Справа № 356/946/16-ц Головуючий у І інстанції Дудар Т. В.
Провадження № 22-ц/780/5240/16 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 46 19.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілов О.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Березанського міського суду Київської області від 02 серпня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Березанської міської ради Київської області про усунення перешкод у користуванні проїздом загального користування та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні проїздом загального користування та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що між садибами, розташованими по АДРЕСА_1 існував загальний проїзд, який в основному використовувався для заїзду на суміжні городи. Навесні 2013 року раптово виникла перешкода у вигляді додаткових воріт та металевого паркану таким чином, що загальний проїзд став приватним, тобто дає можливість заїхати тільки на суміжний город, яким користується сусідка ОСОБА_3, а на земельну ділянку позивача - ні. Протягом 3 років позивач вживає заходів по усуненню перешкод для заїзду, але безрезультатно. За цей період ОСОБА_2 двічі зверталася за захистом до Березанського міського суду Київської області, однак у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Тому позивач просить суд зобов'язати ОСОБА_3, що мешкає по АДРЕСА_1 та Березанську міську раду Київської області усунути та не чинити їй перешкоди в користуванні спільним заїздом домогосподарства (земельної ділянки), що розташована по АДРЕСА_2, шляхом демонтажу воріт із спільного заїзду та металевого паркану. Стягнути з відповідачів, ОСОБА_3 та Березанської міської ради Київської області солідарно завдану моральну шкоду у розмірі 150000 (сто п'ятдесят тисяч) гривень.

У судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав у повному обсязі, обгрунтовуючи її доводами, викладеними у позовній заяві, з посиланням на докази, які містяться у матеріалах справи та досліджені у ході судового розгляду.

Відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с 27, 35, 36, 41, 42, 74) до суду не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, однак надала письмові заперечення проти позову просила відмовити позивачці в повному обсязі.

Відповідач Березанська міська рада Київської області, будучи належним чином повідомлені до суду не з'явилася, про причини неявки суду не повідомили.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 02 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із висновком, наведеним у рішенні, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити по справі нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких зазначено - припинення дії, яка порушує право та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Окрім цього вказано, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 з 19 червня 2006 року на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

12 травня 2014 року рішенням Березанського міського суду Київської області, яке набрало законної сили 23 травня 2014 року, було встановлено, що набувши право власності на земельні ділянки по АДРЕСА_2 у 2006 році, ОСОБА_2 у 2013 року поставила паркан, відгородившись від сусідньої земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а.с. 69 абз. 6).

Отже, отримавши у власність земельну ділянку по АДРЕСА_2, позивач ОСОБА_2 почала реалізовувати свої права власника, в тому числі і обгородивши власну земельну ділянку.

У судовому засіданні представник позивача не зміг дати відповідь, хто є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1, хоча й допускав, що на сьогоднішній день вказана земельна ділянка належить відповідачу ОСОБА_3 Належність земельних ділянок по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 з 01 грудня 2014 року опосередковано підтверджується постановою Березанського міського суду Київської області від 12 листопада 2015 року (а.с. 66 на звороті абз. 10). Вказане судове рішення було скасоване ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду 20 січня 2016 року з підстав неможливості розгляду справи в порядку адміністративного судочинства із закриттям провадження у справі, однак, попри це в мотивувальній частині рішення апеляційної інстанції зазначено про належність земельних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідно (а.с. 78 абз. 7 та на звороті абз. 2).

З пояснень представника позивача, наданих під час судового розгляду, встановлено, що попередній землекористувач - ОСОБА_2, користувався одночасно земельними ділянками, які на сьогоднішній день знаходяться по АДРЕСА_1, як однією земельною ділянкою. Повідомити, коли саме це було і на якій правовій підставі ОСОБА_2 користувався земельними ділянками, представник позивача не зміг. Однак вказував, що посередині двору були ворота, через які можна було, проїхавши по подвір'ю, дістатися до городу за хатою. Вказана земельна ділянка за життя була усно розділена між його синами і таким чином склався певний порядок користування частиною подвір'я.

Положеннями ст. 149 ЗК України встановлено порядок вилучення земельних ділянок.

Жодних доказів того, що існують будь-які рішення про вилучення земельною ділянки для встановлення міського проїзду між земельними ділянками по АДРЕСА_1 та 145 суду надано не було.

Колегією суддів ставиться під сумнів посилання позивача та її представника на те, що станом на 01 червня 2011 рік між спірними землеволодіннями існував проїзд загального користування, про що свідчить копія з викопіювання з опорного плану м. Березань (а.с. 5), оскільки на плані констатовано лише наявність проїзду із зазначенням його площі, проте ні довжини, ні ширини проїзду не вказано, що унеможливлює віднесення його до проїзду загального користування в розумінні ДБН, окрім цього, про можливість користуватися цим проїздом усій громаді не зазначено. Більше того, спірний проїзд закритий для вільного доступу сторонніх осіб, як це вбачається з фотографій наданих позивачем та її представником (а.с. 7, 48-51), оскільки закритий воротами. З пояснень представника позивача також встановлено, що ворота на спірній ділянці існували ще задовго до 2013 року. Тобто, суд приходить до висновку, що між сторонами станом на 2011 рік склався певний порядок користування суміжними земельними ділянками.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Пунктами б) і д) ч. 1 ст. 90 ЗК України гарантовано право власника земельної ділянки самостійно господарювати на землі та споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі та споруди.

Як зазначалося вище, ОСОБА_3 скористалася своїм правом та отримала 04 грудня 2014 року у власність земельні ділянки по АДРЕСА_1. Жодних доказів того, що земельна ділянка по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, якимось чином чи якоюсь частиною накладається на земельну ділянку по АДРЕСА_2 яка належить ОСОБА_2, і таким чином останній створюються перешкоди у користуванні власною земельною ділянкою, суду надано не було. Окрім цього, доказів того, що ОСОБА_3 спорудила ворота і паркан не на своїй земельній ділянці, суду надано не було. Право споруджувати будь-які об'єкти на власній земельній ділянці, не порушуючи при цьому вимог про цільове використання землі та ДБН, кожній особі гарантується державою.

Колегія суддів не бере до уваги копію акту депутата Березанської міської ради від 28 березня 2016 року (а.с. 3), оскільки копія ніким не завірена, оригінал суду не надавався, відсутній відтиск гербової печатки Березанської міської ради та підпис депутата не посвідчено секретарем ради, як того вимагають правила діловодства.

Також колегія суддів критично оцінює відомості, викладені у заявах, актах, листах, претензіях тощо (а.с. 54-65) оскільки з 04 грудня 2014 року власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, яка як власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися належною їй земельною ділянкою з урахуванням її цільового призначення.

Окрім цього, з копії викопіювання з опорного плану м. Березань (а.с. 5) та копії державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 4) вбачається, що однією із сторін земельна ділянка ОСОБА_2 виходить на АДРЕСА_1 Довжина цієї сторони складає 20,85 м, що, на думку суду, є достатнім для організації заїзду на власну земельну ділянку.

За таких обставин, колегія суддів дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позову у частині усунення перешкод у користуванні проїздом загального користування у зв'язку із недоведеністю позовних вимог та в частині вимоги про відшкодування моральної шкоди, які випливають із створення перешкод у користуванні майном теж не підлягають до задоволення.

Оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. За змістом частини третьої статті 14 ЦПК України, частини третьої статті 61 ЦПК України.

Натомість, жодних доказів, які б могли призвести до скасування оскаржуваного рішення апелянтом не було надано.

Рішення суду є обґрунтованим та доведеним, підстав для скасування, передбачених вимогами ст. 309 ЦПК України апелянтом не було наведено.

Таким чином, судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні. За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 02 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: