У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В серпні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вони є власниками домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 у частках ОСОБА_4 11/20, ОСОБА_5 9/20. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 368 кв. м. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 березня 2014 року, залишеним без змін рішенням апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2015 року, визначений порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 загальною площею 368 кв. м. Виділено ОСОБА_4 частину земельної ділянки площею 185 кв. м, а ОСОБА_5 площею 152 кв. м. В спільному користуванні позивачів залишено частину земельної ділянки площею 31 кв. м. 06 лютого 2015 року позивачам стало відомо, що державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом згідно якого ОСОБА_6 є спадкоємцем житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1. Тобто нотаріусом видане свідоцтво про право на спадщину на майно, яке належить позивачам на праві власності. Позивачі вважають, що ОСОБА_6 до домоволодіння по АДРЕСА_1 не має ніякого відношення, а нотаріусом незаконно видано правовстановлюючий документ на їх домоволодіння.

На підставі викладеного позивачі просили суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06 лютого 2015 року за № 1-2014 видане Першою Черкаською державною нотаріальною конторою згідно якого відповідач є спадкоємцем житлового будинку з надвірними спорудами по про АДРЕСА_1.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

У березні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ представником ОСОБА_4 - ОСОБА_7 подано касаційну скаргу на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 року.

За результатами автоматичного розподілу справ між суддями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року вказану касаційну скаргу призначено судді-доповідачу ОСОБА_9

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 серпня 2016 року № 184/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_9 у відповідності до Постанови Верховної Ради України № 1434-VIII від 05 липня 2016 року «Про звільнення суддів», у результаті чого 04 жовтня 2016 року зазначену скаргу передано судді-доповідачу Ступак О.В.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої і апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Судами попередніх інстанції встановлено, що житлові будинки літ. «А-1» (власники позивачі) та літ. Л-1 (власник відповідач), з надвірними будівлями та спорудами розташовані на одній земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням міськвиконкому від 10 листопада 1955 року № 826-Х під домоволодінням по АДРЕСА_1, що на даний-час складає декілька будинків: літ. «А-1»; літ. «Б-1», літ. «Л-1», літ. «А'-1», була виділена земельна ділянка загальною площею 2 657 кв. м в постійне користування. Фактична площа загальної земельної ділянки по АДРЕСА_1 становить 2458 кв. м згідно даних технічних паспортів.

Згідно заключення про реєстрацію документів про право користування земельною ділянкою АДРЕСА_2, рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 21 серпня 1952 року №1281 та договору на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 08 січня 1953 року площа земельної ділянки, яка була виділена під індивідуальне будівництво за адресою АДРЕСА_2 становить 500 кв. м. Після перенумерації адреса даної земельної ділянки була змінена з № 15а на АДРЕСА_1 - згідно штампу ЧООБТІ від 29 листопада 2006 року.

На даних планах вказаний лише один будинок, що проектується на будівництво на ділянці АДРЕСА_1, який позначений на даний час під літ. «А-І», та співвласниками якого на даний час згідно довідок ЧООБТІ є позивачі: ОСОБА_4 з часткою 11/20, ОСОБА_5 з часткою 9/20.

Згідно рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради депутатів трудящих від 29 січня 1969 року № 58 «Про затвердження акту прийому в експлуатацію та визнання права власності на будинок по АДРЕСА_3» право власності на самочинно збудований будинок «Л-І» на сумісній земельній ділянці з будинком під літ. «А-І», було визнано за ОСОБА_10

Пізніше власником цього ж домоволодіння була ОСОБА_11, але правоустановчі документи на ім'я ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були видані на адресу: АДРЕСА_1, а не по АДРЕСА_3.

06 лютого 2015 року державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори, видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом згідно якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_11 є ОСОБА_6 Спадщина на яку видано свідоцтво складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в по АДРЕСА_1, який належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою черкаською державною нотаріальною конторою 24 жовтня 1980 року за №1-8401, свідоцтва про право власності, виданого Першою черкаською державною нотаріальною конторою 24 жовтня1980 року за №1-8399, зареєстрованих в Черкаському обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації 18 грудня 1980 року № 2730. Житловий будинок з прибудовами та підвалом під літ. «Л-1, л, л1, пд.», цегляний, загальною площею 82.2 кв. м, житловою площею 48.5 кв. м та надвірні споруди: гараж під літ. «У».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що при видачі правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця ОСОБА_6 на домоволодіння по АДРЕСА_1, відбулась технічна помилка в нумерації будинку, що не може слугувати підставою для визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину виданого за заповітом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав, апеляційний суд правильно встановив, що ОСОБА_6 мав право на спадкування, правовстановлюючі документи на підставі яких було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом не визнавались недійсними, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 лютого 2015 року відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О. Леванчук

О.М.Ситнік