УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства «Міськінвестжитлобуд», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд», про визнання майнових прав, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в 2007 році між ним та відповідачем було укладено договір відступлення права вимоги, посвідчений 22 січня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу КаплуномЮ.В. Згідно з умовами цього договору відповідач як первісний кредитор відступив позивачу як новому кредитору повністю невиконані зобов'язання боржника - Акціонерного товариства холдингової компанії «Київміськбуд» (далі - АТ ХК «Київміськбуд»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» (далі - ПАТ «ХК «Київміськбуд»), що випливають з інвестиційного договору, укладеного 11 вересня 2006 року, стосовно передачі частини житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщенням соціально-побутового призначення та паркінгом на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 (будівельна адреса). На виконання умов договору від 22 січня 2007 року позивач повністю сплатив на користь відповідача передбачену умовами договору суму. Листом від 17 вересня 2014 року відповідач повідомив позивача про те, що підприємство ДП «Міськінвестжитлобуд» прийняло рішення не визнавати майнові права ОСОБА_3, які були передані йому згідно з договором від 22 січня 2007 року, оскільки посвідчення договору відбулося з порушенням процедури нотаріального посвідчення правочину, яке полягає в тому, що робоче місце нотаріуса, який посвідчив договір, зареєстроване у Шевченківському районі м. Києва, а відступлене право вимоги стосується об'єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з цим позивач, вважаючи свої права порушеними, просив суд визнати майнові права на частину житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщенням соціально-побутового призначення та паркінгом на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 (будівельна адреса), а саме: 3-кімнатну квартиру НОМЕР_2,загальною площею 109,15 кв. м, на 5-му поверсі; 1-кімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 57,90 кв. м, на 5-му поверсі; 3-кімнатну квартиру НОМЕР_3, загальною площею 109,15 кв. м, на 6-му поверсі; вбудовані нежитлові приміщення, загальною площею 893,37 кв. м; машиномісця в підземному паркінгу в кількості дев'яти машиномісць за нумерацією з 1 по 9 машиномісце включно.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 майнові права на наступні частини житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового призначення та паркінгом на земельній ділянці по АДРЕСА_1: 3-кімнатна квартира НОМЕР_2, загальною площею 109,15 кв. м; 1-кімнатна квартира НОМЕР_1, загальною площею 57,90 кв. м; 3-кімнатна квартира НОМЕР_3, загальною площею 109,15 кв. м; вбудовані нежитлові приміщення загальною площею 893,37 кв. м; 9 машиномісць у підземному паркінгу за нумерацією з 1 по 9 машиномісце включно.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «ХК «Київміськбуд» просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Амеліна В.І. від 21 вересня 2015 року відкрито касаційне провадження у справі, яку витребувано із суду першої інстанції.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 листопада 2015 року справу призначено до судового розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 серпня 2016 року № 179/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді Амеліна В.І., у результаті чого 12 вересня 2016 року зазначену справу передано судді-доповідачу Ступак О.В.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте судові рішення не відповідають зазначеним нормам процесуального права.

Задовольняючи указаний позов і визнаючи за позивачем майнові права на певні частини житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового призначення та паркінгом, які знаходяться на земельній ділянці по АДРЕСА_1, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог, вважаючи установленим факт невизнання відповідачем - ДП «Міськінвестжитлобуд» - майнових прав позивача за договором від 11 вересня 2006 року, що, як зазначив суд, суперечить нормам цивільного законодавства, оскільки договір від 22 січня 2007 року, за яким позивачу від відповідача перейшли права кредитора, на теперішній час є чинним і в судовому порядку розірваним чи недійсним не визнавався.

Таким чином, суд дійшов висновку, що невизнання відповідачем майнових позивача є підставою для захисту його речового права на підставі ч. 1 ст. 15 ЦК України та ч. 1 ст. 3 ЦПК України у спосіб, визначений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, шляхом визнання права.

Однак із вказаними висновками неможливо погодитися, виходячи з такого.

Судом установлено, що 11 вересня 2006 року між ДП «Міськінвестжитлобуд» та АТ «ХК «Київміськбуд» було укладено договір № 6, згідно з яким сторони домовилися направляти свої сили на реалізацію проекту, пов'язаного з будівництвом на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, житлового будинку, введення його в експлуатацію та передачею об'єктів інвестування в цьому об'єкті у власність юридичним та фізичним особам.

22 січня 2007 року між ДП «Міськінвестжитлобуд» (цедент) та ОСОБА_3 (цесіонарій) було укладено договір, згідно з яким цедент здійснює відступлення права вимоги, а цесіонарій приймає належне цеденту право вимоги виконання зобов'язання боржника перед цедентом.

Згідно з п. 1.4 цього договору станом на день його підписання зобов'язання боржника (АТ «ХК «Київміськбуд») перед цедентом (ДП «Міськінвестжитлобуд»), що випливають з інвестиційного договору, укладеного 11 вересня 2006 року між цедентом і боржником, стосовно передачі частини площ у житловому будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_1 повністю не виконані.

За таких обставин суд вважав, що згідно з договором від 22 січня 2007 року ДП «Міськінвестжитлобуд» як первісний кредитор відступило ОСОБА_3 як новому кредитору повністю не виконані зобов'язання боржника (АТ «ХК «Київміськбуд») перед ДП «Міськінвестжитлобуд», що виникли з інвестиційного договору від 11 вересня 2006 року.

Також установлено, що 05 липня 2010 року між ДП «Міськінвестжитлобуд», ОСОБА_3 з однієї сторони та АТ «ХК «Київміськбуд» з іншої сторони було укладено додатковий договір до договору від 11 вересня 2006 року № 6, згідно з яким сторони підтвердили та визнали право позивача на отримання від АТ «ХК «Київміськбуд» виконання вимог та зобов'язань згідно з договором від 11 вересня 2006 року № 6.

Згідно з п. 2.6 договору від 11 вересня 2006 року № 6 (в редакції додаткового договору від 05 липня 2010 року) АТ «ХК «Київміськбуд» (боржник) зобов'язався передати ДП «Міськінвестжитлобуд» (первісному кредитору) майнові права, а після введення в експлуатацію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (будівельна адреса), та підписання акта приймання-передачі виконаних робіт та послуг - право власності на наступну частину цього житлового будинку: 3-кімнатну квартиру НОМЕР_2, загальною площею 109,15 кв. м, на 5-муповерсі; 1-кімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 57,90 кв. м, на 5-му поверсі; 3-кімнатну квартиру НОМЕР_3, загальною площею 109,15 кв. м, на 6-му поверсі; вбудовані нежитлові приміщення, загальною площею 893,37 кв. м; машиномісця в підземному паркінгу в кількості дев'яти машиномісць за нумерацією з 1 по 9 машиномісце включно.

Установлено, що новозбудований житловий будинок по АДРЕСА_1 (будівельна адреса), у складі якого знаходиться нерухоме майно, стосовно якого існує спір про майнові права, прийнято в експлуатацію 20 грудня 2013 року.

Листом від 17 вересня 2014 року ДП «Міськінвестжитлобуд» повідомило ОСОБА_3 про те, що відповідач прийняв рішення не визнавати перехід майнових прав первісного кредитора до нового з тих підстав, що договір від 22 січня 2007 року посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., робоче місце якого розташовано по АДРЕСА_2 у Шевченківському районі м. Києва, таким чином нотаріус не мав права посвідчувати вказаний договір.

Проте під час розгляду справи судом порушено норми процесуального права щодо повноти установлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зі справи вбачається, що відповідно до п. 3.6 додаткового договору до договору від 11 вересня 2006 року № 6, укладеного 05 липня 2010 року між ДП «Міськінвестжитлобуд», ОСОБА_3 з однієї сторони та АТ «ХК «Київміськбуд» з іншої, ДП «Міськінвестжитлобуд» зобов'язано оформити та надати до введення об'єкта в експлуатацію АТ «ХК «Київміськбуд» відповідно до п. 2.6 договору акти приймання-передачі виконаних робіт та послуг, визначених п. 2.2 цього договору, відповідно до якого вартість виконаних ДП «Міськінвестжитлобуд» робіт та послуг буде дорівнювати вартості майнових прав, які належить отримати ДП «Міськінвестжитлобуд» від АТ «ХК «Київміськбуд» (а. с. 29).

Крім того, відповідно до п. 5.2 зазначеного договору ДП «Міськінвестжитлобуд» має право за виконання функцій, визначених п. 2.2 договору, отримати майнові права, а після введення об'єкта в експлуатацію - право власності у розмірі, вказаному в п. 2.6 договору, за умови підписання акта приймання-передачі виконаних робіт та послуг (а. с. 31).

У касаційній скарзі ПАТ «ХК «Київміськбуд» зазначає, що на теперішній час відсутній підписаний акт приймання-передачі виконаних робіт (послуг) відповідно до п. 2.6 договору від 11 вересня 2006 року № 6 (в редакції додаткового договору від 05 липня 2010 року), тому передчасним є висновок суду про визнання за позивачем майнових прав на об'єкти будівництва.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Усупереч зазначеним нормам процесуального права суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, у достатньому обсязі не встановив, яким чином були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача саме відповідачем ДП «Міськінвестжитлобуд» та чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Разом із тим обґрунтованими є доводи касаційної скарги заявника про невчасне повідомлення його про час та місце розгляду справи, усупереч вимогам ст. 74 ЦПК України, вже після ухвалення районним судом рішення у справі, що позбавило можливості підготуватися до судового засідання та надати суду свої пояснення щодо заявлених позовних вимог.

Так, згідно з матеріалами справи повідомлення про час та місце розгляду справи разом з інформацією про залучення до участі у справі як третьої особи та копією позовної заяви надіслано ПАТ «ХК «Київміськбуд» районним судом 20 лютого 2015 року (а. с. 53), рішення ухвалено 05 березня 2015 року, при цьому станом на час ухвалення рішення у справі були відсутні відомості про отримання ПАТ «ХК «Київміськбуд» вказаного повідомлення.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» задовольнити.

РішенняСолом'янського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак