У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання поруки припиненою за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 3 жовтня 2007 року між ОСОБА_5 та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти частинами, в межах максимального ліміту, який на дату укладення договору встановлено у розмірі 193 900 доларів США із сплатою 13,50% річних з кінцевим терміном повернення до 2 жовтня 2022 року.

Вказував, що з метою забезпечення виконання вищевказаного зобов'язання, 3 жовтня 2007 року між ним та банком було укладено договір поруки.

Зазначав, що 18 жовтня 2012 року він отримав вимогу про дострокове погашення заборгованості, оскільки ОСОБА_5 належним чином свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором не виконував.

15 липня 2014 року банк звернувся до Третейського суду при Асоціації українських банків про стягнення заборгованості з нього та ОСОБА_5, тобто з пропуском шестимісячного строку.

З урахуванням викладеного, позивач просив визнати поруку припиненою.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, суди, з'ясували характер правовідносин, що склались між сторонами, врахували вимоги ч. 4 ст. 559 ЦК України, та на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про відсутність підстав для припинення поруки у зв'язку з пропуском шестимісячного строку.

Крім того, висновок судів попередніх інстанцій узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові Верховного Суду України № 6-1199цс16 від 6 липня 2016 року.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не убачається, доводи, наведені у касаційній скарзі, фактично зводяться до незгоди заявника з висновками судів щодо оцінки доказів у справі.

Таким чином, доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.О. Леванчук

М.В.Демяносов

Ю.Г.Іваненко