Справа № 164/283/15-ц Провадження № 22-ц/773/674/16 Головуючий у 1 інстанції: Покидюк М.В.
Категорія: 39 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2016 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю. ,

суддів - Грушицького А.І., Свистун О.В.,

з участю:

секретаря Концевич Я.О.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Четвертнянської сільської ради Маневицького району Волинської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_5 на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 07 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, покликаючись на те, що після смерті батьків відкрилась спадщина на належне їм майно, однак при її зверненні до сільської ради для отримання документів, вона дізналась про наявність заповіту, складеного матірю ОСОБА_6 в її користь. При зверненні до нотаріуса для оформлення спадщини їй було відмовлено у звязку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Вважаючи, що строк пропущено нею з поважних причин, просила суд його поновити та визначити додатковий строк на подання документів для прийняття спадщини.

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 07 квітня 2015 року позов задоволено повністю. Визначено ОСОБА_2 для прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 додатковий строк в 2 місяці.

Не погоджуючись із рішенням суду, особа яка не брала участі у справі, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове -про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно з вимогами ст. ст.213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак дане рішення не відповідає вказаним вимогам Закону.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк звернення до нотаріуса із заявою для прийняття спадщини з поважних причин, та такий строк у відповідності до ч. 3 ст. 1272 ЦПК України підлягає поновленню.

Проте з такими висновками суду не можна погодитись, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та не ґрунтуються на законі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За положенями ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Суд, відповідно до п. 24 вказаної постанови, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Таким чином, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 були подружжям (а.с. 35). Від шлюбу вони мають чотирьох дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_1, та ОСОБА_8.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи копій заповітів, один був складений ОСОБА_6 19.01.2011 року, в якому усе своє майно вона заповіла своїй - позивачці дочці ОСОБА_2 (а.с.7)., а інший - складений ОСОБА_7, який заповів усе своє майно іншій дочці - ОСОБА_5 (а.с.33). Відповідно до свідоцтв про смерть ОСОБА_6 померла 23.11.2013 року ( а.с. 8)., а ОСОБА_7 -21.12.2014 року (а.с.34).

З довідки Четвертнянської сільської ради Маневицького району Волинської області, виданої 15.06.2015 року № 660, слідує, що заповіт ОСОБА_7 на все належне йому майно посвідчувався 19.01.2011 року за реєстровим №4 на імя ОСОБА_5 В пункті 3 довідки вказано, що крім ОСОБА_5 є інші спадкоємці, передбачені ст.1241 ЦК України. Однак, дана обставина судом першої інстанції була залишена поза увагою, що суперечить нормам процесуального права.

У відповідності до ч.1 ст. 1261 ЦК України, - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, яким визначено позивачу додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, безпосередньо стосується прав та обовязків апелянта, яка входить до кола спадкоємців першої черги.

Із аналізу зазначених норм матеріального права випливає, що вирішуючи справу, суд зобов'язаний був встановлювати усі обставини справи, тому колегія суддів вважає, що такі мотиви суду є вирішенням питання про права особи, яка не брала участі у справі, що суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст.3 ЦК України) та вимогам ст. 15 ЦК України.

Зазначені норми права судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховані, тому висновок суду є передчасним, оскільки встановивши, що ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за заповітом, суд не з`ясував належно коло спадкоємців після смерті подружжя ОСОБА_7, не вирішив питання щодо залучення інших спадкоємців до участі в справі, що є порушенням норм матеріального і процесуального права та у відповідності з положеннями ст. 309 ЦПК України, тягне за собою скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 07 квітня 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Четвертнянської сільської ради Маневицького району Волинської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді