АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5401/16 Справа № 205/7459/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Басова Н. В. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року м. Дніпро

20 вересня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Повєткіна В.В.

при секретарі - Сахарову Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» до ОСОБА_2, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Треті особи: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області «Про виселення та зняття з реєстрації»

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд»

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» до ОСОБА_2, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Треті особи: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області «Про виселення та зняття з реєстрації» - задоволенні.

Виселено ОСОБА_2, неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з кімнати АДРЕСА_1 з наданням житлового приміщення кімнати АДРЕСА_2, згідно наданого ордеру Публічним акціонерним товариством «Дніпровськпромбуд» № 1687 від 10.06.2013 року.

Зобов'язано Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за адресою кімната АДРЕСА_1

Також вирішення питання щодо судових витрат (том 2 а.с.76-79).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2015 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2015 року в частині зобов'язання Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за адресою: кімната АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено нове рішення, яким в цій частині позову публічного акціонерного товариства "Дніпровськпромбуд" відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін ( т.2 а.с. 126-132).

02 березня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про перегляд у зв'язку із нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2015 року. В обґрунтування якої посилалась на те, що на підставі вищезазначеного рішення суду її та інших відповідачів було виселено з кімнати АДРЕСА_1, який на праві власності належить Позивачу згідно з рішенням Господарського суду м. Дніпропетровська від 25.11.2009 та рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.04.2015 по справі №22-ц 774/3771/15. Заявниця зазначає, що нововиявленими обставинами є рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2015 та постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.02.2016, згідно із якими приміщення, з якого їх виселили, не є власністю Позивача та є гуртожитком а не санаторієм-профілакторієм (том 2 а.с.146-147).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення Ленінського районного суду від 10 лютого 2015 року у справі №205/7459/13-ц (провадження №2/205/602/15) за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» до ОСОБА_2, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Треті особи: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області «Про виселення та зняття з реєстрації» у зв'язку з ново виявленими обставинами - задоволено.

Скасовано рішення Ленінського районного суду від 10 лютого 2015 року у справі №205/7459/13-ц (провадження №2/205/602/15) за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» до ОСОБА_2, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Треті особи: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області «Про виселення та зняття з реєстрації».

Публічному акціонерному товариству «Дніпровськпромбуд» відмовлено у позові до ОСОБА_2, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Треті особи: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області «Про виселення та зняття з реєстрації» (том 2а.с.169-172).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, фактично просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позову щодо виселення й залишити заяву без задоволення (том 2 а.с.175-178).

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи, що апелянт фактично оскаржує рішення суду в частині позовних вимог щодо виселення, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах. В іншій частині рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, оскільки апеляційна скарга не має відповідних доводів, а тому й апеляційним судом - не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду в оскаржує мій частині залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі (ст. 179 ЦПК).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» від 30 березня 2012 року N4, вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Суд 1 інстанції, задовольняючи заяву та скасовуючи рішення за нововиявленими обставинами, виходив із того, що в рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2015 року по справі №ПР8/224-09 та постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.02.2016 року по справі №ПР8/224-09, встановлені обставини, які є істотними для справи обставинами, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Так, звертаючись з даним позовом до суду позивач зазначав, що він є власником будівлі санаторію-профілакторію по АДРЕСА_1

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2015 року, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.02.2016 року, задоволено заяву заступника прокурора Дніпропетровської області про перегляд рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2009 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській області до ВАТ «Дніпровськпромбуд», третя особа: Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ТОВ «ФУТУРУМ» м. Дніпропетровськ про визнання права власності (т.2 а.с.159-162, а.с.155-158). Скасовано рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2009 року. Позов задоволено. Визнано право державної власності на будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому суд 1 інстанції зазначає, що господарським судом було встановлено, що: «…В інвентаризаційному описі основних засобів №30 «житловий фонд» в розділі «Житлові будинки» під інвентаризаційним №505 будівля по АДРЕСА_1 , 1952 року, балансовою вартістю крб., визначена як житловий будинок. Відповідно до відомості вартості гуртожитків по АП «Дніпровськпромбуд» станом на 01.05.1995 р. будівля по АДРЕСА_1. За наказом №20 від 28.04.1995 р. головою інвентаризаційної комісії визначено ОСОБА_11

28.07.1995р. начальником регіонального відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській області ОСОБА_12 було затверджено акт оцінки вартості майна орендного підприємства «Дніпровсьпромбуд», згідно з яким до вартості майна, що підлягало приватизації, не увійшла вартість майна, для якого встановлені пільги - на суму 20275 тис. крб..

07.08.1995р. начальником Регіонального відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській області ОСОБА_12 затверджено план приватизації орендного підприємства АП «Дніпровськпромбуд», де спірна будівля не увійшла до статутного фонду товариства, а була визначена як санаторій-профілакторій, що відноситься до об'єктів соціально-побутового призначення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2015р. у справі №205/197/15-к, що набрала законної сили 20.02.2015р., встановлено, що ОСОБА_11, перебуваючи на посаді в.о. начальника ЖКК ОП «Дніпровськпромбуд» та призначений відповідно до наказу №20 від 28.04.95р. «Про створення робочої комісії по інвентаризації ЖКК ОП «Дніпровськпромбуд» головою вказаної комісії, внаслідок неналежного виконання своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, в інвентаризаційному описі від 06.05.95р. зазначив гуртожиток АДРЕСА_1 не як житловий будинок, а як санаторій-профілакторій. На підставі вказаного опису ЖКК ОП «Дніпровськпромбуд» складено план приватизації ОП «Дніпровськпромбуд», за яким зазначений гуртожиток було включено до об'єктів соціально-побутового призначення, в результаті чого будівля гуртожитку не була передана до комунальної власності та незаконно вибула з власності держави.

Предметом даного судового розгляду є вимога про визначення права власності на нерухоме майно у зв'язку з безоплатною передачею державного майна - будівлі по АДРЕСА_1, у власність відповідача…

Судом також встановлено, що під час приватизації цілісного майнового комплексу орендного підприємства «Дніпровськпромбуд» спірна будівля по АДРЕСА_1 незаконно вибула з власності держави, а тому у відповідача не виникло право власності на нерухоме майно за наслідками приватизації (т.2 а.с.161).

Колегія суддів погоджується з висновками суду 1 інстанції, що вищевказані обставини дійсно є нововиявленими в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову про виселення, суд 1 інстанції виходив із того, що з урахуванням нововиявлених обставин, позивач не є власником спірного приміщення, а тому його вимоги є необґрунтованими та такими що не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 1 ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Згідно до вимог ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З матеріалів справи, з урахуванням нововиявлених обставин, вбачається, що під час приватизації цілісного майнового комплексу орендного підприємства «Дніпровськпромбуд» спірна будівля по АДРЕСА_1 незаконно вибула з власності держави, а тому у позивача по даній справі не виникло право власності на нерухоме майно за наслідками приватизації, тобто позивач не є власником спірного приміщення, яке визнано державною власністю на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2015 року, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.02.2016 року.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищезазначені нововиявлені обставини та встановлення судом, що спірна будівля по АДРЕСА_1 незаконно вибула з власності держави, право власності якої визнано на підставі вищевказаного рішення, та те, що у позивача по даній справі не виникло право власності на нерухоме майно за наслідками приватизації, тобто він не є власником спірного приміщення, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові про виселення відповідачів.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, і постановив обґрунтоване рішення про відмову у виселенні відповідачів, яке відповідає вимогам закону.

Доводи апелянта, що обставини на які посилається відповідачка, не є нововиявленими, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як зазначено вище, вони спростовуються матеріалами справи і не ґрунтуються на законі.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в частині відмови у задоволенні відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 361, 364-1, 365 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2016 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: