Справа №489/7648/15-ц 24.10.2016 24.10.2016 24.10.2016
Провадження №22-ц/784/2256/16
Справа №4489/7648/15-ц
Провадження №22-ц/784/2256/16 Головуючий першої інстанції: Губницькиий Д.Г.
Категорія 50 Доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

24 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.

із секретарем судового засідання - Тищенком Л.С.

з участю:

- позивача ОСОБА_2,

- представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою, поданою представником ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановила:

14 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина.

Позивач зазначала, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею. Шлюб на даний час розірвано у судовому порядку.

Останнім часом батько дитини ніякої матеріальної допомоги їй на утримання сина не надає, в той же час, має таку можливість, оскільки є працездатним, працює та отримує певний дохід. Посилаючись на ці обставини, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі 2 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто на користь позивачки з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 грудня 2015 року до його повноліття. Вирішено питання про судові витрати.

Допущено негайне виконання рішення в частині платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на невідповідність висновків суду вимогам закону, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, відповідно до правил ч. 1 ст. 191, ч.3 ст. 181 та ч.1 ст. 184 цього Кодексу, кошти на утримання дитини стягуються від дня пред'явлення позову, у частці від доходу батька (матері), або у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід.

Визначаючи розмір аліментів суд має враховувати обставини, що передбачені ст. 182 СК України.

Матеріали справи не містять даних про те, що відповідач є непрацездатним, відсутні дані і про наявність обставин, які відповідно до приписів ст. 188 СК України є підставою для звільнення від сплати аліментів.

В той же час, він має обов'язок щодо утримання сина від шлюбу з позивачем.

Договору сторін про сплату аліментів на дитину матеріали справи не містять.

В апеляційній скарзі відповідач рішення суду в частині визначеного способу стягнення аліментів не оскаржував, тому це питання колегією не обговорювалось.

Отже, суд повно та всебічно дослідив зазначені обставини справи, належним чином врахував наведені вимоги закону та ухвалив правильне і обґрунтоване зібраними доказами рішення про задоволення позову частково з визначенням відповідного цим обставинам розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) батька дитини.

Посилання представника відповідача на відсутність підстав для стягнення аліментів, оскільки відповідач щомісячно направляв кошти на утримання сина, не є підставою для звільнення батька від обов'язку утримувати дитину. Те, що відповідач добровільно докладає зусиль щодо матеріального забезпечення дитини, шляхом вирішення його повсякденних проблем та потреб, свідчить про рівень його матеріальних можливостей надавати позивачу кошти на утримання сина та, саме по собі, не є підставою для відмови у задоволенні позову.

При цьому час, з якого присуджуються аліменти на дитину, визначено судом у відповідності до положень ст. 191 СК України.

Крім того, як встановлено на час ухвалення рішення, дитина сторін проживає разом з матір'ю, що підтверджується довідкою КП Миколаївської міської ради «Південь» від 03 березня 2016 року №1079, а тому відповідач, який проживає окремо від дитини, має брати участь у її утриманні. Іншого матеріали справи не містять. При цьому, колегія суддів приймає до уваги і те, що за позовною заявою ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини не відкрито провадження у справі. Тому посилання в апеляційній скарзі на те, що були наявні підстави для зупинення провадження у справі до вирішення питання про місце проживання дитини, є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги також не можуть бути враховані при апеляційному перегляді, оскільки висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу подану представником ОСОБА_4 - ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2016 року - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова