Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 337/4984/15 Головуючий у 1 інстанції Салтан Л.Г.
Номер провадження 22-ц/778/3616/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Дзярука М.П.,

Суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря : Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, -

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суд з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність.

В позові зазначало, що відповідно до кредитного договору від 27.11.2006 року, укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3, за яким ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги, ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у розмірі 32663 доларів США на строк по 26.11.2031 року з розрахунку 13,50% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між відповідачем та ПАТ «Кредитпромбанк» було укладено іпотечний договір, згідно з яким предметом іпотеки є квартира, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності.

Умови кредитного договору відповідачем не виконуються, не погашається кредит та не сплачуються відсотки за користування кредитними коштами, в добровільному порядку відповідач гроші не повертає, станом на 28.07.2015 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 461927,18 грн., з яких: тіло кредиту 421874,22 грн., відсотки 40052,96 грн.

Посилаючись на викладене, просило суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру що розташована за адресою АДРЕСА_1, та належить іпотекодавцю на праві власності шляхом визнання права власності на квартиру та стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплати судового збору.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.11.2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №02/08/06-НВкли, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 32 663,0 доларів США зі сплатою 13,5 % річних строком до 26.11.2031 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між сторонами було укладено іпотечний договір, за умовами якого відповідач передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_2.

20.05.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, у тому числі і за кредитним договором №02/08/06-НВкли від 27.11.2006 року, укладеним з відповідачем.

Згідно зі звітом про оцінку ТОВ «Експертна компанія «Професіонал» станом на 26.02.2016 року ринкова вартість предмета іпотеки складає 363 633,00 грн.

Згідно з довідкою, складеною позивачем, заборгованість за кредитним договором складає 461 927,18 грн., з яких 421 874,22 грн. тіло кредиту, 40 052,96 грн. відсотки.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року № 181 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, обґрунтовано виходив з того, що іпотекодержатель своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення зазначеного договору в позасудовому порядку не реалізував, а звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки правильно визнаний судом як не вірний спосіб захисту порушених прав. Крім цього, банк не надав доказів про заборгованість, які б підтверджували виникнення у позивача право звернення на предмет іпотеки

Судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до п. 4 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки у разі набуття іпотекодавцем права на таке звернення за вибором іпотекодержателя відбувається: - за згодою сторін договору; - за виконавчим написом нотаріуса, який вчиняється за рахунок іпотекодавця; - за рішенням суду; - за вибором іпотекодержателя може бути здійснено в позасудовому порядку згідно умов договору про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом: 1) переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, 2) продажу предмета іпотеки іпотеко держателем будь - якій особі - покупцеві.

Позивач надав лише довідку про наявність заборгованості у розмірі 461 927,18 грн., з яких 421 874,22 грн. тіло кредиту, 40 052,96 грн. відсотки. Позивач не надав ні виписок по рахунках, відкритих іпотекодавцю, ні самого розрахунку заборгованості, з якого б вбачалося у який період виникла заборгованість та за яким була б можливість перевірити правильність нарахування боргу.

Відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про ненадання позивачем документів, які підтверджують наявність випадків, з якими пов`язується момент виникнення права звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року № 6-1851 цс 15.

З договору іпотеки вбачається, що визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем визначено як позасудовий спосіб захисту згідно умов договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

В матеріалах справи відсутні дані про вирішення позасудового способу врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов»язань, що передбачено умовами договору іпотеки в якості правової підстави для реєстрації права власності іпотекодержателя.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у Постанові "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року № 5, у пункті 38 вказано, що у випадку, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст.39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Оскільки іпотекодержатель своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення зазначеного договору в позасудовому порядку не реалізував, суд першої інстанції ґрунтовно дійшов висновку, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушених прав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи із позовних вимог банку який, відповідно до вимог статті 11 ЦПК України просив визнати за ними право власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за договором іпотеки, у позові слід відмовити, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов»язань є позасудовим способом врегулювання такого питання, що випливає як з вимог ст.ст.37,39 Закону України «Про іпотеку», так і договору іпотеки, укладеного між сторонами.

Оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, а суд позбавлений можливості самостійно змінити підставу (обґрунтування) та зміст позовних вимог, та не наділений повноваженнями вирішувати питання передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, оскільки це є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, враховуючи, що відповідно до наведених норм матеріального права у позивача відсутнє право на звернення стягнення на іпотечне майно у заявлений у позові спосіб, виходячи з викладених вище обставин, суд першої інстанції підставно дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При такому положенні судова колегія вважає, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку і постановив законне та обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303,304, 307, 308, 313, - 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: