Провадження № 2/219/726/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.10.2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дубовика Р.Є., при секретарі Азямові Є.М., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3

про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 просить визнати заповіт ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого 12.09.2015 року, на імя ОСОБА_3, зареєстрованого в Артемівському міському нотаріальному окрузі Донецької області, номер держаної реєстрації 2235 від 11.09.2015 року недійним, посилаючись на те, що 11 вересня 2015 року його батько ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповідач ОСОБА_3 своє майно, заощадження та права. 12 вересня 2015 року його батько помер. Після смерті батька він звернувся в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, проте йому повідомили, що 11 вересня 2015 року його батько заповідав все своє майно, заощадження та права ОСОБА_3

В останні роки його батько тяжко хворів, у 2007 році переніс інсульт. Він постійно його відвідував, під час їхніх розмов з батьком той казав про те, що все своє майно та заощадження він заповість йому як єдиному спадкоємцю. У звязку з тим, що він сам потребує медичної допомоги, оскільки є інвалідом з дитинства, то належної матеріальної допомоги батькові він надати не міг. Влітку 2015 року стан здоровя батька значно погіршився, він став скаржитись на прогресування хвороби. В цей період часу батько проживав за місцем його мешкання та він надавав його допомогу. В цей же час він знову підтвердив свій намір залишити все своє майно та заощадження йому як єдиному спадкоємцю. Певний час його батько проживав за місцем мешкання відповідача.

08 вересня 2015 року його батько потрапив до лікарні. У виписці із історії хвороби в графі «скарги» записано: на момент огляду не може предявити скарги через явища моторної та сенсорної афазії. В медичній літературі моторна афазія записана як: у хворого утруднюється можливість говорити або неможливість висловлювання та розуміння мови, мова може бути повністю відсутня. Сенсорна афазія - це порушення розуміння мови, тобто і написання слів на папері. В історії хвороби записано, що батько вважає себе хворим з 2007 року, після того, як переніс інсульт. З 2012 року у нього виявили цукровий діабет. Погіршення стану здоровя сталось приблизно за 2 тижні до госпіталізації, тобто з кінця серпня або початку вересня 2015 року, коли зявились елементи моторної та сенсорної афазії, слабкість в правих кінцівках, неадекватна поведінка. На підставі проведених обстежень був поставлений основний діагноз: обємний процес лівої частини лобової долі головного мозку на фоні наслідків перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу в басейні правої задньої мозкової артерії (2007 р.), правосторонній геміпарез, моторна та сенсорна афазія.

Згідно виписки із історії хвороби, його батька виписали 10 вересня 2015 року без змін, далі записано, що стан хворого на фоні проведеного лікування не покращився, тобто яким батько потрапив в лікарню з елементами моторної та сенсорної афазії, слабкістю в правих кінцівках, неадекватною поведінкою, таким він і був виписаний.

Знаючи, що батько безнадійно хворий та йому залишилось жити лічені дні, відповідач 11 вересня 2015 року запросила до додому приватного нотаріуса ОСОБА_6 для складання заповіту. Вказаний заповіт був складений та він вважає його недійсним.

В момент складання заповіту на імя ОСОБА_3 батько не усвідомлював свої дії та не міг керувати ними, тобто волевиявлення його не було вільним, не відповідало його волі. Згідно медичної карти хворий страждав наступними хворобами: обємний процес лівої частини лобової долі головного мозку на фоні наслідків перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу в басейні правої задньої мозкової артерії, правосторонній геміпарез, моторна та сенсорна афазія. У звязку з даним діагнозом відбувається безповоротне порушення усної мови, моторна та сенсорна афазії, хворий не може виражати свої думки в словах та реченнях. Даній хворобі характерні сильні головні болі, різке зниження памяті, відсутність контролю над своїми діями.

Позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з наведених у позовній заяві підстав, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали в повному обсязі. За клопотанням представника відповідача ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні була допитана в якості свідка, та пояснила, що з ОСОБА_5 вона знайома була з жовтня 2001 року. З 03 січня 2002 року по 12 вересня 2015 року вони проживали разом як чоловік та дружина. В 2007 році він переніс інсульт, під час хвороби він не був паралізований. Після хвороби він був розгублений та в нього зявився страх. Проте функції моторики в нього порушені не були, тільки були порушення бокового зору. Йому дали II групу інвалідності. Під час знаходження ОСОБА_5 в 2007 році в лікарні син ОСОБА_1 до нього прийшов тільки один раз в стані алкогольного спяніння і до 2013 року вони жодного разу не спілкувались. Протягом 2007 року по 2015 року він лікувався в лікарні, крім 2014 року, з 2013 року він став погано ходити. 12 серпня 2015 року ОСОБА_1 забрав батька разом з речами та документами на майно. Наступного дня ОСОБА_5 повернувся до неї. Через три тижні після цього вона помітила, що стан здоровя ОСОБА_5 погіршився. 08.09.2015 року вона відвезла ОСОБА_5 до лікарні в кардіологічне відділення. В перший день знаходження в лікарні він дуже хвилювався, мовчав, на другий день почав розмовляти, співати та став проситись додому. 10 вересня 2015 року його виписали. Знаходячись в лікарні, ОСОБА_5 сказав їй, щоб вона додому викликала нотаріуса для складання заповіту. 10 вересня 2015 року вона поїхала до нотаріуса, нотаріус повідомив їй, що зможе тільки наступного дня. 11 вересня 2015 року приїхав нотаріус. Нотаріус прийшов близько 12 годині та пішов близько 13 години Нотаріус спитав у ОСОБА_5 прізвище, імя, по батькові, спитав хто знаходиться коло нього, вказавши на неї. ОСОБА_5 відповів, що поряд знаходиться ОСОБА_3, яка є його дружиною. Нотаріус повідомив ОСОБА_5, що ОСОБА_3 звернулась до нього для того, щоб він склав заповіт. ОСОБА_5 відповів, що це є дійсно так. Потім нотаріус зачитав текст заповіту і спитав ОСОБА_5, чи згоден він з текстом заповіту. На що той відповів згодою. Нотаріус спочатку дав копію заповіту, потім оригінал. ОСОБА_7 довго, проте сам писав своєї рукою. Після уходу нотаріуса ОСОБА_5 поводив себе нормально. 14 серпня 2015 року ОСОБА_5 розповів їй, що ОСОБА_1 хотів, щоб він оформив договір дарування на все свої майно, на що той відмовив категоричною відмовою, оскільки крім ОСОБА_3 він не кому не був потрібен. 12 вересня 2015 року ввечері, близько 19 години, ОСОБА_5 стало погано, проте конкретних скарг не було, лише тиск був підвищений. Потім він заснув, важко дихав та, приблизно о 21 годині 20 хвилин, він помер. Вранці 13.09.2015 року вона повідомила ОСОБА_1 про смерть батька. Віталій приїхав на похорон.

Третя особа - ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 вважав необґрунтованими та пояснив, що 10 вересня 2015 року до нього звернулась ОСОБА_3 з проханням посвідчити заповіт її чоловіка на дому. 11 вересня 2015 року він приїхав до ОСОБА_3, ОСОБА_5 лежав в ліжку. Він виглядав як хвора людина, мова у нього була млява та повільна, але сумнівів з приводу перешкод для посвідчення заповіту в нього не виникло. Перед посвідченням заповіту він спитав у ОСОБА_5 прізвище, імя та по батькові, та ким є йому ОСОБА_3 Він назвав своє прізвище, імя та по батькові і сказав, що ОСОБА_3 є його дружиною. Потім він зачитав вголос текст заповіту та спитав, чи є зрозумілим текст заповіту, на що ОСОБА_5 відповів згодою. ОСОБА_7 текст та підписував заповіт ОСОБА_5 сам, лежачи, при цьому він показав йому де підписати. Потім він забрав заповіт, оскільки його необхідно було зареєструвати. Проект заповіту він готував завчасно, оскільки ОСОБА_3 принесла необхідні для цього документи. Також зазначив, що ОСОБА_3 розповідала йому, що її чоловік хворіє, проти чим саме він не питав. З приводу наявності спадкоємців, крім ОСОБА_3, він ОСОБА_5 не питав, проте знав, що в останнього є син. На даний час заповіт є чинним.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що бачив ОСОБА_5 в кінці серпня 2015 року, він виглядав погано, проте ще розмовляв. З 03.09.2015 року по 18.09.2015 року він знаходився на лікуванні в 1-й лікарні м. Бахмута та лежав в першій палаті, а ОСОБА_5 лежав в 7-й палаті. Коли він зустрівся з ним у лікарні та привітався, ОСОБА_5 ніяк не відреагував на його привітання, не розмовляв, не відповідав на запитання, та не впізнавав його.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 вона знала давно. Коли він хотів придбати квартиру, вона ходила разом з ним до нотаріуса. Коли вона його побачила в серпні 2015 року по вул. Польовій, 51, він дуже погано виглядав, відключався, був як в «тумані». Коли вона спитала, що з ним відбувається, то він відповів, що його «морозить». Після цього вона його не бачила.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_5 вона перебувала в шлюбних відносинах з 1970 року по 1985 рік. Потім вони шлюб розірвали. В 2002 році ОСОБА_5 придбав квартиру за адресою: вул. Чайковського, 22/58 в м. Бахмуті. Оскільки в квартирі по вул. Чайковського неможливо було проживати, він став жити з ОСОБА_3 В 2007 році у нього стався інсульт, після чого він постійно лікувався в кардіологічному відділені. 05-06 серпня 2015 року вона бачила ОСОБА_5, він вже погано почував себе, казав все не влад, йому було важко розмовляти, ходив сам, але це йому важко давалось, бачив погано, в нього постійно боліла та паморочилась голова. У нього були подряпані ноги, він казав, що це його подряпали якість кошенята та собаки, та просив їх прибрати. Він постійно плакав. 08.09.2015 року у ОСОБА_5 діагностували рак головного мозку. До дня його смерті ОСОБА_5 постійно телефонував сину. ОСОБА_3 була проти спілкування батька з сином, постійно чинила йому перешкоди в цьому. ОСОБА_5 постійно казав, що бачив спадкоємцем тільки сина. За місяць до смерті він приїхав до них та казав, що жити у ОСОБА_3 він не може, оскільки його там «дістали». Прожив у них 5-6 днів.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 в 2001 році придбала будинок по сусідству з нею. З 2002 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 стали спільно проживати. Вона з ними, як сусідка, постійна спілкувалась та товаришувала. ОСОБА_5 разом з ОСОБА_3 будували гараж, зробили прибудову. Вона знала, що офіційно вони не одружені, але ОСОБА_12 постійно казав їй, що має бажання оформити відносини з ОСОБА_3 офіційно. Перед 01 вересня 2015 року вони прибирали біля будинків. ОСОБА_5 косив траву. Він був адекватний, вони розмовляли, будь-яких розладів в його поведінці вона не помітила. ОСОБА_5, оскільки він не працював, постійно зустрічав ОСОБА_3 з роботи. ОСОБА_5 казав, що в нього є син, бачила вона його один раз, коли він привіз батька додому на мопеді. Щоб син допомагав ОСОБА_5, вона не бачила.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 з ОСОБА_3 проживали однією родиною з 2002 року. Вона познайомилась з ними в 2001 році, вона разом з ними відзначала свята. Коли 10.09.2015 року ОСОБА_5 забрали з лікарні, вона йому робила уколи, за відсутності ОСОБА_3 вона сиділа з ним, вони розмовляли. ОСОБА_5 розповідав їй, що хоче все майно залишити ОСОБА_3 з тієї причини, що він нікому, крім неї, не потрібен. Він був адекватний, все усвідомлював та розумів. Казав, що дуже шкодує, що не уклав шлюб з ОСОБА_3. Про те, що у ОСОБА_5 є син, вона дізналась лише за 1,5 роки до його смерті. До цього він про сина нічого не розповідав. Сина вона побачила тільки в день похорон.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 приблизно стали спільно проживати з 2001 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. ОСОБА_5 приймав активну участь в житті їхньої родини. 11 серпня 2015 року помер її чоловік, ОСОБА_5 був присутній і на цвинтарі, і на поминальному обіді, поводив себе адекватно. 17 серпня 2015 року вона разом з ОСОБА_5 їздили до м. Словянська в банк для отримання грошових коштів від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Останній раз ОСОБА_5 вона бачила 11.09.2015 року в вечері о 18 годині, коли прийшла робити йому укол. Вона спілкувалась з ОСОБА_5, він казав, що відчуває слабкість, але ні на що не скаржився, хотів випити 100 гр. спиртного, але вона не дала. Вони пили разом чай у нього в кімнаті і він їй повідомив, що на її матір переписав все своє «багатство». Про його сина вона дізналась в травні 2015 року, коли ОСОБА_5 попросив подивитись для ОСОБА_9 взуття 42-43 розміру. Вперше його сина вона побачила на похованні. Також зазначила, що в 2007 році після того, як ОСОБА_5 переніс інсульт, за ОСОБА_15 доглядав її чоловік. Будь-хто з його родичів до нього не приїжджав та не доглядав. Через деякий час стан здоровя ОСОБА_5 відновився, він почував себе добре.

Експерт ОСОБА_16 в судовому засіданні підтвердила висновок судово - психіатричної експертизи № 49 від 07.07.2016 року та пояснила, що висновок ґрунтується на медичних документах, які були надані для дослідження. Під час дослідження не враховувались покази свідків, наданих під час судового засідання, оскільки вони є другорядними та суперечливими. Оскільки згідно клінічних даних ОСОБА_5 з 1999 року страждав судинними захворюваннями мозку, гіпертонічною хворобою, які при поєднанні з церебральним атеросклерозом та перенесеним у 2007 році інсультом швидко наростають, формується психічний дефект особистості, необоротні порушення вищих кіркових функцій, включаючи пам'ять, мислення, розуміння, уважність, критику. ОСОБА_5Ф недостатньо орієнтувався в юридичних наслідках оформлення документів. При дачі висновку експертизи в першу чергу брався до уваги клінічний діагноз та дані, які відображають обєктивно всю картину стану ОСОБА_5, а покази свідків мають другорядне значення. Враховуючи медичні дані, клінічна картина стану здоровя ОСОБА_5 постійно погіршувалася в бік загострення, все це призвело до патології, вираженого зниження інтелектуально-мнестичних функцій, яке досягало ступеню слабоумства. При цьому ступінь слабоумства не має значення для висновку про неможливість розуміти значення своїх дій та керувати ними. Захворювання, яким страждав ОСОБА_5, є хронічним, тому часовий проміжок такого стану встановити неможливо і це не має значення. Зміни головного мозку мають незворотній характер, тому і наявна хронічна судинна патологія головного мозку. Враховуючи все це, експертна комісія однозначно дійшла такого висновку, що ОСОБА_5 за своїм психічним станом на момент складання заповіту 11.09.2015 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не міг давати належну оцінку своїм діям.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, допитавши свідків та експерта, дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що 12 вересня 2015 року помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії I-НО № 918827 від 18.09.2015 року.

Позивач ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_5

11 вересня 2015 року ОСОБА_5 склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 2235. Цим заповітом ОСОБА_5 у випадку його смерті усе майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, яке буде йому належати на день його смерті і на що за законом він матиме право, а також його заощадження та права, заповів ОСОБА_3.

Як вбачається з заповіту, він прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_5, особу заповідача встановлено, її дієздатність перевірено.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 1ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема частиною другою статті 203 цього Кодексу.

Висновком судово-психіатричної експертизи № 49 від 07.07.2016 року встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, на момент складання заповіту на імя ОСОБА_3 11.09.2015 року страждав органічним розладом особистості судинного ґенезу (гіпертонічна хвороба, церебросклероз, наслідки перенесеного інсульту) з вираженим інтелектуально -мнестичним зниженням, який досягає ступеня слабоумства, з наявністю неврологічної симптоматики у виді правостороннього геміпареза, моторної та сенсорної афазії. За своїм психічним станом на момент складання заповіту 11.09.2015 року він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В момент складення заповіту на імя ОСОБА_3 ОСОБА_5 не міг давати належну оцінку своїм діям.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у Постанові від 06.11.2009 року № 9 «Про практику розгляду цивільних про визнання правочинів недійсними», зокрема в п. 16, правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, за яких був посвідчений заповіт ОСОБА_5 на імя ОСОБА_3, не дають підстав вважати, що волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його внутрішній волі, оскільки за своїм психічним станом він не міг розуміти значення своїх дій, пов'язаних з підписанням заповіту, та керувати ними.

При цьому, оцінюючи кожен доказ окремо та всі докази в їх сукупності, суд у першу чергу бере до уваги висновок судово-психіатричної експертизи № 49 від 07.07.2016 року, який ретельно, конкретно та детально розяснила у судовому засіданні експерт ОСОБА_16, оскільки він обєктивно відображає хворобливий психічний стан ОСОБА_15 на момент складання та посвідчення ним заповіту, через який останній не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не міг давати належну оцінку своїм діям. Вихідні клінічні дані, зокрема медичні документи про стан здоровя ОСОБА_5 з 2007 року по день його смерті, які також були досліджені у судовому засіданні, свідчать про те, що стан здоровя ОСОБА_5 постійно погіршувався, і експерти при дачі висновку надали цим даним належну оцінку.

Показання всіх свідків, допитаних у судовому засіданні мають субєктивний характер, оскільки жоден з них не є фахівцем у галузі медицини, зокрема психіатрії, тому показання кожного з них не можуть переконливо свідчити та обєктивно відображати клінічну картину стану здоровя ОСОБА_5 та його зміни. До того ж, з пояснень у судовому засіданні експерта ОСОБА_16 йдеться, що при дачі висновку показання свідків не мали особливого значення, оскільки мали лише другорядний характер. З цих підстав рішення суду не може грунтуватися повною мірою на зазначених показаннях свідків.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, в сумі 487 грн.20 коп.

Заходи забезпечення позову, застосовані на підставі ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 лютого 2016 року по даній справі, підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст.209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, складений 11 вересня 2015 року в місті Артемівську Донецької області ОСОБА_5 на імя ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Артемівського (Бахмутського) міського нотаріального округу Донецької області 11 вересня 2015 року за реєстром № 2235.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) у рахунок відшкодування судових витрат, повязаних зі сплатою судового збору, 487 грн.20 коп.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані на підставі ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 лютого 2016 року, звільнивши з-під арешту наступне майно:

- квартиру АДРЕСА_1 (Артемівську) Донецької області,- житловий будинок № 63 по вул. Радянській в с. Богданівка Бахмутського (Артемівського) району Донецької області;

- гараж б/н, що знаходиться за адресою: вул. Р. Люксембург м. Бахмут (Артемівськ) Донецької області, гаражний кооператив «Мотор»;

- автомобіль ГАЗ 2410, держномер 759-45 ЕА, кузов 1197955, 1975 року випуску, що належать на праві приватної власності ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Р.Є.Дубовик