У Х В А Л А

Іменем України

20 жовтня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Бондаренка Ю.О.,

суддів - Куцина М.М., Собослой Г.Г.

при секретарі - Сочка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою представника ПАТ«ПриватБанк» на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 серпня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Приватбанк» звернулося із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа яка не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей Тячівської районної державної адміністрації, про визнання дій ОСОБА_1, ОСОБА_2, щодо реєстрації у предметі іпотеки ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - неправомірними та вчиненими з порушенням умов законодавства, виселення неправомірно зареєстрованої особи, ОСОБА_3 ОСОБА_1, та ОСОБА_2 які зареєстровані та проживають у будинку (предмет іпотеки), розташований за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку в органах УМВС України; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 серпня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ «Приватбанк» подала апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 серпня 2016 року, як незаконне необґрунтоване через недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та таке що винесено з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала апеляційну скаргу і просили задовольнити з підстав зазначених в ній.

Відповідач та представник відповідачів заперечили щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується апеляційна скарга, об'єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів, які б підтверджували неправомірність дій відповідачів та давали б підстави для задоволення позовних вимог.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.589 ЦК України, ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що 10 серпня 2007 року між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №MKG0GA00000041, відповідно до п.п.1.1 якого банк надав відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 11 250,00 дол. США строком до 10.08.2017 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с.6-8).

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором, ПАТ КБ «Кредит банк» та відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір іпотеки від 10.08.2007 року, згідно з п.1.2 якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 314,00 м.кв., житловою площею 213,10 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1, який належить відповідачам на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності (а.с.9-10).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов'язань за вказаним кредитним договором рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 березня 2010 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» у цивільній справі №2-42/10 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення за кредитним договором - задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №MKG0GA00000041 від 10.08.2007 року в розмірі 673 618,25 грн., звернено стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок, що знаходиться за адресою: с. Грушево, вул. Горького, буд.32а, тячівського району Закарпатської області, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для продажу. В решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат (а.с.11-12).

Відповідно до листа Грушівської сільради від 19.04.2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.29)

До складу сім'ї ОСОБА_6 входять дружина ОСОБА_7, донька ОСОБА_8, син ОСОБА_9 та онуки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).

ПАТ КБ «Приватбанк» посилаючись на пункт 4.1.4 договору про іпотеку №MKG0GA00000041 від 10.08.2007 року, вважав неправомірними дії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо реєстрації в предметі іпотеки членів своєї сім'ї.

Відповідно до п.4.1.4. Договору про іпотеку, іпотекодавець зобов'язаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобовязанням з боку третіх осіб (зокрема, не передавати в оренду, найом, в наступну заставу тощо), не видавати довіреності на користування та розпорядження предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від Іпотекодержателя».

Наведений пункт договору не передбачає заборони реєстрації за таких обставин посилання позивача на порушення п.4.1.4. договору є безпідставним.

Більше того позовна вимога про визнання дій ОСОБА_1, ОСОБА_2, щодо реєстрації у предметі іпотеки ОСОБА_10, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - неправомірними та вчиненими з порушенням умов законодавства не є належним способом захисту оскільки відповідно до ст. 4, 15 ЦПК України, суд захищає порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Вимога щодо виселення неправомірно зареєстрованої особи є неконкретизованою, наведена особа не є відповідачем у справі , а тому до задоволення не підлягає.

Згідно із ч.1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є жилий будинок або жиле приміщення.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і положення статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням ч.2 ст. 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Аналогічна правова позиція викладеним в постановах Верховного Суду України від 2 вересня 2015 року №6-915цс15, від 30 вересня 2015 року №6-1892цс15, від 3 лютого 2016 року № 6-1449цс15, від 06 липня 2016 року №6-3173цс15.

Виходячи з положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про позбавлення особи права власності або права користування жилим приміщенням, зокрема, про її виселення, є підставою для зняття її з реєстраційного обліку, отже у разі відмови у задоволенні позовної заяви про виселення також не підлягають задоволенню.

Інших доводів, які б мали правове значення для вирішення справи, в апеляційній скарзі немає.

Частиною 2 ст. 308 ЦПК України передбачено, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Приймаючи до уваги те, що суду першої інстанції хоч і помилився в мотивах свого рішення, однак ухвалив правильне та справедливе рішення апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишає без змін .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ППАТ «ПриватБанк», - відхилити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 серпня 2016 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: