АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 755/3385/15 Головуючий у 1-ій інстанції - Марфіна Н.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/8500/2016 Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі головуючого судді Музичко С.Г.

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.. при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 582 325,00 грн., що були отримані від продажу 23.10.2014 року ОСОБА_5 26/100 частини автомобільної мийки загальною площею 485,1 кв.м. за адресою:АДРЕСА_1.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 291 162,50 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 2899,98 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Посилається на те, що судом не прийнято до уваги ту обставину, що в рахунок погашення боргу відповідач виплачував кошти ОСОБА_6 за будівництво авто мийки, про що свідчать відповідні розписки.

В судовому засіданніпредставникапелянта скаргу підтримала.

Позивач та її представник позивача просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишти без змін.

Заслухавши доповідь судді обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно з нормою ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

При поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям нe досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до абз. 1 п. 24 цієї ж постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Судом встановлено, що 09.03.2005 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. (а.с.6 )

Встановлено, що за час проживання однією сім'єю позивачем разом із відповідачем було придбано: Ѕ частина нежитлового приміщення №1, 2, 3 автомобільної мийки загальною площею 252,90 кв.м., які розташовані в АДРЕСА_1

22.09.2014 року відповідачем було отримано нове свідоцтво про право власності на 26/100 частини автомобільної мийки загальною площею 485,1 кв.м.(а.с.12)

Встановлено також, що площа частини авто мийки, що належала відповідачу, зменшилась з Ѕ частини до 26/100 частин, оскільки співвласник авто мийки ОСОБА_7 збільшив свою частину власності шляхом добудови, тому згідно з новим свідоцтвом про право власності відповідачу належить 26/100 частини

23.10.2014 року відповідач за договором - купівлі продажу та за письмовою нотаріально посвідченою заявою-згодою позивача, відчужив 26/100 частини автомобільної мийки за ціною 582 325,00 грн (а.с.41 - 43).

Таким чином, спірне майно було придбана сторонами під час перебування у шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя, а від так кошти від реалізації цього майна мають бути розділені між сторонами.

Надані відповідачем до суду копії розписок про погашення боргу не містять відомостей про відношення цього боргу до спільного майна (а.с.141-143).

Як стверджує апелянт, кошти на придбання мийки були взяті після продажу квартир з обох сторін, тому вважати його особистим майном відповідача підстав немає.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 308, 317 ЦПК України колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді