Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 року смт. Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області в складі :

головуючого - судді Лобановської С.М.

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши позовну заяву Громадської організації «Законність і правопорядок» діючої в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання нотаріальних дій неправомірними та визнання заповіту недійсними, треті особи секретар Кіровської сільської ради Близнюківського району Харківської області ОСОБА_4, Близнюківська державна нотаріальна контора Харківської області, -

в с т а н о в и в:

Громадська організація «Законність і правопорядок», діюча в інтересах ОСОБА_2, звернулася з позовом до ОСОБА_3 про визнання нотаріальних дій неправомірними та визнання заповіту недійсними.

В обґрунтування позову зазначає, що 10 листопада 2014 року помер ОСОБА_5. 14 квітня 2015 року дружина померлого ОСОБА_2, звернулася до Близнюківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого.

05 липня 2015 року ОСОБА_2 було ознайомлено зі змістом заповіту, складеного 07 жовтня 2014 року ОСОБА_5, відповідно до якого її чоловік заповідав все майно, яке йому належить на праві власності, ОСОБА_3 Вказаний заповіт було посвідчено секретарем Кіровської сільської ради Харківської області ОСОБА_6.

ОСОБА_2 стверджує, що під заповітом стоїть підпис, який не належить її померлому чоловіку, крім того, вважає, що у останнього було відсутнє волевиявлення через стійкий розлад здоровя, а тому на момент складання заповіту він не здатний був усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

На підставі викладеного позивач вважає, що секретарем Кіровської сільської ради Харківської області було порушено процедуру вчинення нотаріальної дії, що полягає у відсутності застереження про прочитання заповіту вголос, яке мало бути зазначено особисто заповідачем, не перевірено його дієздатність та волевиявлення.

У звязку з наведеним позивач просить позов задовольнити, визнати дії секретаря Кіровської сільської ради Харківської області стосовно складання та посвідчення заповіту від імені ОСОБА_5 неправомірними та визнати цей заповіт недійсним.

Позивач в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, за участю її представника.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, вказавши, що на момент укладення заповіту ОСОБА_5, в зв'язку із станом здоров'я, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Також вказав, що вказаний заповіт є недійсним в звязку з тим що надпис заповідача про прочитання заповіту стоїть після підпису заповідача, а не перед ним та надрукований на компютері.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_7 позовні вимоги не визнали та просили в задоволенні позову відмовити, пояснивши, що заповіт ОСОБА_5 склав на імя відповідачки з власної волі, оскільки вони проживали однією сімєю, вели спільне господарство, та знав, що ОСОБА_3 чекає від нього дитину, тому прийняв таке рішення. Крім того вказали, що при підписанні заповіту він спочатку був прочитаний заповідачем вголос і потім підписаний, тому вимоги, передбачені частиною 203 ЦК України дотримані.

Третя особа ОСОБА_4проти задоволення позову заперечувала, вказуючи що її дії стосовно складання та посвідчення вищезазначеного заповіту є правомірними та відповідають закону.

Третя особа завідувач Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області надала заяву про розгляд справи за її відсутності, у винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, помер 10 листопада 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 501241, виданого повторно 16 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Близнюківського районного управління юстиції у Харківській області. (т. 1, а.с.12).

Спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_2. Факт родинних відносин між померлим та ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ВЛ № 130427, виданого 15 січня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області (т. 1, а.с. 11).

Позивач, ОСОБА_2, у встановлений законодавством строк звернулася до Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини, але їй було повідомлено, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, звернулась ОСОБА_3, яка є спадкоємицею, згідно заповіту, посвідченого 07 жовтня 2014 року секретарем виконавчого комітету Кіровської сільської ради Близнюківського району Харківської області. (т.1, а.с. 13, 125).

Згідно наданої копії вищезазначеного заповіту ОСОБА_5 за своє життя склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Кіровської сільської ради Близнюківського району Харківської області ОСОБА_4, згідно якого на випадок своєї смерті зробив розпорядження: все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все, що буде йому належати за законом і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає за адресою: пр.. Комсомольський, буд. 4, с. Засулля Лубенського району Полтавської області. (том 1 а.с. 125).

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Як пояснила у судовому засіданні секретар виконавчого комітету Кіровської сільської ради Близнюківського району Харківської області ОСОБА_4, нею був надрукований заповіт за допомогою компютера. Після його роздрукування, ОСОБА_5 з власної волі у приміщенні сільської ради, в присутності голови сільської ради та відповідачки ОСОБА_3, самостійно прочитав заповіт вголос після чого підписав його. На момент підписання заповіту він був у задовільному стані, ОСОБА_4 з ним спілкувалася з приводу того на користь кого він складає заповіт, він чітко сказав, що заповіт складає на корись ОСОБА_3, та просив врахувати, що його дії при посвідченні заповіту були законними та відповідали волі заповідача.

Частиною 2 ст. 1248 ЦК України зазначено що, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно, або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Дані вимоги закону були дотримані при складанні та посвідченні заповіту ОСОБА_5 секретарем виконавчого комітету Кіровської сільської ради Близнюківського району Харківської області ОСОБА_4, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні.

Дані обставини також підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_8

Отже, судом встановлено, що секретарем виконавчого комітету Кіровської сільської ради Близнюківського району Харківської області ОСОБА_4, при складанні вказаного заповіту, було дотримано всіх вимоги ст. 1247 ЦК України. Відсутність у тексті заповіту власноручного напису заповідача про його прочитання вголос, не свідчить про порушення порядку посвідчення заповіту і не свідчить про його недійсність.

Якщо заповіт складений письмово, у встановленому порядку посвідчений нотаріусом та зареєстрований в реєстрі, підстави для визнання його недійсним, відповідно до ст. 1257 ЦК України відсутні.

Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам Цивільного кодексу України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2011 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вказано, що у випадках, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 17 вересня 2014 року розглянув справу № 6-131 цс 14, предметом якої був спір про визнання договору недійсним із підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого суд може визнати договір недійсним із підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України, в разі, якщо встановить, що у момент укладення договору позивач був неспроможний розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 29 лютого 2012 р. № 6-9 цс 12, відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами (ст. 212 ЦПК України), будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

За клопотанням представника позивача судом призначалася посмертна судово-психіатрична експертиза, проведення якої було доручено експертам комунального закладу охорони здоровя «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3».

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 273 від 31 березня 2016 року, експертною комісією зроблені наступні висновки: ОСОБА_5 при житті, а саме 07 жовтня 2014 року, ознаки будь-якого стійкого хронічного або тимчасового хворобливого психічного розладу (слабоумства чи інших психічних розладів), позбавляючи його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не виявляв; за своїм психічним станом ОСОБА_5 при складанні та підписанні заповіту 07 жовтня 2014 року, був здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Надати відповідь на питання: 1) у якому емоційному стані був ОСОБА_5 під час складання та підписання заповіту, а саме 07 жовтня 2014 року, лікарська комісія не змогла, оскільки дане питання не входять до компетенції судово-психіатричної експертизи.(т. 1, а.с. 252-255).

Отже проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про неспроможність ОСОБА_5 в момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними.

У суду немає підстав не взяти до уваги висновок експертизи.

Доказів щодо визнання ОСОБА_5 недієздатною особою суду не надані.

Таким чином, під час судового розгляду позивачем та представником позивача не доведено, що заповідач ОСОБА_5 у момент складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Натомість судом встановлено, що ОСОБА_5 на обліку у лікаря психіатра Близнюківської ЦРЛ не перебував, за медичною допомогою до лікаря психіатра не звертався, про що свідчить повідомлення в.о.головного лікаря КП «Близнюківської ЦРЛ» від 22 лютого 2016 року. (т. 1, а.с. 241-242).

Крім того, згідно пояснень у судовому засіданні свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_8, встановлено, що ОСОБА_5, перебуваючи на стаціонарному лікуванні в Близнюківській ЦРЛ та під час складання і підписання заповіту, був цілком адекватним, спілкувався з оточуючими, чітко висловлював свої думки. Жодних проявів психічних розладів не проявляв.

Як розяснено Пленумом Верховного Суду України в п.18 Постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкій розлад здоровя не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Оцінюючи всі наявні у справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що надані докази не свідчать про те, що померлий ОСОБА_5 в момент складання та підписання заповіту не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними, а тому підстав для визнання заповіту недійсним у суду не має.

Таким чином, доводи позивачів не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 212-215, 223 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 225, 1247 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволені позову Громадської організації «Законність і правопорядок», діючої в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання нотаріальних дій неправомірними та визнання заповіту недійсними, треті особи секретар Кіровської сільської ради Близнюківського району Харківської області ОСОБА_4, Близнюківська державна нотаріальна контора Харківської області відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Близнюківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 жовтня 2016 року.

Суддя С.М.Лобановська