АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 758/2309/16-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Супрун Г.В.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Панченка М.М.

- Соколової В.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року про відмову в застосуванні заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Київської міської ради, третя особа державний нотаріус Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 ОСОБА_6 про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Київської міської ради, третя особа державний нотаріус Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про застосування заходів забезпечення позову, накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, заборонити нотаріусам Київського міського нотаріального округу та Державним реєстраторам Державної реєстраційної служби України проводити державну реєстрацію відчуження будь-яким способом вищезазначеної квартири.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права. Судом першої інстанції не було надано оцінки доводам, зазначеним позивачем в обґрунтування заяви про забезпечення позову, зокрема щодо наявності реальної загрози відчуження уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1. Суд формально підійшов до вирішення питання щодо доцільності застосування заходів забезпечення позову у справі, не дослідив фактичні обставини справи, зокрема, щодо того, що відповідач неправомірно утримує правовстановлюючі документи на спірну квартиру, яка є спадковим майном, що підтверджує ризик звернення на неї стягнення та її відчуження.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3 ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутність.

Від третьої особи Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності її представника, рішення за скаргою просили прийняти згідно чинного законодавства.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_10, який є батьком позивача ОСОБА_3.

ОСОБА_10 на праві власності на підставі договору дарування від 26 листопада 2004 року належала квартира за адресою АДРЕСА_1, яка увійшла до складу спадкового майна.

Постановою державного нотаріуса Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 05 серпня 2015 року ОСОБА_3 було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою АДРЕСА_1, з тих підстав, що спадкоємець не надав правовстановлюючого документи, який би підтверджував право власності померлого ОСОБА_10 на вищевказану квартиру.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 04 березня 2010 року, яке надбало законної сили 03 березня 2011 року, було встановлено, що 10 серпня 2007 року між ОСОБА_10 та Відкритим акціонерним товариством «Кредитмпромбанк» було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за належне виконання громадянином ОСОБА_11 його зобов'язань за кредитним договором від 10 серпня 2007 року.

В цей же день між ОСОБА_10 та Відкритим акціонерним товариством «Кредитмпромбанк» було укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку передано квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Оригінали правовстановлюючих документів на зазначену квартиру іпотекодавцем ОСОБА_10 були передані Відкритому акціонерному товариству «Кредитмпромбанк» та долучені іпотекодержателем до матеріалів кредитної справи.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2010 року було зобов'язано Відкрите акціонерне товариство «Кредитмпромбанк» повернути ОСОБА_10 правовстановлюючий документ на квартиру за адресою АДРЕСА_1 - договір дарування від 26 листопада 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нізовцевою С.Г..

Дане рішення виконано не було, оригінал договору дарування від 26 листопада 2004 року ОСОБА_10 не повернуто.

Як вбачається з ухвали Печерського районного суду м. Києва від 14 січня 2014 року, право вимоги за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_11 та ВАТ «Кредитмпромбанк», поручителем за яким виступав ОСОБА_10, перейшло до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк», на підставі Договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами.

16 травня 2016 року листом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк», за підписом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» Кадирова В.В., повідомлено спадкодавцю ОСОБА_3 про необхідність виконання зобов'язань померлого ОСОБА_10 за договорами поруки та іпотеки, та зазначено, що, у разі невиконання вимоги банку, Публічне акціонерне товариство «Дельта банк» розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно - квартиру за адресою АДРЕСА_1.

В зв'язку з невиконанням рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2010 року про повернення правовстановлюючих документів на спадкове майно, яким є вищевказана квартира, та, як наслідок, неможливістю отримати Свідоцтво про право на спадщину, ОСОБА_3 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, третя особа державний нотаріус Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року відкрито провадження у справі.

30 червня 2016 року, після отримання вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» з попередженням про можливість звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно, представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 ОСОБА_6 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони нотаріусам Київського міського нотаріального округу та Державним реєстраторам Державної реєстраційної служби України проводити державну реєстрацію відчуження будь-яким способом вищезазначеної квартири. В обґрунтування заяви посилалася на те, що існує реальна загроза звернення Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» стягнення на вказану квартиру та її реалізацію, виходячи з того, що банк утримує оригінали правовстановлюючих документів на це майно.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 ОСОБА_6 про застосування заходів забезпечення позову відмовлено.

Постановляючи дану ухвалу, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст.151-153 ЦПК України, зазначаючи, що позивачем не обґрунтовано належним чином посилань на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а тому відсутні правові підстави для задоволення заяви.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, оскільки він не відповідає вимогам процесуального законодавства, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, та забороною вчиняти певні дії.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову, при цьому суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.6 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Крім того, ч.3 ст.152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову" № 9 від 22 лютого 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заявлених вимог про забезпечення позову, ОСОБА_3 зазначав про ризик звернення Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» стягнення на обтяжену іпотекою квартиру за адресою АДРЕСА_1, та ризик її реалізації до ухвалення рішення у даній цивільній справі.

Постановляючи ухвалу від 04 липня 2016 року про відмову в задоволенні заяви по забезпечення позову, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 151 ЦПК України, не надав оцінки посиланням ОСОБА_3 на існування ризику утруднення чи невиконання рішення суду в разі задоволення позову, та не обґрунтував свої висновки про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

При цьому, вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував, що в заяві представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 ОСОБА_6 в якості відповідача по справі значиться не Київська міська рада, а Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта банк».

Заява позивача ОСОБА_3 про заміну відповідача Київської міської ради на належного відповідача Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» КадироваВ.В. була подана до Подільського районного суду м. Києва 09 червня 2016 року.

В судовому засіданні 23 червня 2016 року вказана заява судом першої інстанції належним чином розглянута не була, заміна відповідача не відбулася, що призвело до неможливості об'єктивного вирішення поданої представником позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 ОСОБА_6 заяви про забезпечення позову, в якій зазначається інший суб'єктний склад сторін у справі.

Згідно ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За наведених обставин, оскільки судом першої інстанції було порушено визначений процесуальним законодавством порядок вирішення питання щодо забезпечення позову у справі, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, ухвала Подільського районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: