Справа № 369/5552/16-ц
Провадження № 2/369/2727/16
РІШЕННЯ

Іменем України

06.10.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря Прикмета І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 28 січня 2003 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюбу.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Протягом останніх кількох років сімейне життя між сторонами погіршувалось, що призвело до того що на даний час не проживають разом. Шлюбні, сімейні стосунки фактично припинені. Діти на даний момент проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Беручи до уваги те, що позивач має постійне місце роботи, сталий дохід, позитивну характеристику із місця роботи, право на проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, а також враховуючи норми сімейного права та принципи національного та міжнародного законодавства, позивач просила визначити місце проживання дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем проживання їх матері ОСОБА_1.

В судовому засіданні позивач та її представники вимоги позову підтримали та просили позов задоволити.

Відповідач та його представник проти вимоги позову заперечували, просили в позові відмовити.

Представник третьої особи вимоги позову підтримала та просила його задоволити.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідка, допитавши неповнолітніх дітей, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, 28.01.2003 року позивачка та відповідач зареєстрували шлюб у виконкомі Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 1.

Від шлюбу мають двоє дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 серпня 2016 року шлюб між сторонами був розірваний.

На даний час неповнолітні дійти проживають з батьком за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою форми 3.

Згідно висновку від 09.08.2016 року № Б44.2338.2 про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації від 09 серпня 2013 року № 15 орган опіки та піклування (Києво-Святошинська районна державна адміністрація) вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матірю гр. ОСОБА_1, але просили врахувати думку та інтереси дітей не порушуючи їх права та просили суд прийняти рішення згідно чинного законодавства враховуючи інтереси малолітніх дітей.

Згідно характеристики позивача виданої ТОВ «ДІЄТА ВІТА» від 16 травня 2016 року, ОСОБА_1 працює в ТОВ «ДІЄТА ВІТА» на посаді продавця продовольчих товарів починаючи з 21.03.2013 року. За період перебування на посаді вона зарекомендувала позитивно, як гарний фахівець, а також цілеспрямований та відповідальний співробітник.

Відповідно до довідки виданої ТОВ «ДІЄТА ВІТА» від 16 травня 2016 року середньомісячний заробіток ОСОБА_1 за період з 01.11.2015 р. по 30.04.2016 р. становить 4 101,02 грн.

Відповідно до довідки форми 3 позивач зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Згідно акту обстеження умов проживання, що складений 09 червня 2016 р. працівниками служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, вбачається що умови проживання в вищезазначеній квартирі задовільні, в квартирі чисто, охайно, є необхідна побутова техніка. Для дітей виділена окрема кімната в якій є учнівський куток для виконання домашніх завдань.

Відповідно до характеристики відповідача наданої ТОВ «ВК», вбачається що ОСОБА_2, працює на ТОВ «ВК» з 25.06.2003 р. по даний час, зарекомендував себе незамінним працівником, яки завжди виконує завдання. Ділові якості проявив на високому рівні. По характеру спокійний і врівноважений.

Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 155 СК України визначає що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Стаття 160 Сімейного кодексу України визначає що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає що, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Суд зазначає про те, що у даній справі як мати так і батько мають однакові соціальні можливості для забезпечення дитей усім необхідним для їх розвитку, включаючи матеріальне забезпечення, виховання, піклування про їх здоров'я, фізичний та моральний розвиток.

З викладеного вбачається, що обидві сторони відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків, мають позитивні характеристики, належні умови для забезпечення потреб малолітніх дитей.

Судом не встановлено зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальної поведінки кожного з батьків, що може зашкодити розвиткові дитей.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (Згідно Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» п. 24 залишений в силі), вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

У статті 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» і роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах пред'явлених ними позовних вимог, вихід за які за ініціативою суду не допускається.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Із пояснень наданих сторонами в судовому засіданні, а також із пояснень самих дідей що були допитані судом, в вбачається що мати дітей приділяє достатній час для розвитку дитей, піклується про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; створює умов для отримання нею освіти.

В судовому засіданні неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повідомили суду, що хочуть проживати як мамою так із татом, при цьому їм зручніше проживати з татом, оскільки по місцю їх проживання знаходиться школа в якій вони навчаються, їх друзі, та місця відпочинку.

В той же час при вирішення дано спору суд враховує стать дітей, їх емоції та відчуття та необхідність постійного спілкування з матірю, а також дотримання принципу не розлучення матері з дитиною.

Крім того, суду приймає до уваги висновок орагну оіпки та піклування про доцільність визначення місця проживання дітей з їх матірю.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог за позовом.

Витрати по сплаті судового збору в силу ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, ЦК України, ст.ст. 155, 160, 161 СК України, Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, ст. ст. 3, 10, 60, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати місце проживання дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем проживання їх матері ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Т.В. Дубас