Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/510/16-ц
Провадження № 2/506/261/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

27.10.2016 смт.Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Криворучка П.В.,

при участі секретаря судового засідання Кострик І.В.,

за участю: представника відповідача - Головного управління

Держгеокадастру в Одеській області Шаргородського Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт.Окни, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, Красноокнянської райдержадміністрації Одеської області, Антонівської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, про визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2016 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що на підставі рішення Красноокнянської райдержадміністрації від 08.04.1997р. №91 він отримав Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, розміром 4,60 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Антонівської сільської ради, Красноокнянського району Одеської області.

За твердженням позивача, відповідно до довідки відділу Держгеокадастру у Красноокнянському районі Одеської області від 06.07.2016р. №97-1517-0.12-2727/2-16, виданий йому Сертифікат 10.04.1997р. зареєстровано у Книзі Реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №598.

Однак, як зазначив позивач, нещодавно він встановив, що даний Сертифікат загублено і знайти його не вдалось, про що він в місцевій газеті «Красноокнянський вісник» розмістив відповідне оголошення, яке натруковане в номері 29 від 15.07.2016р.

На думку позивача, з набуттям 01.01.2013р. чинності Закону України «Про державний земельний кадастр», Сертифікати про право на земельну частку (пай) та державні акти на право власності на землю не видаються і відновити втрачений документ можливості немає, а тому, з метою отримання належного документу який-би надав можливість реєстрації його права в реєстраційній службі, він звернувся до Окнянської райдержадміністрації з проханням видати Розпорядження про надання дозволу на виготовлення технічної документації, але 04.08.2016р. отримав відповідь, в якій йому було рекомендовано звернутись до суду, що і спонукало його до подачі даного позову.

Пославшись на п.2 ч.3 ст.152 Земельного кодексу України, ч.2 ст.328, ст.392 Цивільного кодексу України, п.3 розділу ІІ Закону України від 06.09.2012р. №5245-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності 01.01.2013р., ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», п.п.2, 4, 5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», та вважаючи можливим захистити своє право лише в судовому порядку, позивач просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, розташовану на території Антонівської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, розміром 4,60 умовних кадастрових гектарах.

Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надіслало письмові заперечення проти позову, в яких вказало, що в позовній заяві не зазначено чим саме порушено права позивача Головним управлінням, основними учасниками процесу паювання земель колективної власності, в рамках діючого на той час законодавства, були відповідні сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації, Головним управлінням не приймалось жодного рішення стосовно розпаювання земель колективної власності КСП «Шлях до комунізму» Красноокнянського району Одеської області, видачі, реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), позивачем порушено строк позовної давності, а тому вважало заявлені до Головного управління вимоги безпідставними та необгрунтованими і просило в їх задоволені відмовити. /ар.сп. 29-36 /

Позивач в судове засідання не з'явився, надавши до суду, відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, заяву про розгляд справи в його відсутність та наполяганні на задоволенні позовних вимог, а тому справа розглянута без його присутності, що відповідає положенням ст.169 ЦПК України. Крім того, в своєму письмовому поясненні, на заперечення відповідача, позивач також наполягав на своїх вимогах, стверджуючи, що про своє порушене право власності на земельну ділянку він дізнався лише нещодавно, коли виявив втрату Сертифікату та після отримання відповіді райдержадміністрації, в якій йому радили звернутись до суду. /ар.сп. 44-45 /

Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в судовому засіданні, підтвердивши письмові заперечення, позов не визнав, пояснюючи, що Головне управління не має жодного відношення до розпаювання земель колективної власності, хоча не ставить під сумнів право позивача на отримання земельної ділянки. /ар.сп. 49 /

Представники відповідачів - Окнянської райдержадміністрації Одеської області та Антонівської сільської ради Красноокнянського району Одеської області в судове засідання не з'явились, надавши до суду заяви про розгляд справи в їх відсутність, не заперечуючи проти задоволення позову, а тому справа розглянута без їх участі, що не суперечить положенням ст.169 ЦПК України. /ар.сп. 31, 46 /

Вислухавши учасників процесу, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши всі докази, якими позивач обґрунтував свої вимоги, а відповідач свої заперечення, та проаналізувавши правові норми, що регулюють вказані правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи із наступного:

згідно довідки від 06.07.2016р. №97-1517-0.12-2727/2-16, наданої Відділом Держгеокадастру у Красноокнянському районі Одеської області, ОСОБА_3, тобто позивачеві, на підставі рішення Красноокнянської РДА від 08.04.1997р. №91, був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2, розміром 4,60 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Антонівської сільської ради Красноокнянського (нині Окнянського) району Одеської області, який 10.04.1997р. зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №598; /ар.сп. 5-6 /

із заяви ОСОБА_3 №П-478 від 20.07.2016р., поданої позивачем до Красноокнянської райдержадміністрації, та відповіді вказаноого державного органу від 04.08.2016р. №П-478 на ім'я позивача видно, що останній, в зв'язку з втратою свого Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, для отримання ним належного доументу, який-би надав можливість реєстрації його права власності на земельну ділянку в реєстраційній службі, просив видати для цього Розпорядження про надання дозволу на виготовлення технічної документації. У відповіді, на його звернення, райдержадміністрація радила звернутись до суду з відповідним позовом, оскільки рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай); /ар.сп. 7-9 /

із «викопіювання з плану землекористування Антонівської сільської ради» вбачається, що земельна частка (пай), яка фактично вже виділена позивачеві, значиться під №34, її реальна площа складає 2,45га., і розташована вона на масиві №1, 7, 8 загальною площею 115,45га.; /ар.сп. 10 /

відповідно до довідки від 09.08.2016р. №97-1517-0.12.3051/2-16, наданої Відділом Держгеокадастру у Красноокнянському районі Одеської області, вартість земельної частки (паю) по Сертифікату на території Антонівської сільської ради Красноокнянського району Одеської області (за межами населеного пункту), станом на 01.01.2016р., складає 106 833 грн. 79 коп. (сто шість тисяч вісімсот тридцять три гривні 79 коп); /ар.сп. 11 /

наданий позивачем примірник газети «Красноокнянський вісник» №29 від 15.07.2016р. цілком підтверджує факт втрати його Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, виданого на підставі рішення Красноокнянської райдержадміністрації від 08.04.1997р. №91; /ар.сп. 12 /

ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру;

ст.55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом;

згідно ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні;

ч.2 ст.328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом;

ч.1 ст.392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності;

відповідно до ч.ч.1, 5 ст.25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, які мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай) в натурі (на місцевості);

ч.2 ст.116 Земельного кодексу України визначено, що набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність;

п.«а» ч.3 ст.152 Земельного кодексу України встановлено, що захист права громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права;

ч.3 ст.1 та п.3 ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку, а документом, що посвідчує вказане право є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай);

згідно п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

відповідно до п.2 Указу Президента України від 10.11.1994р. «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, кожному членові підприємства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі;

згідно п.4.13 «Положення про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області», затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №26 від 03.03.2015р., вказаний державний орган, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення, в межах визначених Земельним кодексом України, на території Одеської області.

Таким чином, позов, на переконання суду, підлягає задоволенню, виходячи з того, що позивач про своє оспорюване право дізнався нещодавно, після отримання відповіді від райдержадміністрації на його звернення, тобто в серпні 2016 року, а отже строк позовної давності в даному випадку не є порушеним.

На думку суду, саме таке рішення відповідатиме ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, щодо справедливого розгляду справи та захисту прав громадянина.

Водночас, суд погоджується з позицією Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, що основними учасниками процесу паювання земель колективної власності, в рамках діючого на той час законодавства, були відповідні сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації, а Головне управління жодним чином права позивача не порушило, однак дані обставини не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, рівно як і із-за пропуску строку позовної давності, оскільки в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.08.2014р., справа №6-12823св14) виловлена позиція про те, що право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільгосппідприємством державного акта про право колективної власності на землю, яке є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності.

На підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.55 Конституції України, ст.ст.321 ч.1, 328 ч.2, 392 ч.1 Цивільного кодексу України, ст.ст.25 ч.ч.1,5, 116 ч.2, 152 ч.3 Земельного кодексу України, ч.3 ст.1 та п.3 ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Указу Президента України від 10.11.1994р. «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» та керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 73, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженцем та мешканцем с.Нагірне, Красноокнянського району Одеської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку, розміром 4,60 умовних кадастрових гектарів та грошовою оцінкою станом на 01.01.2016р. 106 833,79грн., розташовану на території Антонівської сільської ради, Красноокнянського району Одеської області.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області, через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги, протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою, яка не була присутня в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлений 31.10.2016р.

ГоловуючийП. В. Криворучко