Справа № 2/756/1010/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Луценко О.М.,

при секретарі - Бублієві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дяченко Олени Олександрівни, третіх осіб з самостійними вимогами ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дяченко Олени Олександрівни про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з даним позовом. В обгрунтування заявлених вимог зазначила, що вона є співвласником трикімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належить позивачу та іншим членам її родини на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого 24.11.1988 р. Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва.

Співвласниками квартири АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності є ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_9, які постійно мешкають та зареєстровані у зазначеній квартирі.

Дана квартира зареєстрована в Київському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомості на праві спільної сумісної власності, що підтверджується відміткою на Дублікаті (№1) Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлового господарства Оболонського району м. Києва, згідно з розпорядження №489-Д від 05.04.2004 р.

Позивач зазначає, що Дублікат (№1) Свідоцтва про право власності на житло на квартиру АДРЕСА_1, за домовленістю між співвласниками знаходився на зберіганні у даній квартирі у кімнаті позивача та у 2013 році зник за нез»ясованих обставин.

Один із співвласників квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, інвалід ІІ групи (довічно), який мав цілу низку хронічних захворювань знаходився під наглядом спеціалізованих медичних закладів та у 2013-2014 роках систематично неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_7 помер, причиною смерті є інфаркт лівої півкулі головного мозку що підтверджується Довідкою про причину смерті №235 від 07.05.2015р.

Після реєстрації Спадкової справи №.05.2015 р. в Одинадцятій київській державній нотаріальній конторі та після отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 06.05.2015 р. виявилось, що 08.04.2013р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О., як державним реєстратором, на підставі посвідченого вказаним нотаріусом договору дарування №461 від 08.04.2013р., ухвалено рішення про державну реєстрацію права ОСОБА_2 на 1/5 частку у спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_1, співвласником якої є позивач та до вказаного Держреєстру внесений відповідний запис №589977 про право власності.

Позивач зазначає, що укладаючи 08.04.2013р. спірний Договір дарування 1/5 частки квартири АДРЕСА_1, її батько постійно знаходився під діями ліків та нотаріус, який вносив до Держреєстру відповідних записів та посвідчував вказаний правочин, неправомірно змінив форму власності зазначену у Свідоцтві на право власності та реєстрі БТІ із спільної сумісної на спільну часткову.

Даний Договір дарування був вчинений без відома та згоди інших співвласників вказаного нерухомого майна.

Позивач вважає, що даними діями приватного нотаріуса, а саме: неправомірною реєєстрацією права спільної часткової власності та посвідченням договору дарування, порушені її законні права, закрема право успадкувати за законом нерухоме майно померлого її батька та право на користування та розпорядження спільним майном.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просила суд визнати недійсним (нечинним) з моменту укладання договору дарування ОСОБА_7 ОСОБА_2 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 від 08.04.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О.; визнати нечинними та скасувати: реєстрацію 08.04.2013р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно -приватної власності ОСОБА_7 на 1/5 частки квартири АДРЕСА_1; рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О. №1476751 від 08.04.2013р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі договору дарування ОСОБА_2 1/5 частки квартири АДРЕСА_1; реєстрацію 08.04.2013р. пиватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 та стягнути солідарно з відповідачів на її користь витрати по оплаті судового збору.

В судовому засіданні 11.08.2016 р. до участі у справі залучено ОСОБА_4 та ОСОБА_9 в якості третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору.

25.05.2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О. про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є співвласником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності. Дана квартира належить ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_9 на праві спільної сумісної власності в рівних долях.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 р. помер її дідусь ОСОБА_7 Після смерті дідуся, 06.05.2015 року їй стало відомо про те, що 08.04.2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 було укладено договір дарування №461 на 1/5 частини квартири АДРЕСА_1, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О. Наявність вказаного договору ОСОБА_4 та її матір та батька дуже здивувало, адже ОСОБА_7 ніколи не виявляв бажання щодо відчуженя частини належної йому на праві власності кувартири, крім того, зазначає, що останні роки життя ОСОБА_7 сильно хворів, не виходив на вулицю, а тому навіть не міг навіть відвідати нотаріуса для підписання угоди.

ОСОБА_4 стверджує, що за ОСОБА_7 постійно хтось доглядав з членів їх родини, а тому впевнена в тому, що нотаріус не з»являлась для посвідчення вказаної угоди дарування до місця проживання ОСОБА_7, а саме: квартири АДРЕСА_1.

Зазначає, що згоди на укладення даного договору дарування частки квартири вона, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 не надавали.

ОСОБА_4 вважає, що при укладенні договору дарування 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 від 08.04.2013 р. були порушені її права щодо розпорядження спільною сумісною власністю, оскілький спірний договір вчинений без врахування її думки як співвласника, а тому вважає його недійсним з моменту його укладення.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_4 просила суд визнати недійсним (нечинним) з моменту укладання договір дарування 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 від 08.04.2013р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О.; визнати нечинною та скасувати реєстрацію права власності на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 на ім»я ОСОБА_7 та стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору.

25.05.2016 року ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О. про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначива, що він є співвласником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності. Дана квартира належить ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_9 на праві спільної сумісної власності в рівних долях.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 р. помер її дідусь ОСОБА_7 Після смерті дідуся, 06.05.2015 року йому стало відомо про те, що 08.04.2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 було укладено договір дарування №461 на 1/5 частини квартири АДРЕСА_1, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О.

Зазначає, що згоди на укладення даного договору дарування частки квартири він, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 не надавали.

ОСОБА_9 вважає, що при укладенні договору дарування 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 від 08.04.2013 р. були порушені його права щодо розпорядження спільною сумісною власністю, оскілький спірний договір вчинений без врахування його думки як співвласника, а тому вважає його недійсним з моменту його укладення.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_9 просив суд визнати недійсним (нечинним) з моменту укладання договір дарування 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 від 08.04.2013р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О.; визнати нечинною та скасувати реєстрацію права власності на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 на ім»я ОСОБА_7 та стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору.

Позивач в судове засідання не з»явилась. Свої нтереси в суді довірила представляти уповноваженому представнику ОСОБА_12

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити в повному обсязі. Позов третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_9 підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з»явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Свої інтереси в суді довірив представляти уповноваженому представнику ОСОБА_13

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в повному обсязі. Додатково надав суду письмові заперечення, в яких зазначає, що

08.04.2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 дійсно був укладений Договір дарування 1/5 частини приватизованої квартири АДРЕСА_1 та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О.

При укладенні даного Договору, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О. було встановлено осіб сторін, перевірено їх дієздатність та належність ОСОБА_7 1/5 квартири і роз»яснено сторонам вимоги законодавства щодо змісту і правових наслідків правочину, що укладається.

Зазначає, що Договір дарування від 08 квітня 2013 року 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 був укладений з додержанням норм законодавства та позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували недійсність даного договору.

Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О. до суду не зявилась. Про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. До початку розгляду справи надала до суду письмові заперечення, в яких зазначає, що 08.04.2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 був укладений Договір дарування 1/5 частини приватизованої квартири АДРЕСА_1. Даний договір було посвідчено нею за №461 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Зазначає, що перед посвідченням договору нею було здійснено усі заходи, які необхідні для укладення договору, а саме: перевірено обсяг цивільної дієздатності сторін договору, установлює волевиявлення та дійсні наміри осіб, які вирішили укласти договір дарування та перевірена відсутність заборони відчуження або арешту майна, що дарувалось.

Також зазначає, що ОСОБА_7 їй, як приватному нотаріусу були надані усі документи, які підтверджували його право приватної власності на 1/5 частини приватизованої квартири АДРЕСА_1 та надавали йому можливість укласти договір дарування на 1/5 частини квартири.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Проти первісного позову та позову третьої особи ОСОБА_9 не заперечувала.

Третя особа ОСОБА_9 в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Проти первісного позову та позову третьої особи ОСОБА_4 не заперечував.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини викладені нижче.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 та членам його сім»ї: ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_9 /в рівних долях/, що підтверджується копією дубліката №2 Свідоцтва про право власності, виданого 24.11.1988 р. Управлінням житлового-комунального господарства Оболонської РДА в м. Києві. (а.с.6).

Квартира АДРЕСА_1 зареєстрована в Київському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомості на праві спільної сумісної власності, що підтверджується відміткою на Дублікаті (№1) Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлового господарства Оболонського району м. Києва, згідно з розпорядження №489-Д від 05.04.2004 р.

Дублікат (№1) Свідоцтва про право власності на житло на квартиру АДРЕСА_1, за домовленістю між співвласниками знаходився на зберіганні у даній квартирі у кімнаті позивача та у 2013 р. зник з невідомих обставин.

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_7 помер, причиною смерті є інфаркт лівої півкулі головного мозку що підтверджується Довідкою про причину смерті №235 від 07.05.2015р.(а.с. 7).

Згідно договору дарування 1/5 частини квартири від 08 квітня 2016 року вбачається, що ОСОБА_7 подарував ОСОБА_2 1/5 частину квартири АДРЕСА_1, яка належала йому на праві спільної часткової власності. (а.с. 48).

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір дарування є різновидом правочинів, за якими відбувається відчуження майна на користь інших осіб та є підставою для припинення права власності дарувальника і виникнення права власності на обумовлену договором річ у обдарованого. Припинення права власності на майно позбавляє попереднього власника здійснювати права, які становлять зміст права власності, тобто володіти, користуватись та розпоряджатись майном.

Із змісту ст. 717 ЦК України випливає, що характерною рисою договору дарування є його безоплатність. Тобто метою договору дарування є передача власником (дарувальником) свого майна у власність іншої особи (обдарованого) без отримання будь-якої взаємної винагороди (майнового задоволення).

Таким чином, судом встановлено на підставі зібраних доказів, яким судом надана оцінка у їх сукупності, що позивач є близьким родичем ОСОБА_7, який у відповідності до ст. 319 ЦК України розпорядився своїм майном на власний розсуд шляхом укладання договору дарування.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до пункту 7 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Таким чином, законом встановлена презумпція правомірності правочину і він може бути визнаний судом недійсним тільки з передбачених законом підстав.

Стаття 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1 ст.203 ЦК України), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності ( ч.2 ст.203 ЦК України), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст. 203 ЦК України), правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6 ст.203 ЦК України). Відповідно до частини 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Посилання позивача та третіх осіб в судовому засіданні, щодо ОСОБА_7 знаходився під дією ліків та не міг усвідомляваьти значення своїх дій на момент вчинення правичину в судовому засідання підтвердження не знайшли, окрім того жодною строною не заявлялася клопотання про призначення експертизи.

Таким чином недоведеність позову з боку позивача є підставою для відмови у задоволенні його основної позовної вимоги щодо визнання правочину недійсним та решти похідних позовних вимог, відповідно, оскільки суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 215 Цивільного кодексу України, та, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дяченко Олени Олександрівни про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно - відмовити.

В задоволенні позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4, ОСОБА_9 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дяченко Олени Олександрівни про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано Апеляційному суду м. Києва, через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів, з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів після отримання копії рішення стороною, яка не була присутня при його оголошені.

Суддя: О.М. Луценко