБА_3.

Скасувати рішення по державну реєстрацію прав внесених згідно свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 07.04.2010 року за реєстровим НОМЕР_5 із внесенням до Державного реєстру прав відповідних записів про скасування державної реєстрації прав на підставі вказаного свідоцтва та згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 07.04.2010 р. № 23354293, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.04.2010 р. № 25934960 оформленими КП «БТІ м. Ужгорода».

Визнати недійсним договір дарування від 11.08.2010 р. за реєстровим № 5016 згідно якого ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_5 ? частки квартири АДРЕСА_1.

Скасувати рішення по державну реєстрацію прав із внесенням до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав на підставі договору дарування від 11.08.2010 р. за реєстровим № 5016 та згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.09.2010 р. № 27251270 оформленому КП «БТІ м. Ужгорода» в відповідності до вимог встановлених ч. 2 ст. 26 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Скасувати постанову приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Котлярової Л.В. від 27.01.2015 р. № 01-16про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Котлярову Л.В. видати кожному із позивачів свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення без участі особи, яка її оскаржує, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Лемак О.В.