РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/257/16-ц
Провадження № 2/327/120/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2016 року смт.Розівка

Розівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кущ Т.М.,

при секретарі судового засідання Вьюкіній Г.В.,

за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Розівського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Солодководненської сільської ради Розівського району Запорізької області (далі - Солодководненська сільрада) про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, третя особа без самостійних вимог - Розівська районна державна нотаріальна контора Запорізької області (далі - нотаріальна контора),-

В С Т А Н О В И В :

14 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дідусь ОСОБА_2, після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді, зокрема, земельної ділянки площею 5,90 гектарів (далі - га), що розташована на території Солодководненської сільради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю згідно державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого на підставі рішення Солодководненської сільради від 28 квітня 2000 року №7 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 26 березня 2001 року за №331. За життя ОСОБА_2 залишив заповіт, складений та посвідчений 20 січня 2010 року секретарем виконавчого комітету Солодководненської сільради, згідно з яким останній заповів все своє майно, у тому числі вищезазначену земельну ділянку, ОСОБА_1.Позивач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2, однак державний нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на зазначену земельну ділянку на ім'я спадкодавця. Посилаючись на відсутність можливості отримати дублікат державного акту, позивач ОСОБА_1 прохає суд визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Позивач ОСОБА_1 у письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона позов підтримує у повному обсязіпо тих підставах, які були викладені в позовній заяві (а.с.30-34).

Позицію позивача ОСОБА_1 підтримав її повноважний представник ОСОБА_3, який надав судові відповідну письмову заяву (а.с.35).

Відповідач - Солодководненська сільрада позов визнала, фактичні обставини у справі повноважний представник відповідача Клименко НМ. не оспорював, про що судові була надана відповідна письмова заява (а.с.36-40).

Мацків Т.М. як представник третьої особи без самостійних вимог у письмовій заяві, поданій до суду, не заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1, погодившись із наведеними у ньому доводами (а.с.41).

Сторони, їх представники та представник третьої особи в судове засідання не з'явились, хоча про час і місце його проведення повідомлялися належним чином (а.с.25,28,29), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.30,35,36,41).

Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін, та представника третьої особи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, з'ясувавши позицію учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи дані та докази, надавши їм належну оцінку, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 березня 2001 року на підставі рішення Солодководненської сільради від 28 квітня 2000 року №7 ОСОБА_2 було видано державний акт серії НОМЕР_2 на право приватної власності на землю та передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 5,90 га, яка розташована на території Солодководненської сільради і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №331 (а.с.8-11,12,13).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 67 років в с.Затишшя Гуляйпільського району Запорізької області, про що в Книзі реєстрації смертей 09 лютого 2010 року зроблено відповідний актовий запис №41. Вказані відомості підтверджуються свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_3 (а.с.4). Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, зокрема, на вищезазначену земельну ділянку.

Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Частинами 1,4 статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

З матеріалів справи, а також згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру та листа завідувача нотаріальної контори встановлено, що за життя ОСОБА_2 залишив заповіт, складений 20 січня 2010 року та того ж дня зареєстрований секретарем виконавчого комітету Солодководненської сільради в реєстрі за №02 за номером у спадковому реєстрі 37759867, згідно з яким ОСОБА_2 все належне йому майно заповів ОСОБА_1. При цьому, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 нотаріальною конторою 17 лютого 2010 року за заявою спадкоємця за заповітом ОСОБА_1 заведена спадкова справа № 09/2010 за номером у спадковому реєстрі 48887752. Інші заяви щодо прийняття або відмови від спадщини до нотаріальної контори не надходили, випадків усунення спадкоємців померлої від права на спадкування не встановлено (а.с.5,6,42-44).

Згідно з п.4.20 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (з відповідними змінами), видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Постановою державного нотаріуса від 16 березня 2015 року №131/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, що розташована на території Солодководненської сільради, яка залишилась після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2. Нотаріус роз'яснив, що ОСОБА_1 може отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку лише за умови надання правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку на ім'я спадкодавця (а.с.14).

Абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

За правилами частини 1 ст.125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З листа (витягу) Управління Держгеокадастру у Куйбишевському районі Запорізької області про земельну ділянку встановлено, що померлому ОСОБА_2 згідно державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого 26 березня 2001 року Солодководненською сільрадою на підставі відповідного рішення від 28 квітня 2000 року №7, належить земельна ділянка площею 5,90 га, що розташована на території Солодководненської сільради. Зазначений державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №331 (а.с.7).

Як встановлено із заяви позивача, померлим ОСОБА_2 за життя було втрачено оригінал державного акту серії НОМЕР_2 на право власності на вищевказану земельну ділянку (а.с.2).

Разом з тим, виготовлення, видача та реєстрація державних актів (дублікатів) з 01 січня 2013 року не передбачена.

При цьому, судом враховано те, що свідоцтво про право на спадщину - це процесуальний нотаріальний документ, який посвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців.

За таких обставин, неможливість отримання дубліката державного акта замість втраченого не позбавляє спадкоємця ОСОБА_1 права на спадщину.

Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

Згідно п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV (зі змінами) державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Беручи до уваги те, що у ОСОБА_1 виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Питання про розподіл судових витрат позивачем ОСОБА_1 не порушувалось.

Керуючись стст.182,373,1216,1218,1297 ЦК України, стст.125,126 ЗК України, стст.10,11,60, 88,174,209,212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Преображенка Оріхівського району Запорізької області, в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно, а саме земельну ділянку загальною площею 5,90 (п'ять цілих дев'яносто сотих) гектарів, яка розташована на території Солодководненської сільської ради Розівського району Запорізької області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Затишшя Гуляйпільського району Запорізької області, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого на підставі рішення Солодководненської сільської ради Розівського району Запорізької області від 28 квітня 2000 року №7 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю 26 березня 2001 року за №331.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції - Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.М. Кущ