АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5220/16 Справа № 208/2405/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Пономарь З.М., Осіяна О.М.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третіх осіб: Дніпродзержинської міської ради та Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про витребування майна від добросовісного набувача,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що в березні 2005 року на підставі договору купівлі-продажу придбав дві квартири за № 13 та № 14 у будинку № 11 по вул. Медичній у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області.

У травні 2011 року від сусідів дізнався про замінені двері в придбаних квартирах. Від звернення до Заводського РВВС стосовно самовільного захоплення його майна, дієвих результатів не було. Із повідомлення ЖКО дізнався, що вищезазначені квартири належать ОСОБА_3, який на підставі договорів купівлі - продажу придбав спірне майно у ОСОБА_4 В свою чергу, право власності на спірні квартири визнано за ОСОБА_4 на підставі заочних рішень Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, ухвалених у 2009 році, які в подальшому були скасовані.

У листопаді 2011 року позовні заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_2, товарної біржі «Автомобілі і нерухомість» про визнання договорів купівлі - продажу дійсними та визнання права власності на придбане майно, залишені без розгляду.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено та визнано недійсними договори купівлі-продажу квартир № 13,14 по вулиці Медичній у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на товарній біржі «Автомобілі і нерухомість». Визнані недійсними договори купівлі-продажу квартир № 13,14 по вулиці Медичній у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2015 року рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 серпня 2014 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсними правочинів та відмовлено в цій частині.

Під час розгляду зазначеного спору у суді, ОСОБА_3, отримав дозвіл на виведення спірних квартир із житлового фонду у нежитлові приміщення та свідоцтва про право власності на нерухоме майно за адресою: м. Дніпродзержинськ, вулиця Медична, будинок 11, приміщення № 13 та № 14.

З висновку № 643/12-15 судово-будівельно-технічної експертизи від 18 січня 2016 року вбачається, що станом на 11 січня 2016 рік такий нерухомий об»єкт, як квартира № 13,14 як по вулиці Медичній у будинку 11 у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, не існують, ці приміщення є нежитловими.

Позивач зазначає, що ОСОБА_3 помилково вважає виведені квартири у нежитлові приміщення, новою річчю, оскільки фактично приміщення за № 13, 14 не реконструйовані та не прийняті в експлуатацію як новий об'єкт.

У звязку із вищезазначеним, просить суд витребувати від ОСОБА_3 нежитлові приміщення № 13,14 у будинку № 11 по вулиці Медичній у м. Дніпродзержинську; скасувати запис про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення № 13, 14 у будинку № 11 по вулиці Медичній у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області за ОСОБА_3; поновити державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення № 13, 14 у будинку № 11 по вулиці Медичній у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.131-138).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог (а.с.144-145).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 серпня 2014 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на товарній біржі «Автомобілі і нерухомість» від 23 травня 2005 року; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 05 жовтня 2009 року; визнано недійсним, договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на товарній біржі «Автомобілі і нерухомість» від 17 травня 2005 року; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 19 січня 2010 року (а.с.6-7).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2015 року скасовано рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 серпня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсними правочинів, укладених на товарній біржі та нотаріальних договорів купівлі-продажу нерухомості, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.8-9).

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2015 року ніким не оскаржувалось та набрало законної сили.

Згідно рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 23 серпня 2012 року № 334 «Про виключення з житлового фонду міста житлових приміщень за адресами: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5», спірні квартири були виключені з житлового фонду.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 січня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою про визнання правочинів недійсними, тобто вже після того, як спірні квартири були виключенні з житлового фонду міста Дніпродзержинська та належать ОСОБА_3 на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 22 січня 2013 року та від 23 січня 2013 року нежитлові приміщення №13 та № 14 у будинку № 11 по вулиці Медичній у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області.

Відповідно до висновку № 643/12-15 судово-будівельно-технічної експертизи від 18 січня 2016 року станом на 11 січня 2016 рік, такий нерухомий об'єкт, як квартири № 13 та № 14 по вулиці Медичній у будинку 11 у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області не існують, крім того ці приміщення є нежитловими.

З урахуванням вищезазначеного, суд прийшов висновків, що оскільки ОСОБА_2 ніколи не був власником нежитлових приміщень № 13 та № 14 в будинку № 11 по вулиці Медичній у м. Дніпродзержинську Дніпропетровській області, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Крім того, на час розгляду справи у відповідача відсутнє таке нерухоме майно, як квартири №13, №14 в будинку №11 по вул. Медичній в м. Дніпродзержинськ. На підставі свідоцтв про право власності від 22 січня 2013 року та 23 січня 2013 року, відповідач є власником саме нежитлових приміщень №13, №14 в будинку №11 по вул. Медичній в м. Дніпродзержинську і питання про визнання недійсними вищевказаних свідоцтв, позивачем не ставилося.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що узгоджуються з матеріалами справи та відповідають нормам діючого законодавства.

Так, стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з положеннями ст.ст. 317, 319 ЦК України саме власникові належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право особи, яка вважає себе власником майна, на витребування майна від добросовісного набувача повязується з вичерпним колом підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відсутність зазначених підстав виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Як вже було встановлено під час розгляду справи, відбулася зміна цільового призначення та статусу обєкта нерухомого майна на підставі рішення виконавчого комітету, що є предметом цього спору.

При цьому, твердження апеляційної скарги стосовно того, що відповідач ОСОБА_3 добре обізнаний щодо спірної ситуації, а тому не може бути добросовісним набувачем, не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.

Враховуючи відсутність на момент розгляду справи майна, яке може бути витребувано у добросовісного набувача, виключає таку закону можливість, як витребування спірних нежитлових приміщень.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про неспроможність висновків рішення суду про скасування державної реєстрації права власності на спірне майно, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

З наведеного вбачається, що реєстрація права власності має похідний характер від рішення про набуття права власності, тому в разі відсутності підстав для задоволення позову у частині витребування майна з чужого незаконного володіння, то не підлягає задоволенню й позовна вимога про державну реєстрацію права власності на спірне майно.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що справа вирішена неправильно, оскільки доводи зводяться до переоцінки доказів у справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_5

ОСОБА_6