Справа №469/899/16-ц 20.10.2016 20.10.2016 20.10.2016
Провадження №22-ц/784/2244/16
Головуючий у першій інстанції-Гапоненко Н.О.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

із секретарем Лептугою С.С.,

за участю представника апелянта - Бігунець І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

адвокатського бюро «Василика В.В.»

на ухвалу судді Березанського районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_3, ОСОБА_4

до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Княжицьке», ОСОБА_5

про зняття арешту з майна

У С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись з позовом до СТзОВ «Княжицьке» про зняття арешту з майна. Третьою особою визначено Броварський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Київській області.

Позивачі зазначали, що на підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 2011 року вони є співвласниками майнового комплексу бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташована у с.Рибаківка Березанського району Миколаївської області. Проте Березанським РВДС ГТУЮ у Миколаївській області на виконання доручення Броварського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області проведено опис та накладено арешт на майновий комплекс на виконання судового наказу від 24 лютого 2015 року про стягнення коштів з СТзОВ «Княжицьке» на користь ОСОБА_5

Посилаючись на те, що майно належить їм, а не боржникові СТзОВ «Княжицьке», позивачі просили зняти арешт з цього нерухомого майна.

17 серпня 2016 року ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення позову та просив зупинити продаж арештованого майна до вирішення спору по суті.

Ухвалою судді Березанського районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2016 року заяву задоволено. Зупинено продаж майнового комплексу бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за адресою АДРЕСА_1, при здійсненні Броварським міськрайонним ВДВС ГТУЮ у Київській області виконавчого провадження №46924142 з виконання судового наказу №2-н/361/4/15, виданого 24.02.2015 року Броварським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з СТзОВ «Княжицьке» на користь ОСОБА_5 невиплаченої заробітної плати в розмірі 35 881 грн.

З апеляційною скаргою на ухвалу судді звернулося Адвокатське бюро «Василика В.В.». Апелянт посилався на те, що є стягувачем у зведеному виконавчому провадженні № 35501784, боржником в якому є СТОВ «Княжицьке», а вжиті судом заходи перешкоджають відновлюванню прав інших кредиторів.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 151 ЦПК підставою забезпечення позову є вірогідність утруднення чи неможливість у майбутньому виконання рішення суду.

За правилами частини 3 статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Необхідність вирішення цих питань випливає також з положень статті 10 ЦПК, за змістом якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та рівноправності сторін, а суд зобов'язаний створити умови, за яких дотримувався б необхідний баланс їхніх процесуальних прав та обов'язків та була б гарантована реальна можливість захисту майнових та особистих (немайнових) прав сторін.

Частиною 1 статті 152 ЦПК передбачені способи забезпечення позову, які залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення.

Пунктом 5 цієї норми передбачено зупинення продажу майна, якщо подано позов про визнання права на це майно і про зняття з нього арешту.

Отже, забезпечення позову є сукупністю процесуальних дій, які дійсно гарантують позивачу виконання рішення суду в разі задоволення його позову та обмежують, насамперед, права відповідача на розпорядження спірним майном на час розгляду та виконання такого рішення.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні в Броварському міськрайонному ВДВС ГТУЮ у Київській області знаходиться зведене виконавче провадження №СДРВИ 35501784, до якого входить і виконавче провадження № 46924142 за виконавчим листом від 24 лютого 2015 року про стягнення на користь ОСОБА_5 35 881 грн. (а.с. 31-32). Боржником у зведеному виконавчому провадженні є СТзОВ «Княжицьке».

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборони відчуження арешт на майно СТзВО «Княжицьке», в тому числі на спірну базу відпочинку, накладався неодноразово (постанови від 21 вересня та 1 грудня 2010 року, 15 серпня 2011 року, 29 січня 2016 року) (а.с.12-13).

В позовній заяві позивачі просили зняти арешт з майнового комплексу без зазначення підстав його накладення. В заяві про забезпечення позову ОСОБА_3 просив зупинити продаж арештованого майнового комплексу бази відпочинку також без зазначення того, на підставі якого виконавчого документу та процесуального документу державного виконавця здійснюється продаж майна.

За таких обставин при вирішенні питання про забезпечення позову необхідно уточнити вимоги як позову, так і клопотання про вжиття заходів його забезпечення.

Проте суддя не звернув належної уваги на вимоги позивача та наявність зведеного виконавчого провадження; не перевірив, чи передано спірне майно на реалізацію, за яким виконавчим документом або документами здійснюється продаж арештованого майна; та дійшов передчасного висновку, що зупинення продажу майнового комплексу лише за виконавчим документом від 24 лютого 2015 року про стягнення на користь ОСОБА_5 заборгованості по заробітній платі гарантуватиме можливість виконання судового рішення та є належним способом забезпечення позову.

Передчасність висновків судді щодо наявності підстав, передбачених статтею 152 ЦПК, перешкоджає визначенню збалансованості інтересів сторін та інших зацікавлених осіб, а також зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги (пункт 9 Постанови № 5 від 3 червня 2016 року «Паро судову практику в справах про зняття арешту з майна»).

Тому ухвала про забезпечення позову від 17 серпня 2016 року не може вважатись законною та обґрунтованою та підлягає скасуванню з направленням заяви про вжиття заходів забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Адвокатського бюро «Василика В.В.» задовольнити частково.

Ухвалу судді Березанського районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2016 року скасувати та передати заяву ОСОБА_3 на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: О.І. Галущенко

Н.В. Самчишина