Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення боргу, за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу. На обґрунтування позову зазначала, що 06 червня 2012 року на підставі договору надала відповідачу у позику грошові кошти у розмірі 10 000,00 доларів США, що еквівалентно 80 000 грн. За умовами договору повернути зазначену суму боргу відповідач зобов'язався не пізніше07 червня 2013 року.Посилаючись на те, що за закінченням вказаного строку ОСОБА_5 позику не повернув, ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача на її користь суму боргу у розмірі 118 819 грн 19 коп. з урахуванням курсу валют станом на 26 червня 2014 року.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 жовтня 2014 року до участі у справі в якості третьої особи залучено колишню дружину відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним, посилаючись на те, що з 20 вересня 2003 року вони із ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 січня 2014 року. Удобровільному порядку спільне майно подружжя поділено не було, тому для вирішення спору вона звернулася до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна, до складу якого включено капітальний гараж по АДРЕСА_1, транспортний засіб «Mersedes-VITA», номерний знак НОМЕР_1, промислову морозильну камеру. Наведене майно придбано під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, а договір позики від 06 червня 2012 року між ОСОБА_5 та його сестрою ОСОБА_4 фактично не укладався, грошові коштиу розмірі 10 000 доларів США ОСОБА_5 у позику не надавалися для придбання транспортного засобу, письмової згоди на укладання договору позики вона як дружина не надавала.

Посилаючись на викладені обставини та норми ст. 65 СК України, ст. ст. 203, 215 ЦК України, ОСОБА_6 просила суд визнати недійсним договір позики, укладений 06 червня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на суму 10 000,00 доларів США.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 грудня 2014 року позовиоб'єднано в одне провадження.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Визнано недійсним договір позики, укладений 06 червня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на суму 10 000,00 доларів США.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 118 819 грн 19 коп. позики, що станом на 26 червня 2014 року за курсом Національного банку України становить еквівалент 10 000 доларів США. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_6 про визнання недійсним договору позики, укладеного 06червня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, апеляційний суд правильно застосував положення ч. 2 ст. 65 СК України до спірних правовідносин та обґрунтовано виходив із того, що положення ст. 65 СК України регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, а оспорюваний договір позики є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Факт використання одержаного за договором позики на потреби сім'ї, що створює обов'язки за цим договором для другого з подружжя та враховується при поділі спільного майна подружжя, підлягає доказуванню при розгляді спору між подружжям про поділ спільного майна, що не є предметом розгляду у даній справі. Наявність відносин позики між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 апеляційним судом встановлено із правильним застосуванням ст. 1046 ЦК України, належною оцінкою боргового документа, справжню правову природу якого досліджено повно та всебічно. Порушень апеляційним судом норм процесуального закону не допущено.

Доводи касаційної скарги є необґрунтованими, висновків суду не спростовують та на законність оскаржуваного рішення суду не впливають.

Згідно ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта