Справа № 306/1676/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої Боднар О.В.,

суддів Кеміня М.П., Джуги С.Д.,

за участю секретаря Сочки І.І.,

представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Дурдинець Р.Ю., відповідача за первісним позовом ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Гринь Костянтина Андрійовича, що діє від імені публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Свалявського районного суду від 10 грудня 2015 року справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, -

у с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до позичальника за кредитним договором № МКSWGA00000102 від 25 березня 2008 року ОСОБА_2, в якому, посилаючись на невиконання останнім умов договору, у зв'язку з чим станом на 07 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 812 963,15 грн., з яких :

134 312,57 грн. - заборгованість за кредитом,

220 677,35 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом,

3 711,45 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом,

415 311,15 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором,

штрафи: 250,00 грн. - фіксована частина та 38 700,63 грн. - процентна складова,

просило стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість та судові витрати.

У вересні 2015 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 30-32), в якому просив визнати недійсним кредитний договір № МКSWGA00000102 від 25 березня 2008 року та застосувати наслідки його недійсності; відмовити банку у задоволенні позову про стягнення з нього заборгованості.

В обгрунтування зустрічного позову зазначав, що банк ввів його в оману, вчинивши дії, які відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» визнані нечесною підприємницькою практикою, що проявляється у наступному.

Перед укладенням кредитного договору йому було надано інформацію в усній формі, без будь-якого попередньо складеного інформаційного листа тощо, у звязку з чим він був позбавлений можливості здійснити свідомий вибір, волевиявлення для підписання кредитного договору.

Вказує на те, що процентна ставка відповідно до додатка № 1 до кредитного договору є фіксованою, що суперечить п.2.3.1. цього договору, в якому зазначено, що процентна ставка може змінюватися. Тому, згідно з ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь останніх.

Також є розбіжності у сумі отриманого кредиту, оскільки в додатку № 1 до кредитного договору зазначено 125 000,00, а в п.8.1 кредитного договору - 155 400,00 грн. до якої включено 30 400,00 грн. на сплату страхових платежів. Вважає, що банк приховав від нього повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, тобто має місце обман.

Ухвалою Свалявського районного суду від 16 вересня 2015 року первісний та зустрічний позови були об'єднані в одне провадження (а.с.45).

Рішенням Свалявського районного суду від 10 грудня 2015 року (а.с. 87) у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та судових витрат відмовлено.

Позов ОСОБА_2 про захист прав споживача задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір МКSWGA00000102 від 25 березня 2008 року та застосовано наслідки його недійсності згідно з ст.216 ЦК України.

Додатковим рішенням Свалявського районного суду від 26 лютого 2016 року (а.с. 116-117) стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави 551,20 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі (а.с. 95-100) представник банку просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнить вимоги за первісним позовом та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Зазначає, що представник банку усно заявляв про застосування позовної давності до вимог ОСОБА_2, проте суд першої інстанції не звернув уваги на заявлене клопотання.

Кредитний договір був укладений у письмовій формі, погодженій сторонами, містить усі істотні умови, необхідні для його укладання, підписаний сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін договору було вільним та відповідало їх внутрішній волі, тому помилковим є висновок суду першої інстанції, що такий договір суперечить вимогам ст.ст.11, 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Розрахунок заборгованості позичальником не спростований, суми страхових платежів сплачувалися за рахунок кредитних коштів.

Крім того, вказує на те, що судом першої інстанції не були взяті до уваги обставини, встановлені рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 11 червня 2014 року.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, матеріали справи № 306/3140/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, апеляційний суд визнав, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 березня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (змінило найменування на ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № МКSWGA00000102 з невід'ємними додатками № 1, № 2 до нього (далі - кредитний договір), за умовами якого останній отримав кредитні кошти на строк до 25 березня 2028 року у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 155 400,00 грн. на наступні цілі: 125 000,00 грн. - на споживчі цілі, 30 400,00 грн. - на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7. договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.8.2 даного договору (а.с. 12).

Листом від 31 грудня 2008 року № 20.1.3.2/6-40552 ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомило ОСОБА_2, що починаючи з 01 лютого 2008 року відсоткова ставка за кредитним договором складатиме 29,52 % річних.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 11 червня 2014 року, яке набрало законної сили (а.с. 63-66) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 556 902,31 грн. звернуто стягнення на житловий будинок по АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за початковою ціною предмета іпотеки встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішення Свалявського районного суду від 03 лютого 2014 року в частині виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення інших осіб відмовлено.

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що існують порушення під час укладання та виконання кредитного договору, а саме: позичальнику перед укладенням кредитного договору не було надано у письмовому вигляді інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, не отримано письмового підтвердження позичальника про ознайомлення із зазначеною інформацією; кредитний договір повинен містити графік погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості усіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом; існують розбіжності у зазначенні суми отриманого кредиту у кредитному договорі та у додатку до нього; договір не містить інформації щодо порядку погашення 30 400,00 грн. на оплату страхових платежів.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції яка діяла на момент укладення кредитного договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Отже, за змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

З матеріалів справи вбачається, що невід'ємними частинами кредитного договору є додатки 1 та 2 до нього.

У додатку № 1 зазначена сума кредиту, а також визначені відсотки страхування майна, особисті страхування, витрати продавця та покупця за оформлення договору купівлі-продажу у нотаріуса, держмито, відрахування в Пенсійний фонд, витрати покупця за оформлення договору іпотеки у нотаріуса, держмито, а також зазначено, що кредит погашається щомісячно рівними платежами в сумі 1 813,57 грн., а також визначена реальна процентна ставка 16,66 %.

Додатком 2 (графік погашення кредиту за договором) визначені строки сплати кредиту з 25 квітня 2008 року по 25 березня 2028 року. У цьому ж графіку зазначена сума винагороди за резервування, проценти, кредит, щомісячний платіж та розрахунок залишку кредиту. Зазначені вище документи підписані сторонами договору.

Порядок оплати страхових платежів визначений п.2.1.3. кредитного договору, відповідно до якого позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування, укладених відповідно до п.2.2.7 кредитного договору, і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно договорів страхування. Зазначене доручення позичальника не підлягає виконанню банком тільки у випадку пред'явлення позичальником банку документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел до дат їхніх сплат, передбачених договорами страхування.

Таким чином, перед укладенням сторонами кредитного договору банк у письмовій формі надав позивачу у повному обсязі всю необхідну інформацію, передбачену ч. ч. 2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; сторони узгодили всі його істотні умови, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, річну відсоткову ставку, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; позивач особисто підписав кредитний договір та додатки до нього, на момент укладення кредитного договору позивач не навів жодних зауважень щодо змісту цього правочину, протягом тривалого часу виконував свої обов'язки за договором із повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

Зі змісту кредитного договору не вбачається жодної з перелічених умов, які законом визнаються несправедливими, як не вбачається і будь-яких інших несправедливих умов, тому підставі для задоволення зустрічного позову відсутні.

Крім того, рішенням апеляційного суду Закарпатської 11 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року, по справі № 306/3140/13-ц, яке має преюдиційне значення, встановлено, що редакція статті 1056-1 ЦК України, яка забороняє в односторонньому порядку збільшувати відсоткову ставку діє починаючи з 10 січня 2009 року. Рішення позивача про підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку прийнято 31 грудня 2008 року та направлено позичальнику 09 січня 2009 року, тобто до вступу в силу вказаної заборони. Таким чином підняття відсоткової ставки позивачем є правомірним та не суперечило чинному на той час законодавству. Щодо посилання відповідача на здійснення банком підприємницької практики як такої, що вводить в оману, то воно жодним чином не обґрунтовано, а відтак не береться до уваги (а.с. 165-171, 217-218).

В разі незгоди з умовами кредитного договору ОСОБА_2 мав можливість скористатись своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте таким правом він не скористався, що свідчить про його згоду з усіма умовами договору.

Вищенаведене спростовує висновок суду про наявність підстав для задоволення зустрічного позову та визнання недійсним кредитного договору.

Крім того, застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедури виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. Саме до такого висновку дійшов ВСУ у постановах від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15 та 11 листопада 2015 року у справі № 6-511цс15, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування всіма судами України.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув і керуючись положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» дійшов помилкового висновку про наявність порушень, як під час укладення, так і під час виконання кредитного договору.

Також, ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», якою керувався суд першої інстанції, передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими (ч. 5 ст. 18).

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується також з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог ПАТ КБ «!ПриватБанк» з огляду на наступне.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У п.9 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», зазначено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог, у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК, ст.ст.3, 4 ЦПК України).

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент розгляду справи № 306/1676/15-ц рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 червня 2014 року по справі № 306/3140/13-ц не було виконано, предмет іпотеки не реалізовано, і відповідно, погашення вимог кредитора за рахунок іпотеки не відбулося.

Отже, зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним договором № МКSWGA00000102 не припинилися, право вимоги банку про повернення кредиту і сплату процентів залишилося дійсним і підлягає судовому захисту. За змістом ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання як такого, що вважається виконаним згідно зі ст.599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов'язання має похідний характер, а не альтернативний основному.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 4-7) вбачається, що станом на 06 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становить 812 963,15 грн., з яких :

134 312,57 грн. - заборгованість за кредитом,

220 677,35 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом,

3 711,45 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом,

415 311,15 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором,

штрафи: 250,00 грн. - фіксована частина та 38 700,63 грн. - процентна складова.

Також представником банку у суді апеляційної інстанції була надана детальна виписка по рахунку ОСОБА_2 щодо сплати банком страхових платежів, передбачених умовами кредитного договору (а.с. 129-135).

Зазначений розмір заборгованості, в тому числі і щодо пені та штрафів, відповідачем не заперечувався, доказів на його спростування ним надано не було.

За таких обставин, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні первісного позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі представник банку стверджує, що у суді першої інстанції ним усно було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вимог про визнання недійсним кредитного договору, яке судом першої інстанції не було взято до уваги. Проте, з журналу судового засідання від 12 листопада 2015 року, вбачається, що представником банку жодних клопотань не заявлялося (а.с. 68-70). В інших судових засіданнях представник банку присутнім не був.

Відповідно до ст.309 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2

Оскільки у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу, підлягає скасуванню і додаткове рішення Свалявського районного суду від 26 лютого 2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Банком було сплачено 3 654,00 грн. за подання позову, що підтверджується платіжним дорученням № ВОТМ8В0YR3 від 08 липня 2015 року та 4 019,40 грн. - за подання апеляційної скарги, платіжне доручення № PROM2B27FV від 29 грудня 2015 року (а.с. 1, 94).

За таких обставин, з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 7 673,40 грн. судового збору.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України, ст.ст. 526, 1046, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст.11, 18, 19, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Гринь Костянтина Андрійовича, що діє від імені публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду від 10 грудня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 26 лютого 2016 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (мешканця АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м.Дніпропетровськ, вул.Набережна перемоги, 50; ) заборгованість за кредитним договором № МКSWGA00000102 від 25 березня 2008 року станом на 07 липня 2015 року у розмірі 812 963,15 грн.(вісімсот дванадцять тисяч дев'ятьсот шістдесят три грн. 15 коп.), з яких:

134 312,57 грн. - заборгованість за кредитом,

220 677,35 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом,

3 711,45 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом,

415 311,15 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором,

штрафи: 250,00 грн. - фіксована частина та 38 700,63 грн. - процентна складова.

Стягнути з ОСОБА_2 (мешканця АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м.Дніпропетровськ, вул.Набережна перемоги, 50; ) судові витрати у розмірі 7 673,40 грн. (сім тисяч шістьсот сімдесят три грн. 40 коп.).

У задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

с у д д і :

Кемінь М.П. Боднар О.В. Джуга С.Д.