Категорія 57Доповідач Стеблюк Л. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2016 рокум. Вінниця

06.05.2016 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої : Стеблюк Л.П.

суддів: Колоса С.С., Якименко М.М.

при секретарі: Кирилюк Л.М.

за участю ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Імексбанк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 14.07.2014 року уклав із ПАТ КБ «Імексбанк» в особі начальника відділення № 323 ПАТ КБ «Імексбанк» у м. Вінниці Наконечної Н.А. договір № про приєднання до Публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року, що був розміщений на сайті банку в Інтернеті. Відповідно до умов договору він вніс суму депозиту 5 481 доларів США на строк 396 днів, а банк зобов`язався 14.08.2015 року або на вимогу позивача повернути кошти депозиту та щомісячно сплачувати позивачеві проценти з розрахунку 11% річних. 15.12.2014 року відповідач відмовився виплатити відсотки за вкладом в розмірі 251 долар США в зв`язку з відсутністю коштів та відмовився достроково повернути вклад. В зв`язку з віднесенням банку до категорії неплатоспроможних банк не повернув депозит із відсотками, з урахуванням індексу інфляції, 3% річних в сумі, яка на момент звернення до суду з позовом складала 6 422,37 доларів США, чим порушив зобов`язання і вимоги ст.ст. 625, 1050, 1060 ЦК України. Цим порушені його права як споживача і завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з образою, протиправною поведінкою відповідачів, неможливістю розпорядитись власними коштами. Компенсація моральної шкоди визначена відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 23 ЦК України, яку позивач оцінив в 10 000 грн. Також позивач вважає, що оскільки банк віднесено до категорії неплатоспроможних внаслідок дій та бездіяльності ОСОБА_3, який був засновником та акціонером банку, а також ОСОБА_4, який був головою правління банку, вони мають нести відповідальність своїм майном відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 26.02.2016 року ОСОБА_2 просив розірвати договір банківського вкладу (депозиту) № від 14.07.2014 року та стягнути солідарно з відповідачів на його користь борг за договором з урахуванням індексу інфляції в розмірі 75370 грн., 3% річних від простроченої суми боргу - 2 232,50 грн., грошове відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду, оскільки судом неповно з'ясовано обставини справи, та про постановлення нового рішення, про задоволення його позову у повному обсязі.

Перепровіривши законність та обгрунтованність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, висновок суду про задоволення позову позовних вимог ґрунтується на наступному.

14.07.2014 року між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір № про приєднання до Публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року. Відповідно до умов договору сума вкладу - 5481 долар США, процентна ставка 11% річних, вкладний рахунок № НОМЕР_1, поточний рахунок № НОМЕР_2, дата внесення суми вкладу - 14.07.2014 р. строком на 396 днів, дата повернення вкладу - 14.08.2015 року, порядок сплати відсотків щомісячне.

Сторонами не заперечувалося, що між ОСОБА_2 та ПАТ «Імексбанк» був укладений договір банківського вкладу, тому дана обставина не підлягає доказуванню в силу ст. 61 ЦПК України.

Згідно ст. 1058 ч. 1 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1060 ЦК України за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В судовому засіданні було встановлено, що банк не виконав своє зобов'язання щодо повернення ОСОБА_2 вкладу із процентами, чим порушив права позивача, проте ще до закінчення строку дії договору в банку запроваджено заходи, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому правовідносини регулюються цим законом, який є спеціальним.

Так, постановою Правління Національного банку України від 26.01.2015 року «Про віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.01.2015 року прийнято рішення № 16 про запровадження з 27.01.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Імексбанк».

На підставі постанови Правління Національного банку України від 21.05.2015 року № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Імексбанк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 27.05.2015 року прийнято рішення № 105 «Про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Імексбанк» та призначено уповноважену особу Фонду - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу затвердження тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Северина Ю.П. строком 0 27.05.2015 року до 26.05.2016 року включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.10.2015 року № 189 змінено Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію АТ «Імексбанк» на Гаджиєва С.О.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації, а також у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Згідно ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку , звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України та офіційним курсом гривні, встановленої Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн.

В судовому засіданні позивач визнав, що отримав через АБ «Південний» кошти від Фонду гарантування вкладів в сумі 91 040,81 грн., тому його вимога включена до реєстру вимог кредиторів банку, що в силу ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Оскільки вимога кредитора ОСОБА_2 перевищує розмір гарантованої суми компенсації її виплата буде здійснена в порядку, встановленому ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Обґрунтовуючи позовні вимоги про солідарне стягнення суми вкладу з ПАТ «Імексбанк» та співзасновника ОСОБА_3, голови правління банку ОСОБА_4, позивач посилався на вимоги ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», оскільки вважає, що саме з вини цих учасників банку банк віднесено до категорії неплатоспроможних, а з рахунків банку зникла частина коштів, що підтверджується звітом про фінансовий стан (баланс) за 3 квартал 2014 року.

В судовому засіданні належними доказами не доведено підстав для покладення на відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 цивільно-правової відповідальності за зобов'язаннями ПАТ «Імексбанк», а твердження позивача про доведення відповідачами банку до неплатоспроможності є лише припущенням.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що позов про солідарне стягнення з відповідачів боргу за депозитним договором з урахуванням індексу інфляції, 3% річних задоволенню не підлягає.

Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про розірвання договору та стягнення боргу за договором банківського вкладу, крім того, оскільки між ОСОБА_2 та ПАТ «Імексбанк» виникли договірні зобов'язальні правовідносини і договором, а також Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено право на відшкодування моральної шкоди в разі невиконання зобов'язання, позов в частині стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягає.

При обґрунтуванні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди позивач також посилався на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», проте задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди з цієї підстави можливе лише з урахуванням положень п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону, який передбачає право споживачів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що заподіяна небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією (товар, робота чи послуга, що виготовляється, виконується чи надається для суспільних потреб), у випадках, передбачених законом.

Суд також вважає, що не можуть бути задоволені вимоги про розірвання договору банківського вкладу (депозиту) від 14.07.2014 року.

Даний договір укладений шляхом приєднання вкладника, що має намір отримувати банківські послуги. Вкладник не може запропонувати свої умови до цього договору відповідно до ст. 634 ЦК України. У випадку незгоди зі змістом та формою договору чи окремих його положень вкладник вправі відмовитись від його укладення.

Підписанням цього договору позивач ОСОБА_2 прийняв умови та приєднався до Публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року АТ «Імексбанк» (п. 4, 5 договору від 14.07.2014 р.).

При розгляді справи у суді апеляційної інстанції позивач надав суду свої письмові та аналогічні їм усні пояснення, зазначаючи при цьому, що оскільки банк фактично позбавлений права здійснювати будь-які перерахування з рахунку, відкритого на ім'я позивача, що унеможливлює виконання банком його зобов'язань банку по укладеному з позивачем депозитному договору, відповідно до ч.4 ст.300 ЦПК позивач частково відмовляється від своїх позовних вимог, а саме від позовних вимог до банку, з їх збереженням до інших солідарних відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з урахуванням вимог ст.1191 ЦК України щодо їх права регресу до банку у разі появи у нього можливості відшкодування заподіяної шкоди згідно з ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Дану позицію позивача колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, але строк на апеляційне оскарження на момент розгляду справи закінчився.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про відмову у задоволенні позову, оскільки останні ґрунтуються на повно з'ясованих обставинах справи.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, вірно застосував норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, що виникли між сторонами, підстав для скасування або зміни рішення суду колегія суддів не знаходить.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча: Л.П. Стеблюк

Судді: С.С. Колос

М.М. Якименко

/піписи/

з оригіном вірно