УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2016 року м. Мукачево Справа №303/5893/16-ц 4с/303/45/16

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого судді Кость В.В.

при секретарі Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Мукачево скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та бездіяльності головного державного виконавця РВ ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 та зобовязання вчинити певні дії,

За участю:

представника скаржника ОСОБА_3В;

представника заінтересованої особи ОСОБА_4;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною скаргою.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2016 року провадження по справі в частині вимог ОСОБА_1 за скаргою відносно необхідності зобовязання вчинити певні дії закрито.

Необхідність задоволення скарги обґрунтовується доводами про неправомірні дії та бездіяльність головного державного виконавця РВ ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 (надалі Державний виконавець), які виразилися в безпідставному та тривалому невжитті заходів зі зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника, з урахуванням факту закінченого виконавчого провадження.

Як на підставу для задоволення скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що Державним виконавцем у триденний строк після винесення 20.11.2011 постанови про закінчення виконавчого провадження безпідставно не було повідомлено Державну прикордонну службу про зняття вищевказаної заборони, про що свідчить рішення даного органу про відмову йому в перетині державного кордону України від 28.08.2016 року.

Прийнявши участь у судовому засіданні, представник скаржника просив задоволити скаргу, зазначивши, що Державний виконавець, всупереч приписам ст.ст. 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції закону 2011 року та листа Міністерства юстиції України від 06.06.2008 №25-32/507, не вжив заходів щодо повідомлення Державної прикордонної служби України про необхідність зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

Також представник заявника просив поновити його довірителю строк звернення до суду з даною скаргою, наголосивши на поважності причин його пропуску, оскільки про порушення своїх конституційних прав щодо можливості вільного перетину кордонів України він дізнався лише після отримання рішення посадової особи Державної прикордонної служби України від 28.08.2016, після чого ним вживалися заходи з позасудового врегулювання проблемної для нього ситуації, шляхом надіслання територіальному органу державної виконавчої служби відповідних письмових звернень, які залишилися без відповіді, тому лише після цього ОСОБА_1 звернувся до суду.

Представник територіального органу державної виконавчої служби просив відмовити у задоволенні скарги з огляду на її безпідставність та необґрунтованість, зазначивши що в періоді, коли Державним виконавцем було винесено постанову від 20.12.2011, чинним на той час законодавством України не було передбачено обовязку чи припису державному виконавцю надсилати відповідним органам Державної прикордонної служби України постанов про зняття заборон щодо обмеження у праві виїзду за межі України.

Зазначив також те, що на момент судового розгляду справи, підтвердити чи спростувати доводи представника скаржника відносно невжиття держаним виконавцем заходів з повідомлення Держаної прикордонної служби України про зняття спірного обмеження є неможливим, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені.

Заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали скарги, суд констатує наступне.

На підставі постанови від 20.12.2011 Державний виконавець закінчив виконавче провадження ВП №27002333 з примусового виконання виконавчого листа №2-2449, виданого 01.09.2009 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області щодо стягнення з ОСОБА_1 суми 6640,84 на користь ФСС в Мукачівському району на підставі п. 4 частини першої статті 49 та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Постанова, а.с. 12).

Також на підставі вказаної постанови було припинено чинність арешту майна боржника із скасуванням інших заходів примусового виконання рішення суду, в тому числі й обмеження у праві виїзду за межі України.

ОСОБА_5 вилучення виконавчих проваджень для знищення від 28.01.2015 року свідчать про факт знищення вищевказаного виконавчого провадження.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV у редакції чинній на момент винесення Постанови передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

У спірній по справі ситуації суд виходить з того, що Державний виконавець приймаючи Постанову виконав вимоги ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV у редакції чинній на момент її винесення, вживши заходи зі скасування обмеження у праві виїзду за кордон боржника.

Також слід констатувати те, що на момент винесення Постанови не існувало будь яких нормативно-правових актів, які б регламентували та визначали обовязок державних виконавців надсилати виконавчі документи про зняття обмежень у праві виїзду за кордон боржників до відповідних органів Державної прикордонної служби України після закінчення виконавчого провадження.

Також і положення ст. 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV таких приписів не містять, а зазначений представником скаржника лист Міністерства юстиції України від 06.06.2008 №25-32/507 носить лише інформативний та рекомендаційний характер, і за його невиконання не може бути констатовано факт бездіяльності Державного виконавця.

У звязку із знищенням матеріалів відповідного виконавчого провадження зясувати обставини щодо вжиття чи невжиття Державним виконавцем заходів з повідомлення Державної прикордонної служби України про зняття спірної заборони, є неможливим.

Посилання представника скаржника на те, що у 2013 році Державним виконавцем було направлено лист голові Державної прикордонної служби про відкликання ухвали суду відносно встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 і, що це є свідченням того, що відповідних заходів не було вчинено у 2011 році, судом відхиляються, оскільки вказані аргументи не можуть вважатися доказом того, що Державний виконавець не вжив відповідних заходів зі скасування обмеження та доведення інформації про це до Державної прикордонної служби у 2011 році.

З урахуванням вищенаведених обставин справи та враховуючи те, що в судовому засіданні ні скаржником, ні його представником не доведено факту неправомірних дії чи бездіяльності Державного виконавця з приводу несвоєчасного вжиття заходів щодо повідомлення Держаної прикордонної служби України про зняття заборони у праві виїзду за кордон ОСОБА_1, у задовленні скарги слід відмовити, поновивши йому строк звернення до суду із скаргою в силу наведених ним поважних причин його пропуску.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 3, 8, 14, 209-210, 385-387 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду із скаргою про визнання неправомірними дій та бездіяльності головного державного виконавця РВ ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2

2. У задоволенні скарги відмовити повністю.

3. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя В.В. Кость