АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1213/16Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Пальміра» на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 30 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Пальміра» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення збитків, заподіяних внаслідок неодержання доходу,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_5 звернулася до суду з даним позовом, яким просила усунути перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою, розміром 3,1986 га, що знаходиться в адмінмежах Мехедівської сільської ради Драбівського району, право власності на яку зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №06, шляхом зобовязання відповідача утриматися від вчинення перешкод землевпорядній організації при виділенні земельної ділянки в натурі, забезпечення присутності свого представника при проведенні робіт по виділенню земельної ділянки в натурі та підписання акта прийому-передачі земельної ділянки; стягнути з відповідача на користь позивачки збитки, заподіяні внаслідок позбавлення її права на отримання доходу від використання власної земельної ділянки в 2015 році.

В обґрунтування вказано на те, що спірна земельна ділянка отримана нею у спадщину від чоловіка. До 2013 року ця земельна ділянка перебувала в оренді у відповідача, однак у 2013 році договір оренди закінчився. У 2015 році відповідач без правових підстав використовував земельну ділянку позивачки, і їй, як власнику, її не повернув. Також відповідач здійснює перешкоди у виділенні меж земельної ділянки в натурі та її поверненні позивачці.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 30.03.2016 позов задоволено частково та стягнуто з СТОВ «Пальміра» на користь ОСОБА_5 збитки у вигляді неодержаного доходу у звязку з тимчасовим невикористанням земельної ділянки у розмірі 86200,86 грн. та 7,80 грн. судового збору, стягнуто з відповідача на користь держави судові витрати в сумі 854,20 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом при його ухваленні норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки збитків та судового збору, а також про стягнення з відповідача на користь держави судових витрат скасувати, та змінити рішення, яким повністю відмовити позивачці у задоволенні позову. В обґрунтування вказує на те, що позивачка при зверненні до відповідача із вимогою про повернення їй земельної ділянки не надала доказів свого права власності на неї. Відповідач не міг перевірити право власності позивачки на спірну земельну ділянку у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки на момент її звернення із відповідною вимогою про повернення земельної ділянки вільного доступну до цього реєстру не було, що свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції про протилежне. Суд не врахував, що розрахунок розміру збитків, завданих позивачці, який виконано РДА, не доводить факту їх завдання відповідачем. Суд, відмовляючи у задоволенні позову в частині усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, вказав, що позивач мала можливість виділити свою земельну ділянку в натурі, що свідчить про наявність у позивачки можливості використовувати спірну земельну ділянку, чим вона не скористалася. В порушення вимог ЦПК суд розглянув майнову вимогу про відшкодування збитків без сплати позивачкою судового збору.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Згідно положень ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З цих підстав предметом апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування збитків.

Задовольняючи позовні вимоги у цій частині, суд першої інстанції виходив із того, що в 2015 році, земельна ділянка, яка належить позивачці, перебувала у користуванні відповідача без належних правових підстав, чим їй завдано збитків внаслідок неможливості користуватися своєю власністю. Збитки розраховано Драбівською РДА відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою КМУ №284 від 19.04.1993.

Однак повністю погодитися з правильністю таких висновків суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_5 є власником земельної ділянки, розміром 3,1986 га, що розташована в адмінмежах Мехедівської сільської ради Драбівського району Черкаської області (спірна земельна ділянка). Дана земельна ділянка їй перейшла у спадок після смерті її чоловіка ОСОБА_6

Згідно договору про оренду землі від 01.09.2004 та додаткової угоди до нього від 01.08.2008, укладених між ОСОБА_6 (попереднім власником) та СТОВ «Ранок», спірна земельна ділянка перебувала в оренді СТОВ «Ранок» до 31.12.2013. Дані правочини зареєстровані в Драбівському відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України».

Відповідач є правонаступником СТОВ «Ранок».

Листом від 20.04.2015 позивачка повідомила відповідача про те, що вона є власником спірної земельної ділянки, яка має в державному реєстрі речових прав №06, та просить забезпечити присутність представника СТОВ «Пальміра» при відновленні в натурі меж земельної ділянки. Листом від 28.04.2015 відповідач повідомив позивачку, про те, що між ними існує діючий договір оренди землі, який закінчується 31.12.2025. Право оренди до неї перейшло згідно умов п.40 договору оренди землі. Відповідач використовує земельну ділянку на законних підставах, а тому умов для дострокового розірвання договору та винесення паю в натурі для особистого користування не має. У звязку з цим забезпечити присутність представника відповідача при виділенні землі не можуть. Листом запропоновано підняти розмір орендної плати на 1,5 % з урахуванням індексу інфляції при продовженні терміну дії договору оренди землі. Також відповідач у вказаному листі просить позивачку надати документи, які підтверджують її право на спадщину для подальших взаємовідносин.

Вказані фактичні обставини у справі не оспорюються.

Відповідачем визнається факт, що укладена до договору оренди землі додаткова угода від 21.10.2013, якою було передбачено продовження строку оренди спірної земельної ділянки до 31.12.2025, є нечинною, оскільки не була зареєстрована в установленому порядку, що також передбачено ч. 3 Прикінцевих положень Додаткової угоди до договору оренди від 21.10.2013 року, укладеної між відповідачем та покійним чоловіком позивачки ОСОБА_6

З цих підстав колегія суддів констатує, що правових підстав для використання спірної земельної ділянки, яка належить позивачці, відповідач не мав.

Одночасно відповідач визнає факт використання ним спірної земельної ділянки у 2015 році, отже фактично користуватися своєю земельною ділянкою позивачка у вказаний період часу не могла, так як цією ж земельною ділянкою користувався відповідач.

Згідно положень ст.1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Із аналізу вказаної норми законодавства слідує, що самовільним зайняттям земельної ділянки є фактичне користування земельною ділянкою без належної правової підстави (відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування чи правочину, укладеного із субєктом, який має право розпоряджатися земельною ділянкою).

Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відшкодування заподіяних збитків (пункт «ґ» частини 3 цієї статті).

Відповідно до положень п. «д» ст.156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Далі, з вимог ст.22 ЦК України вбачається, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до п.12 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК, статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК особами, що її заподіяли. У випадку самовільного зайнятті ріллі на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі здійснюється в тому числі і юридичними особами, які використовують земельні ділянки. Розмір завданих збитків визначається відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою КМУ №284 від 19.04.1993. Відповідно до даного порядку комісією, створеною розпорядженням Драбівської РДА від 15.03.2016 №50, визначено розмір збитків, у вигляді неодержаних доходів у звязку з тимчасовим невикористанням земельної ділянки, що належить позивачці, які склали 86200,86 грн. (акт від 23.03.2016 на а.с.102-103).

При цьому дана комісія розраховувала розмір збитків внаслідок неодержаного доходу за виручку кукурудзи, яка могла бути отримана в результаті реалізації виробленої продукції. Наданий розрахунок не включає будь-яких витрат на вирощування кукурудзи закупівлю зерна, паливно-мастильних апаратів, обробіток землі, оплату праці робітникам тощо.

Одночасно позивачкою у підтвердження її позовних вимог про стягнення збитків, заподіяних внаслідок неодержання доходу, надано суду договір про надання послуг від 20.04.2015 (а.с.98-99), укладений між ОСОБА_5, як замовником, та фермерським господарством «Вікторія», як виконавцем, предметом якого згідно п.1 цього договору є надання виконавцем за мовнику послуг по обробітку її земельної ділянки, площею 3,1896 га, посіву на ній соняшника та обробітку хімічними препаратами проти бурянів.

Із системного аналізу доказів позивачки у підтвердження її позовних вимог про стягнення збитків, заподіяних внаслідок неодержання доходу, вбачається, що розрахунок розміру збитків РДА виконано по результатам вирощування кукурудзи, у той час як позивачки доводить про намір вирощувати на її земельній ділянці, зайнятій відповідачем, саме соняшник, що підтверджує відповідним договором про надання послуг. При цьому, при складені РДА розрахунку не було визначено та не враховано розмір витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення, обовязкове врахування яких передбачено, зокрема, п.12 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» .

Таким чином колегія суддів вважає, що навіть за наявності належним чином доведеного факту спричинення позивачці збитків у вигляді упущеної вигоди, нею не надано суду належних та допустимих доказів у підтвердження їх розміру.

З огляду на положення ч.3 ст.10 та ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України про те, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; колегія суддів вважає, що позивачкою не доведено доказами розмір наявних у неї збитків, заподіяних внаслідок неодержання доходу.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 30.03.2016 у даній справі слід скасувати у звязку з недоведеністю обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, та порушенням вимог ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 30 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Пальміра» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення збитків, заподіяних внаслідок неодержання доходу, - змінити, скасувавши в частині задоволення позовних вимог про стягнення збитків, заподіяних внаслідок неодержання доходу.

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Пальміра» про стягнення збитків, заподіяних внаслідок неодержання доходу.

У решті рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 30 березня 2016 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :