Ухвала

іменем україни

12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Завгородньої І.М., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Харківської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу та визнання права власності, за касаційною скаргоюХарківської міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу та визнання права власності.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що з 1981 року вона та ОСОБА_5 проживати однією сім'єю без шлюбу, за місцем її реєстрації та фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2. 15 серпня 2014 року ОСОБА_5 помер. Після смерті ОСОБА_5 залишилась спадщина, яка складається з однокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1, що належала спадкодавцю на праві приватної власності. Мати померлого, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є єдиною спадкоємницею першої черги за законом, від прийняття спадщини відмовилась на користь ОСОБА_4, про що надала заяву на адресу нотаріуса. 29 березня 2015 року ОСОБА_6 померла. У період проживання однією сім'єю жоден з них в іншому шлюбі не перебував. Позивач вважала, що майно, набуте в період спільного її проживання з ОСОБА_5, є їх спільною власністю, в зв'язку з чим вона має право на квартиру АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, з урахуванням уточнень, позивач просила встановити факт проживання однією сім'єю без шлюбу з ОСОБА_5 в період з 1981 року і по день його смерті, а саме 15 серпня 2014 року; визнати її спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_5; визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, однією сім'єю з 2004 року по 15 серпня 2014 рік.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Харківська міська рада просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дійсно з 1981 року по 15 серпня 2014 року проживали разом однією сім'єю у розумінні ч. 2 ст. 3 СК України, дійшов обґрунтованого висновку про встановлення цього факту.

Крім того, судами попередніх інстанцій зроблено правильний висновок про те, що ОСОБА_4 не позбавлена можливості звернення до нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності, у видачі якого їй було відмовлено з підстав відсутності підтвердження факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Харківської міської ради відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

І.М.Завгородня

О.В.Попович