Справа № 316/688/14-ц
Провадження № 2/316/2/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2016 р. м. Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області в складі

головуючого : Ткаченко І. М,

при секретарі: Лохматовій Г. В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Енергодара цивільну справу за позовом прокурора м. Енергодар до ОСОБА_1 комітету Енергодарської міської ради, КП «Енергодарське БТІ» Енергодарської міської ради, Реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, про визнання недійсним розпорядження органу приватизації № 8064 від 27.08.2013 року та свідоцтва № 8064 від 27.08.2013 р. про право власності на квартиру АДРЕСА_1, повернення квартири у комунальну власність Енергодарської міської ради та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 громади в особі Енергодарської міської ради про встановлення факту належності квартири на праві приватної власності, визнання майна спадковим та визнання права власності на спадкове майно, -

ВС Т А Н О В И В:

Прокурор м. Енергодар Запорізької області звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що проведеною прокуратурою м. Енергодар перевіркою в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів встановлені порушення під час приватизації квартири АДРЕСА_2. Порушення полягали в наступному: квартира АДРЕСА_2 з 2002 року перебувала в комунальній власності Енергодарської міської ради, а з 1989 року у фактичному користуванні сімї ОСОБА_4. Вказана квартира отримана у користування ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 15.08.1990 року за вказаною адресою зареєстрована ОСОБА_5 донька наймача квартири. Згодом 01.07.2013 року ОСОБА_5 оформлено нотаріально посвідчену довіреність на імя ОСОБА_6 на представництво її інтересів в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, зокрема у виконавчому комітеті Енергодарської міської ради, в бюро технічної інвентаризації, Реєстраційній службі, установах звязку, житлово-експлуатаційних організаціях при вирішенні питань, повязаних з приватизацією квартири АДРЕСА_3, а також представництво її інтересів в судах, органах досудового слідства і дізнання, прокуратури, МВС, СБУ, податкової міліції та в органах виконавчої служби. Вказаною довіреністю ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_6 зареєструвати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_3 у відповідних реєстраційних органах, отримати належні документи, продати від її імені вказану квартиру, зняти її з реєстраційного обліку за місцем проживання у вищевказаній квартирі та зареєструвати її місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі вказаної довіреності ОСОБА_6 від імені ОСОБА_5 21.08.2013 року подано до КП «БТІ»Енергодарської міської ради замовлення № 6262 про оформлення права власності на квартиру № 3, що знаходиться в будинку № 36 по вул. Курчатова в м. Енергодарі та сплачено обовязкові платежі за виготовлення приватизаційних документів. Цього ж дня, 21.08.2013 року ОСОБА_6 від імені ОСОБА_5 подано заяву керівнику органу приватизації Енергодарському міському голові ОСОБА_7 щодо оформлення передачі в приватну власність квартири АДРЕСА_3.

Розпорядженням органу приватизації № 8064 від 27.08.2013 року за підписом Енергодарського міського голови ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_3 було передано у приватну власність ОСОБА_5 На підставі вищевказаного розпорядження виконавчим комітетом Енрегодарської міської ради на імя ОСОБА_5 видано свідоцтво № 8064 від 27.08.2013 року про право власності на квартиру АДРЕСА_3. Виготовлені документи, зокрема свідоцтво про право власності та технічний паспорт на квартиру отримані ОСОБА_6 19.09.2013 року. На підставі вказаних документів Реєстраційною службою Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області 23.09.2013 року зареєстровано за ОСОБА_5 речове право на квартиру АДРЕСА_3.

Перевіркою прокуратури м. Енергодар встановлено, що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Камянсько-Дніпровського районного управління юстиції в Запорізькій області зареєстровано факт смерті ОСОБА_5 16.08.2013 року на території Дніпровської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області. Тобто, на дату звернення ОСОБА_8 до органу приватизації (21.08.2013 року) із заявою про оформлення права власності за ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_3, на дату видачі органом приватизації на імя ОСОБА_5 свідоцтва про право власності та технічного паспорту на квартиру (19.09.2013 року) та на дату реєстрації речового права на вказану квартиру (23.09.2013 року) ОСОБА_5 була померлою. На цей час квартира АДРЕСА_3 перебуває в фактичному володінні та користуванні ОСОБА_6, яким від імені ОСОБА_5 після її смерті здійснено приватизацію на її імя.

Вважають, що оскільки ОСОБА_5 померла 16.08.2013 р., представництво ОСОБА_6 повинно було припинитися, тому приватизація квартири АДРЕСА_3 була здійснена з порушенням вимог ЦК України.

Позов уточнювався. В останній редакції позивач просить визнати недійсним розпорядження органу приватизації № 8064 від 27.08.2013 року про передачу у приватну власність ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_3, визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло № 8064 від 27.08.2013 року, видане на імя ОСОБА_5, скасувати державну реєстрацію речового права на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_5, повернути в порядку реституції по недійсному правочину на користь Енергодарської міської ради квартиру АДРЕСА_3 загальною вартістю 268 920,00 грн.

В травні 2014 року ОСОБА_9, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Енергодарської міської ради про встановлення факту належності квартири на праві приватної власності, визнання майна спадковим та визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 є рідною сестрою ОСОБА_5 В 1998 році вона переїхала мешкати до АР Крим. На початку 2014 року в АР Крим склалася дуже складна політична ситуація, тому ОСОБА_2 вирішила переїхати мешкати до м. Енергодар. З метою дізнатися хоч щось про свою сестру, вона стала телефонувати спільним знайомим. Так вона дізналася про те, що її сестра ОСОБА_5 померла ще в серпні 2013 року. Далі зясувалося, що приватизація квартири була здійснена ОСОБА_6 за довіреністю від ОСОБА_5 і прокуратура м. Енергодар вважає, що ця приватизація є недійсною. ОСОБА_2 та її представник просили ОСОБА_6 віддати документи на квартиру для можливості оформлення спадкових прав після смерті сестри ОСОБА_5, але він повідомив, що всі документи втрачено. Тому вона вимушена звернутися до суду. Просить встановити факт належності ОСОБА_5 на праві приватної власності квартири АДРЕСА_3, визнати, що квартира АДРЕСА_3 є спадковим майном після смерті ОСОБА_5, яка померла 16 серпня 2013 року та визнати за ОСОБА_2. ІДН: НОМЕР_1, право приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 у порядку спадкування за законом після смерті сестри ОСОБА_5, яка померла 16 серпня 2013 року.

Ухвалою Енергодарського міського суду від 12.05.2014 року справу за позовом прокурора м. Енергодар до ОСОБА_1 комітету Енергодарської міської ради, КП «Енергодарське БТІ» Енергодарської міської ради, Реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, про визнання недійсним розпорядження органу приватизації №8064 від 27.08.2013 року та свідоцтва № 8064 від 27.08.2013 р. про право власності на квартиру АДРЕСА_4, повернення квартири у комунальну власність Енергодарської міської ради та справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 громади в особі Енергодарської міської ради про встановлення факту належності квартири на праві приватної власності, визнання майна спадковим та визнання права власності на спадкове майно було обєднано в одне провадження.

Прокурору, як позивачу, було запропоновано у судовому засіданні уточнити позовні вимоги та предявити позов саме до ОСОБА_2, однак, прокурор відмовився, та вважає, що позов предявлено до належного відповідача.

Ухвалою Енергодарського міського суду від 23 вересня 2015 року було залучено в якості співвідповідача ОСОБА_2 за позовом прокурора м. Енергодар в інтересах держави в особі Енергодарської міської ради Запорізької області до ОСОБА_1 комітету Енергодарської міської ради Запорізької області, Комунального підприємства «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради, Реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області про визнання недійсним розпорядження органу приватизації № 8064 від 27.08.2013 року та свідоцтва № 8064 від 27.08.2013 року про право власності на квартиру, застосування реституції, як наслідку недійсності правочину повернення Енергодарській міській раді квартири.

Представник позивача - прокурора м. Енергодар у судове засідання зявилася, позов прокуратури м. Енергодар підтримала в повному обсязі з підстав, наведених у позові. Позов ОСОБА_2 не визнала, просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Представник відповідача ОСОБА_1 комітету Енергодарської міської ради у судове засідання зявився, позов прокуратури м. Енергодар визнав в повному обсязі, підтримав його, позов ОСОБА_2 не визнав та просить у його задоволенні відмовити. В подальшому у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача комунального підприємства «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради у судове засідання зявилася, позов прокуратури м. Енергодар визнала, позов ОСОБА_10 вважає необґрунтованим.

Представник відповідача реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області у судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Позивач - відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, в задоволенні позовних вимог прокуратури м. Енергодар - відмовити.

Представник позивача-відповідача за письмовою довіреністю ОСОБА_9 у судове засідання зявилась, зазначивши, що вона підтримує позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі, позов прокуратури м. Енергодар не визнає.

Представник відповідача ОСОБА_3 громади в особі Енергодарської міської ради у судове засідання зявився, позов ОСОБА_2 не визнав, надав пояснення по суті справи.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що в 2010 році до нього, як до депутата міської ради, звернулась ОСОБА_5 з проханням розібратись щодо заборгованості по комунальним послугам, оскільки в її квартирі зареєстровані особи, які там не проживають фактично, та з метою в наступному приватизувати квартиру, оскільки зараз вона не має такої можливості через заборгованість та через те, що декілька разів їй відмовляли в приватизації в усній формі і нічого подіяти з цим вона сама не змогла. Також в 2010 році вона надала йому довіреність на представництво її інтересів. За його допомогою був складений позов до суду про визнання осіб втратившими право користування цією квартирою, вирішено питання стосовно заборгованості по комунальним послугам. В 2013 році ОСОБА_5 знову йому надає довіреність на представництво її інтересів і вони починають роботу щодо приватизації спірної квартири. Особисто свідок разом з ОСОБА_5 звертались до КП БТІ м. Енергодар. Перший раз вони прийшли до БТІ, де отримали усну консультацію щодо необхідних документів та перелік цих документів, які необхідні при приватизації. Другий раз разом вони прийшли з деякими документами, але виявилось що це не всі документи. Крім того, він особисто разом з ОСОБА_5 звертався в ЖЕУ щодо надання довідки для приватизації, але в день отримання довідки, будучи в ЖЕУ по іншим справам, він дізнався про те, що ОСОБА_5 не прийшла за довідкою. Він, маючи від останньої довіреність, отримав таку довідку, відніс документи по приватизації квартири в БТІ, в наступному їх отримав.

Свідок ОСОБА_11, пояснив, що він проживав з ОСОБА_5 в незареєстрованому шлюбі. Йому достеменно відомо, що вона хотіла приватизувати спірну квартиру ще давно, але в квартирі хтось був зареєстрований, що заважало приватизації. Він особисто з ОСОБА_5 декілька разів ходив до ЖЕУ та БТІ з приводу приватизації квартири, але марно.

Вислухавши пояснення учасників процесу, пояснення свідків, дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилались позивач, як на підставу вимог, а відповідач та його представник як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так у судовому засіданні встановлено наступне.

Квартира АДРЕСА_2 з 2002 року перебувала в комунальній власності Енергодарської міської ради, а з 1989 року у фактичному користуванні сімї ОСОБА_5. Вказана квартира отримана у користування ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 15.08.1990 року за вказаною адресою зареєстрована ОСОБА_5 донька наймача квартири. 01.07.2013 року ОСОБА_5 оформлено нотаріально посвідчену довіреність на імя ОСОБА_6 на представництво її інтересів в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, зокрема у виконавчому комітеті Енергодарської міської ради, в бюро технічної інвентаризації, Реєстраційній службі, установах звязку, житлово-експлуатаційних організаціях при вирішенні питань, повязаних з приватизацією квартири АДРЕСА_3, а також представництво її інтересів в судах, органах досудового слідства і дізнання, прокуратури, МВС, СБУ, податкової міліції та в органах виконавчої служби. Вказаною довіреністю ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_6 зареєструвати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_3 у відповідних реєстраційних органах, отримати належні документи, продати від її імені вказану квартиру, зняти її з реєстраційного обліку за місцем проживання у вищевказаній квартирі та зареєструвати її місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2. На підставі вказаної довіреності ОСОБА_6 від імені ОСОБА_5 21.08.2013 року подано до КП «БТІ» Енергодарської міської ради замовлення № 6262 про оформлення права власності на квартиру № 3, що знаходиться в будинку № 36 по вул. Курчатова в м. Енергодарі та сплачено обовязкові платежі за виготовлення приватизаційних документів. 21.08.2013 року ОСОБА_6 від імені ОСОБА_5 подано заяву керівнику органу приватизації Енергодарському міському голові ОСОБА_7 щодо оформлення передачі в приватну власність квартири АДРЕСА_3. Розпорядженням органу приватизації № 8064 від 27.08.2013 року за підписом Енергодарського міського голови ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_3 було передано у приватну власність ОСОБА_5 На підставі вищевказаного розпорядження виконавчим комітетом Енрегодарської міської ради на імя ОСОБА_5 видано свідоцтво № 8064 від 27.08.2013 року про право власності на квартиру АДРЕСА_3. Свідоцтво про право власності та технічний паспорт на квартиру отримані ОСОБА_6 19.09.2013 року. На підставі вказаних документів Реєстраційною службою Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області 23.09.2013 року зареєстровано за ОСОБА_5 речове право на квартиру АДРЕСА_3.

Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Камянсько-Дніпровського районного управління юстиції в Запорізькій області зареєстровано факт смерті ОСОБА_5 16.08.2013 року на території Дніпровської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області.

ОСОБА_2 є рідною сестрою ОСОБА_5 Після смерті сестри вона звернулась до Енергодарського міського суду з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки про смерть сестри вона не знала, тому пропустила цей строк, Рішенням Енергодарського міського суду від 24.04.2015 року ОСОБА_2 було надано додатковий строк для прийняття спадщини після смерті сестри. В наданий строк вона звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті сестри та 29.05.2015 року була відкрита спадкова справа за № 111/2015.

Ці обставини учасниками процесу не оспарюються.

Заслухавши сторони по справі, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися позивачі, як на підставу вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд розглядаючи позовні вимоги прокурора м. Енергодар в інтересах держави в особі Енергодарської міської ради Запорізької області до ОСОБА_1 комітету Енергодарської міської ради Запорізької області, Комунального підприємства «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради, Реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області дійшов до наступних висновків:

Статтями 28, 29 ЦПК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обовязки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обовязки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Згідно з ст. 124 Конституції України та ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні чи юридичні особи, а також держава.

Як вбачається зі змісту ст. ст. 33, 36, 119 ЦПК України, на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов'язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 33 ЦПК України та з урахуванням ч. 4 ст. 10 ЦПК України роз'яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача.

Згідно положень цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред'явленим позовом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», зазначено, що відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Належними сторонами в цивільному процесі будуть суб'єкти переданих на розгляд суду спірних матеріально-правових відносин. За положенням ст. 105 ЦПК належний позивач особа, якій належить право вимоги; належний відповідач особа, котра повинна відповідати за позовом. Тоді неналежними сторонами будуть ті особи, які не є суб'єктами права вимоги чи несення обов'язку.

Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб'єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача (статті 5, 122 ЦПК). Стаття 137 ЦПК зобов'язує особу, яка порушує процес, зазначити в позовній заяві до суду точну назву позивача і відповідача, їх місце проживання або знаходження, а також викласти обставини, що обґрунтовують вимогу позивача, тобто що право вимоги належить особі, яка вказана позивачем, а обов'язок покладений на особу, зазначену в заяві відповідачем.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб'єктності сторін, що позивач є тією заінтересованою стороною, про яку йдеться в п. 1 ст. 5 ЦПК. І коли буде встановлено, що у справі бере участь неналежна сторона, то суд, керуючись ст. 105 ЦПК, не припиняючи справи, може допустити заміну первісних неналежних позивача чи відповідача належним позивачем чи відповідачем.

Суд вважає, що виконавчий комітет Енергодарської міської ради Запорізької області, Комунальне підприємство «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради, Реєстраційна служба Енергодарського міського управління юстиції Запорізької не є належними відповідачами по справі, виходячи з наступного:

Належна сторона - власник чи спірних прав чи спірних обовязків. Відповідно до законодавства про місцеве самоврядування рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради можуть бути скасовані відповідною радою.

Позивачем поставлені вимоги про визнання недійсним рішення органу приватизації від 27.08.2013 року про передачу у приватну власність ОСОБА_5 спірної квартири.

Відповідно до п.10 Положення про порядок передачі житлових приміщень, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Енергодара, у власність громадян приватизація (передача) житлових приміщень, що належать до комунальної власності організовується та проводиться виконавчим комітетом Енергодарської міської ради (орган приватизації), тобто, органом приватизації в даному випадку є виконавчий комітет.

Згідно до ст. 59 закону України «Про місцеве самоврядування» (п.6) передбачено, що виконавчий комітет в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються міським головою. При цьому, виконавчий комітет може приймати лише рішення. Повноважень стосовно прийняття розпоряджень виконавчий комітет в силу закону не має. В даному випадку рішення стосовно приватизації спірної квартири виконавчий комітет не приймав, а таке розпорядження приймав міський голова. П.8 статті 59 вищезазначеного закону передбачено, що міський голова в межах своїх повноважень видає розпорядження. Міський голова, який підписав оскаржуєме розпорядження, не є відповідачем по справі та позивачем він не зазначений як відповідач. Тому суд вважає, що позивачем неправильно визначено відповідача. Ця позиція повністю узгоджується з Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009, яким передбачено (п.21) додатком до розпорядження органу приватизації (рішення органу місцевого самоврядування) затверджується розрахунок вартості надлишкової житлової площі. Тобто, прямо передбачено, що може бути або розпорядження органу приватизації або рішення органу місцевого самоврядування. В нашому випадку мається розпорядження міського голови, як міського голови, а не рішення виконавчого комітету, як органу приватизації. Таким чином, на думку суду, міський голова в супереч діючому законодавству, перевищив свої повноваження, привласнив їх, без рішення виконкому видав розпорядження про приватизацію житла, не маючи на це законних підстав. Рішення виконкомом по даному питанню не приймалось та не розглядалось. Таким чином, належним відповідачем по справі є саме міський голова, як посадова особа, яка видала розпорядження про приватизацію. На питання представника ОСОБА_2, прокурор не міг розмежувати свої вимоги та пояснити, до кого саме з відповідачів він предявляє вимоги, які саме, що саме і вказує на невизначеність кола зацікавлених осіб та належних відповідачів. На неодноразові пропозиції суду щодо визначення кола осіб, прокуратура відмовилась уточнювати свої вимоги. Суд не може вийти за межі позовних вимог, змінити підставу та предмет позову, а позивачем цього не зроблено.

Крім того, прокурор не обгрунтував правових підстав для захисту інтересів територіальної громади.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати: захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), споживачів (стаття 42), захист прав і свобод людини і громадянина судом, Уповноваженим Верховної ОСОБА_11 України з прав людини, відповідними міжнародними судовими установами чи міжнародними організаціями (стаття 55).

У статті 15 ЦК України безпосередньо не визначаються органи, які здійснюють захист цивільних прав.

Так, крім органів, зазначених у статті 55 Конституції України, відповідно до окремих актів законодавства України здійснюють захист цивільних прав та інтересів або сприяють їх захисту, зокрема, органи прокуратури.

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним із учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

За частиною другою статті 3 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Одним із таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Статтею 45 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

У разі прийняття судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Представник позивача, а саме Енергодарської міської ради, був присутній у судовому засіданні, та на запитання складності самостійного звернення до суду не зміг надати пояснення, що свідчить про можливість самостійно захисти свої права. Чому саме прокуратура виступила за захистом прав Енергодарської міської ради, обґрунтовано ні прокурором, ні позивачем не було.

За приписами ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Під поняттям «інтереси держави» розуміють закріплену Конституцією та законами України, міжнародними договорами та актами систему фундаментальних цінностей у найважливіших сферах життєдіяльності українського народу та суспільства (політичній, соціальній, економічній, науково-технічній, інформацій, військовій).

Що стосується визначення державного інтересу та єдиного розуміння щодо самостійного визначення прокурором інтересів держави (чи підлягає таке самостійне визначення перевірці судом) необхідно зазначити таке.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Із врахуванням того, що поняття «інтереси держави» є оціночним, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає, з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулось чи може відбутись порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно із мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 №3-рп/99 інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

Як зазначено в позовній заяві, позов прокурором подано з метою захисту інтересів держави, які виражаються в необхідністі повернення майна в комунальну власність та у звязку з неможливістю подання такого позову саме Енергодарською міською радою. При цьому, прокурор зазначає на те, що оскільки в бюджеті не передбачено видатків на сплату судового збору, то Енергодарська міська рада не має можливості самостійно звернутись з аналогічним позовом до суду. Суд не може погодитись з даною позицією прокурора, оскільки жодних доказів на підтвердження цього прокурором не надано.

Щодо вимог ОСОБА_2 суд зазначає на наступне:

Одним із конституційних прав громадян є право на житло. Гарантіями здійснення цього права є обов'язок створення державою умов, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; надання державою та органами місцевого самоврядування відповідно до закону житла безоплатно або за доступну плату (частини перша, друга статті 47 Основного Закону України).

Права і свободи людини закріплюються і в міжнародних актах, які є частиною національного законодавства України, у разі надання Верховною ОСОБА_11 України згоди на їх обов'язковість (частина перша статті 9 Конституції України). Загальна декларація прав людини 1948 року передбачає право кожної людини на такий життєвий рівень, який є необхідним для підтримання здоров'я і добробуту її самої та її сім'ї. У Декларації зазначено, що необхідний життєвий рівень забезпечує, зокрема, житло (пункт 1 статті 25). Аналогічне положення міститься в пункті 1 статті 11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, ратифікованого Указом Президії Верховної ОСОБА_11 УРСР від 19 жовтня 1973 року N 2148-VIII, в якому, крім вказаного, закріплено обов'язок держав - учасників Пакту вживати необхідних заходів для забезпечення здійснення такого права.

Отже, право людини на житло є загальновизнаним. Згідно з Конституцією України це право, як і інші конституційні права, є невідчужуваним, непорушним і рівним для всіх без будь-яких обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (частини перша, друга статті 24). Воно не може бути скасоване і обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина друга статті 22, частина перша статті 64 Основного Закону України).

Однією з засад правової системи України є визнання і дія принципу верховенства права. У Рішенні від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо (абзац другий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини).

Конституція України встановлює право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (частина перша статті 41), а також рівність суб'єктів права власності перед законом (частина четверта статті 13).

Правовий режим власності, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування та розпорядження майном визначаються законами. Одним із способів зміни форми власності є приватизація, в процесі якої відбувається відчуження на користь фізичних або юридичних осіб майна, що є державною чи комунальною власністю.

Закон визначає правові основи приватизації житла як один зі способів набуття його у власність. Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення їх до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин (преамбула Закону).

Відповідно до ст.ст. 328, 345 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Таким чином, набуття права власності є правом особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожен громадянин України має право приватизувати займане ними житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Згідно ч.2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Згідно ч. 10 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №15-рп/2010 від 10.06.2010 року розяснив, що приватизація державного житлового фонду не є обовязком громадян України, а є їх правом, яке повинно ними реалізовуватися на власний розсуд, на умовах, у порядку та спосіб, встановлених законом.

Стаття 20 Закону України «Про звернення громадян» встановлює, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 ще за життя звернулась до КП «Енергодарське БТІ» з заявою про надання дозволу на приватизацію спірної квартири тобто, приватизація спірної квартири відповідала її волі. Отримавши розяснення, почала збір відповідних документів, про свідчить звернення за довідкою про склад сімї, та пояснення свідків. Той факт, що звернення ОСОБА_5 не було зареєстроване посадовими особами КП «Енергодарське БТІ», є свідчення неналежного виконання своїх обовязків посадовими особами та неналежне ведення діловодства, і ніяким чином не може бути вплинуть на право людини на приватизацію.

Згідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» якщо квартира (будинок) не була передана у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського (щодо громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи) житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено при наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири у власність наймачеві.

Відповідно до п.24 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Пунктами 20, 23, 24 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» передбачено, що при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин отримує на підприємстві, на балансовому обліку та експлуатації якого знаходиться жилий будинок державного житлового фонду, довідку про склад, сім'ї наймача й займаних приміщень. Заява на приватизацію квартири та зазначена, довідка про склад сім'ї наймача й займаних ним приміщень, надаються громадянином до органу приватизації, де вони реєструються. На підставі заяви й наданих громадянином документів у порядку, передбаченому житловим законодавством та законодавством про приватизацію, орган приватизації видає наказ про передачу у власність займаного ним на умовах найму приміщення державно житлового фонду.

Крім того, відповідно до п.13 Положення про порядок передачі житлових приміщень, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Енергодара, у власність громадян, затвердженого рішенням виконавчого комітету Енергодарської міської ради № 84 від 17.03.2011 року громадянин, який виявив бажання приватизувати житлове (житлові ) приміщення звертається до комунального підприємства «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради, де отримує бланки заяви на проведення технічної інвентаризації та виготовлення технічного паспорту на житлове (житлові) приміщення та рахунок для сплати послуг за проведення технічної інвентаризації та виготовлення технічного паспорту на житлове приміщення. До заяви інвентаризації та виготовлення технічного паспорту замовник додає:

Копію ордера про надання жилої площі;

Ксерокопії паспортів, свідоцтв про народження, одруження та ідентифікаційних кодів всіх членів сімї, які виявили бажання приватизувати житлове(житлові) приміщення.

Після отримання технічного паспорту громадянин звертається до підприємства по обслуговуванню житлових будинків за довідкою про склад сімї та про займані житлові приміщення.

Згідно до п.14 цього Положення після отримання довідки про склад сімї та про займані житлові приміщення громадянин знову звертається до комунального підприємства «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради, де отримує бланки заяв на приватизацію та рахунок для сплати послуг за підготовку оформлення документів по приватизації.

Таким чином, з вищезазначеного Положення вбачається, що процес приватизації житлового фонду в м. Енергодар складається з декількох частин та має в собі виконання громадянином декількох послідовних дій, направлених на волевиявлення ним приватизації.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 01 липня 2013 року надала нотаріально посвідчену довіреність ОСОБА_6, якою уповноважила його представляти її інтереси при вирішенні питань щодо приватизації належної їй квартири № 3, що знаходиться в будинку № 36 по вул. Курчатова в м. Енергодар.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З таким позовом має можливість звернутись до суду за захистом своїх прав і номінальний власник, оскільки дієздатність та правоздатність власника в даному випадку припинена у звязку з його смертю. Однак, у даному випадку законодавство не виключає можливість встановлення такого юридичного факту, як приналежність квартири померлому на праві приватної власності.

Відповідно до п.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює згідно до закону за своїм розсудом, незалежно від волі інших осіб.

П.1 ст.328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно до статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно до ст.1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до частини 2 вищезазначеної статті часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ст. 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ніякого заповіту померла ОСОБА_5 не складала.

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1268 цього кодексу передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно до статті 1273 Цивільного кодексу спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до статті 19 закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

У силу статей 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Пленум Верховного Суду України в частині п'ятій пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зазначив, що в разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 10, 61, 88 209, 212-215 ЦПК України, ст. 59 закону України «Про місцеве самоврядування», ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», ст.. 328, 345, 392, 1220, 1221, 1216-1218, 1268, 1273 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог за позовом прокурора м. Енергодар до ОСОБА_1 комітету Енергодарської міської ради, КП «Енергодарське БТІ» Енергодарської міської ради, Реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, про визнання недійсним розпорядження органу приватизації № 8064 від 27.08.2013 року та свідоцтва № 8064 від 27.08.2013 р. про право власності на квартиру АДРЕСА_1, повернення квартири у комунальну власність Енергодарської міської ради, відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 громади в особі Енергодарської міської ради про встановлення факту належності квартири на праві приватної власності, визнання майна спадковим та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_5 на праві приватної власності квартири АДРЕСА_5.

Визнати, що квартира АДРЕСА_5 є спадковим майном після смерті ОСОБА_5, яка померла 16 серпня 2014 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІДН: НОМЕР_1, право приватної власності на квартиру АДРЕСА_5 у порядку спадкування за законом після сестри ОСОБА_5, яка померла 16 серпня 2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня повного виготовлення рішення, яке буде виготовлено 11.05.2016 року. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

.

Суддя: І. М. Ткаченко