Справа № 211/4967/15-ц
Провадження № 2/211/332/16
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

11 жовтня 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Бардін О. С.

при секретарі Мариненко Е.П., Зоріній С.М.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання договору фінансового лізингу частково недійсним, заборону вживати дії на відчуження та розпорядження транспортного засобу,

в с т а н о в и в :

позивач 10 серпня 2015 року звернувся до суду з позовом, вказавши, що 16 травня 2011 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізінг Україна» був підписаний договір про фінансовий лізинг №00002691. У відповідності до даного Договору відповідач надає від свого імені і через дилера продавця Товариство з обмеженою відповідальністю «Грант Авто» транспортний засіб типу VW Caddi Kombi 1.6 TDI рік виробництва 2011 на умовах: загальна вартість еквівалент 26 490 доларів США, при цьому авансовий платіж еквівалент 10 596 доларів США, обсяг фінансування еквівалент 15894 доларів США кількість платежів 60 місяців, лізинговий платіж еквівалент 495,44 доларів США.

Однак вважає даний договір частково недійсним, оскільки по-перше в договорі не зазначено всі істотні умови за договором фінансового лізингу. Так, згідно договору №00002691 від 16.05.2011 року визначено обєкт лізингу VW Caddi Kombi 1.6 TDI рік виробництва 2011, однак згідно Закон України «Про фінансовий лізинг» не містить поняття обєкт лізингу. Натомість законодавець визначив істотною умовою лізингового договору - предмет лізингу.

Всупереч Закону України «Про фінансовий лізинг» договором про фінансовий лізинг №00002691 від 16.05.2011 року не зазначено істотних умов договору фінансового лізингу, а саме предмету лізингу, що в момент укладення даного оспорюваного правочину суперечило вимогам чинного законодавства.

По-друге, в договорі фінансового лізингу встановлено розрахунок в валюті з відсутністю встановленого курсу розрахунку.

В пункті 6.3 Договору про платежі пояснюється, що лізингові та інші платежі відображають справедливу вартість обєкту лізингу та забезпечують «Порше Лізинг Україна» на основі діючого курсу обміну Евро/долара США встановлений Нацбанком України або українським комерційним банком ПАТ»КІБ Кредит ОСОБА_3» купівлі та продажу євро/долара США до української гривні буде обрано за рішенням «Порше Лізинг Україна» та підлягають сплаті в українських гривнах за обмінним курсом вказаного вище банку. Сторони погоджуються що така вимога може бути поставлена на власний розсуд «Порше Лізинг Україна» і без обмежень щодо кількості таких вимог протягом строку дії Контракту і для цього не вимагається згода лінзингоодержувача.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), згідно зі статтею 227 ЦК є оспорюваним. Вимоги про визнання такого правочинну недійсним можуть заявлятися як сторонами правочину, так і будь-якою заінтересованою особою в разі, якщо таким правочином порушено її права чи законні інтереси, а також органами державної влади, які відповідно до закону здійснюють контроль за видом діяльності, яка потребує ліцензування.

Отже, оспорюваний договір фінансового лізингу відповідно до ст. ст. 203, 215, 227 ЦК України є недійсним. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

По-третє перемовини, які велись з представниками ТОВ «Порше Лізинг Україна» з січня 2015р по серпень 2015р. по переводу грошових зобовязань по договору лізингу в національну валюту, ігнорувались та давались відписки про неможливість задоволенню моїх клопотань та перегляду умов договору про фінансовий лізинг. Законодавство України не дає права фізособам використовувати іноземну валюту, як засіб платежу.

По-четверте,працівники TOB «Порше Лізинг Україна» порушили умови договору про фінансовий лізинг №00002691 від 16.05.2011 року тобто п. 11 Страхування авто та покриття ризиків за рахунок ТОВ «Порше Лізинг Україна», тобто на 23.05.2015р страховий поліс не був йому наданий. Він телефонував декілька разів на ТОВ «Порше Лізинг Україна», але зрозумілої відповіді він від працівників не отримав і тоді застрахував автомобіль самостійно, щоб уникнути адміністративної відповідальності. Дані дії працівників ТОВ «Порше Лізинг Україна» вважає грубим порушенням його прав, як споживача та недбалістю вищевказаних працівників.

По-пяте відповідач безпідставно позбавив його прав користуватися автомобілем VW Caddi Kombi 1.6 TDI рік виробництва 2011 року держ.номер АА 91 29 КО, в порядку виконавчого провадження. 30 липня 2015 року державним виконавцем Довгінцевського ВДВС КМУЮ за виконавчим написом №423 від 21.04.2015 р., здійсненим Приватним нотаріусом ОСОБА_4 Київського нотаріального округу працівниками ТОВ «Порше Лізинг Україна» було вилучено у нього автомобіль VW Caddi Kombi 1.6 TDI рік виробництва 2011 року, хоча відповідно до ч. З ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг» предмет лізингу не може бути конфісковано, на нього не може бути накладено арешт у звязку з будь-якими діями або бездіяльністю лізингоодержувача. З огляду на те, що в оспорюваному договорі фінансового лізингу встановлено можливість стягнення на обєкт лізингу шляхом накладення виконавчого напису нотаріуса без повідомлення лізингоодержувача, то вказане положення суперечить Закону України «Про фінансовий лізинг», а відтак є частково недійсним. Тому представниками відповідача було порушено право на захист його інтересів, а також не було його належним чином повідомлено та не дано право на добровільно повернути транспортний засіб. Дані дії були навмисно зроблені, щоб збільшити його витрати за договором лізингу.

Тому просить визнати договір фінансового лізингу № 00002691 від 16.05.2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТзОВ «Порше Лізінг Україна» частково недійсним в частині визначення розмірів лізингових платежів в іноземній валюті та заборонити відповідачу вживати будь-які дії, спрямовані на відчуження та розпорядження спільного майна транспортного засобу VW Caddi Kombi 1.6 TDI (а.с. 1-6).

Позивач ОСОБА_1 на задоволенні позову наполягав з підстав, викладених в позові, просив задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав з підстав, викладених в запереченні (а.с. 85-88).

Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 16 травня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» як лізингодавцем та ОСОБА_1 як лізингоодержувачем був укладений договір про фінансовий лізинг, відповідно до якого останній придбав обєкт лізингу транспортний засіб типу WW Caddy Kombi 1.6 I TDI після завершення погодженого строку лізингу за купівельною ціною, визначеною лізингодвавцем.

При укладанні договору сторони погодили вартість обєкту лізингу в сумі 26 490,00 доларів США, авансовий платіж в сумі 10596,00 доларів США, обсяг фінансування 15894,00 доларів США. Кількість лізингових платежів 60, строк лізингу (місяців) 60, лізинговий платіж в сумі 495,44 доларів США.

Усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в дол. США, визначених вище, відповідно до пунктів 6.3 та 2) відповідно до пункту 6.4.2 (якщо застосовуватиметься) загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

Питання лізингових платежів урегульовано розділом 6 вказаного договору.

Так, згідно п. 6.3. вказаного договору, сторони погоджуються, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за цим контрактом на користь Порше Лізинг Україна, відображають справедливу вартість обєкта лізингу та забезпечують отримання Порше Лізинг Україна очікуваної станом на дату виконання контракту суми на основі діючого курсу обміну євро/долара США (як обумовлено сторонами в контракті), встановленого Національним банком України або українським комерційним банком (ПАТ «КІБ «Креді ОСОБА_3» або іншим банком), або на основі обмінних курсів, за якими на встановлену дату укладалися угоди з клієнтами банку з купівлі та продажу євро/доларів США до української гривні (надалі «обмінний курс»), як буде обрано за рішенням Порше Лізинг Україна станом на дату, коли кожен платіж підлягає виплаті. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші зобовязання, передбачені цим контрактом розраховуються в євро/доларах США (як обумовлено сторонами в контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом вказаного вище банку, чинним на дату виставлення рахунку. Якщо в період між датою виставлення рахунку. Якщо в період між датою виставлення рахунку та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому розрахунку, обмінний курс, який був використаний та про який повідомлено Порше Лізинг Україна, збільшиться більше ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується лізингоодержувачем. Лізингові платежі будуть розраховуватися для цілих місяців (а.с.7-17 - копія договору).

Відповідно до ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг», предметом договору лізингу (далі - предмет лізингу) може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Статтею 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 № 723/97-ВР, передбачено, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними його умовами є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Стаття 11 цього Закону надає право лізингоодержувачу:1) обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю;2)відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям;3)вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках;4)вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу.

Згідно з ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.203 ЦК України, визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, відповідно до ч. 1 вказаної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом № 723/97-ВР.

Стаття 18 Закону № 1023-ХІІ містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-ХІІ).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Згідно ст. 18 цього Закону, умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

За ч. 3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (п. 2, 3); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4).

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Договір між сторонами укладався не в іноземній валюті, як посилається в своєму позові позивач, а договором визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, що не суперечить ст. 533 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 № 723/97-ВР, однією із істотних умов у лізингу, є окрім іншого, розмір лізингових платежів.

Згідно ст. 16 Закону № 723/97-ВР від 16.12.1997 р., сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до Плану відшкодування, що є невідємною частиною договору та погоджений сторонами, про що свідчать підписи сторін, вартість лізингового платежу становить еквівалент у гривні 495, 44 доларів США та має бути сплачений позивачем на рахунок ПАТ «Креді ОСОБА_3» не пізніше 15 числа кожного місяця (а.с. 18-21).

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України).

Враховуючи викладене суд вважає, що оскільки при укладенні договору про фінансовий лізинг сторонами було погоджено умови договору щодо валюти та порядку сплати лізингових платежів, заявлені вимоги щодо визнання частково недійсним вказаного договору в частині визначення розміру лізингових платежів в іноземній валюті не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню.

Заявленим в позові твердженням позивача щодо незазначення в договорі всіх істотних умов та безпідставного позбавлення його права користування автомобілем, суд оцінки не дає, оскільки вони не стосуються заявленої вимоги щодо визнання недійсним визначення сплати розрахунків в іноземній валюті та не впливають на це. Інших вимог позивачем не заявлено.

Керуючись ст.ст.203,215,227,533 ЦК України, ст.ст.10,60,88,212 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_5