Ухвала

іменем україни

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Карпенко С.О.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» про захист прав споживача, визнання кредитного договору та договору страхування життя недійсними, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 20 січня 2016 року,

встановила:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що 22 лютого 2012 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень») було укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит у розмірі

9 996,34 грн для споживчих потреб на строк 36 місяців зі сплатою 0,01 % річних за користування кредитними коштами. 6 грудня 2012 року між

ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» (далі - ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал») укладено договір відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором. Згідно з додатком до кредитного договору відповідач фактично надав кредит у розмірі 8 800 грн, оскільки плата за надання кредиту в розмірі 264 грн і витрати на страхування в розмірі 932,34 грн були включені у тіло кредиту, тому розмір кредиту був навмисно завищений. Крім того,

п. 4.9 кредитного договору щодо стягнення пені не відповідає положенням Закону України «Про захист прав споживачів», а договір у цілому суперечить п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Ураховуючи викладене, позивач просив: визнати недійсними як п. 4.9 кредитного договору, так і сам кредитний договір, а також договір страхування життя позичальника; стягнути з відповідачів на його користь 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди; зобов'язати Українське бюро кредитних історій вилучити запис про кредитний договір

від 22 лютого 2012 року та застосувати наслідки недійсності правочинів.

Заочним рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 28 квітня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним п. 4.9. кредитного договору, укладеного

22 лютого 2012 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» і

ОСОБА_3, з дати його укладення - 22 лютого 2012 року. Визнано нікчемним кредитний договір від 22 лютого 2012 року з дати його укладення - 22 лютого 2012 року. Визнано правочин, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал»), недійсним з дати його передачі первісним кредитором,

ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» - з 6 грудня 2012 року. Стягнуто з ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» на користь ОСОБА_3 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Визнано недійсним договір страхування життя позичальника, укладений 22 лютого 2012 року між ОСОБА_3 і приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ТАС» з моменту його укладання - 22 лютого 2012 року. Зобов'язано Українське бюро кредитних історій вилучити запис про кредитний договір від 22 лютого 2012 року. Застосовано наслідки недійсності правочину та зобов'язано приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС» повернути ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» страховий платіж у розмірі 932,34 грн.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 20 січня

2016 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції посилався на те, що кредитний договір не містить порядку зміни договору, який враховував би інтереси споживача (позичальника), не містить умови про порядок припинення договору, що є істотними умовами (ст. 638 ЦК України), при цьому договір в цілому суперечить п. 8 ч. 1

ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», тому є нікчемним з моменту його укладення. Разом з тим ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передало нікчемний правочин ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», яке у подальшому здійснювало нечесну підприємницьку діяльність щодо виконання цього правочину, внаслідок чого позивачу завдано моральної шкоди.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та увалюючи нове рішення про відмову, апеляційний суд виходив із того, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, отже, підстави для визнання його нікчемним відсутні. Крім того, позовні вимоги щодо визнання недійсним договору страхування життя позичальника, укладеного з приватним акціонернимтовариством «Страхова компанія «ТАС», позивачем не заявлялись, а страхова компанія до участі у справі не залучалась. Також у зв'язку з відсутністю протиправної поведінки відповідача не підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Даний висновок апеляційного суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 22 лютого 2012 року між ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 9 996,34 грн для споживчих потреб на строк 36 місяців зі сплатою 0,01% річних за користування кредитними коштами.

У п. п 4.5., 4.7., 4.9. п. 4 кредитного договору сторони погодили, що надання кредиту здійснювалось на певних умовах, зокрема сторони погодили, що плата за надання кредиту становить 264 грн, витрати на страхування - в розмірі 932,34 грн; пеня за прострочення платежів становить 1% від суми прострочення за кожний день прострочення та сплачується позичальником за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або внесення плати за кредитом (тобто пеня підлягає сплаті за прострочення платежу не від всієї суми, що необхідно сплатити за договором в цілому, а лише із частини суми боргу, сплата якого прострочена позичальником).

6 грудня 2012 року між ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень» та

ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором.

У справі, яка переглядається, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними кредитного договору, позивач посилалися на те, що п. 4.9 кредитного договору не відповідає положенням Закону України «Про захист прав споживачів», а договір у цілому суперечить п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Згідно із ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Вирішуючи спір, апеляційний суд правильно застосував положення

ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлениз конкретних обставин справи, зокрема, що кредитний договір підписано позивачем, зумовами надання кредиту останній був ознайомлений в день підписання самого правочину та на протязі листопада 2012 року - квітня 2013 року виконував його умови прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову. Також прийшов до вірно висновку, що умови плати за надання кредиту та витрати на страхування не суперечать як положенням ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», так і затвердженому графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця фіксовані суми, оскільки є визначеними у відповідних розмірах, а не за формулою зі змінними величинами.

Доводи касаційної скарги висновки апеляційного суду не спростовують.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.С. Висоцька

Судді:М.К. Гримич

С.О. Карпенко

О.В. Умнова

І.М. Фаловська