Провадження №2/521/1932/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" жовтня 2016 р. Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря Бурдейного В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від спадкування та визнання права на спадкування,

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м.Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про усунення від спадкування та визнання права на спадкування, в якому вказував, що 27.02.2015р. померла ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина на 59/100 частин квартири АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2 «В» в м.Одесі. За час життя між ОСОБА_3 та позивачем 17.10.2012р. в простій письмовій формі було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого ОСОБА_3 передає у власність позивачу вищезазначені квартири, а позивач зобов»язався повністю утримувати ОСОБА_3, забезпечувати її харчуванням, одягом та іншими необхідними речами та допомогою. На підтвердження дійсності вказаного договору ОСОБА_3 передала позивачу оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, які зараз знаходяться у нього. У зв»язку з важким станом здоров»я спадкодавця та відсутністю відповідних юридичних знань договір довічного утримання не був посвідчений нотаріально. Інших договорів та заповітів спадкодавцем складено не було. У зв»язку з хворобою ОСОБА_3, яка була інвалідом 2 групи, перебувала у безпорадному стані, потребувала постійного піклування, стороннього догляду та матеріальної допомоги позивач сумлінно виконував умови договору довічного утримання а саме забезпечував її харчуванням, одягом, ліками, належною медичною допомогою, здійснював оплату комунальних платежів, надавав різні побутові послуги, займався оформленням документів по інвалідності, проходженням спадкодавцем лікарів. Таким чином, позивач вважає, що оскільки він з початку 2010р. проживав разом зі спадкодавцем однією сім»єю, він має право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги. Відповідач не надавав матеріальної допомоги померлій, не піклувався про неї, не відвідував та не цікавився її здоров»ям, однак звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3

Посилаючись на вищевикладене, просив усунути відповідача від права на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_3, до якого входить 59/100 частин квартири АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 «В» в м.Одесі та визнати за ним, спадкоємцем четвертої черги за законом, право на спадкування зазначеного майна спадкодавця ОСОБА_3 у першій черзі.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представники позов не визнали, вважаючи його необґрунтованим та недоведеним, просили в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заявленого позову з наступних підстав.

За життя ОСОБА_3 належали на праві власності 59/100 частин квартири АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 «В» в м.Одесі, що підтверджується копіями договору купівлі-продажу від 08.09.1995р. та договору довічного утримання 03.12.2009р.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім»ї та реєстрації без дати у квартирі АДРЕСА_3 «В» були зареєстровані: ОСОБА_3 з 02.02.1998р. по 27.02.2015р. (відповідальний) та ОСОБА_1 з 30.05.2013р. як піднаймач.

Сторони не заперечували, що ОСОБА_3 за життя коли з нею проживав ОСОБА_1, дійсно здавала в найм квартиру АДРЕСА_2 «В» та отримувала кошти за вказане житло в розмірі 1800грн. в місяць.

В матеріалах справи наявна копія договору довічного утримання, укладеного в простій письмовій формі 17.10.2012р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, згідно якому вона передає у власність позивачу 59/100 частин квартири АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 «В» в м.Одесі, а позивач зобов»язався забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно, забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, іншими необхідними речами та допомогою (надання побутових послуг, погашення комунальних платежів та інших заборгованостей, виконанням різних видів ремонтних робіт, придбання лікарських засобів на підставі наданих лікарями рецептів щодо лікування, забезпечення надання медичної допомоги лікарями загального профілю, а також лікарями-спеціалістами, тощо) а також зобов»язався зберігати за ОСОБА_3 право безкоштовного довічного проживання в зазначених вище квартирах, які є предметом цього договору.

Відповідно до вимог ст. 745 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Сторони договір довічного утримання, укладений 17.10.2012р. нотаріально не посвідчували, а отже він є нікчемним.

В судовому засіданні позивач зазначав, що ОСОБА_3 на підтвердження дійсності договору довічного утримання та своїх намірів щодо отримання ОСОБА_1 в майбутньому права власності на майно, передала позивачу оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, які зараз знаходяться у нього.

З цього приводу суд зазначає, що в матеріалах справи наявне повідомлення про реєстрацію в Приморському РВ Одеського МУ ГУМВС в Одеській області заяви ОСОБА_3 від 27.08.2014р. про те, що ОСОБА_1 не повертає їй документи на квартиру, з приводу чого зі ОСОБА_1 проведена бесіда профілактичного характеру про недопустимість порушень діючого законодавства, про що свідчить відповідь Приморського РВ Одеського МУ ГУ МВС України в Одеській області від 09.09.2014р.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.02.2015р. померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Після її смерті 07.05.2015р. до п»ятої Одеської державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті його троюрідної тітки ОСОБА_3 та надав документи, підтверджуючі родинні відносини. В матеріалах спадкової справи є заява ОСОБА_4»янової М.М. від 07.05.2015р., яка є тіткою ОСОБА_3, в якій вона відмовляється від спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2

11.08.2015р. до п»ятої Одеської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 за заповітом, складеним ОСОБА_3 на ім.»я ОСОБА_5 16.10.2012р., який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за №992.

Згідно повідомлення п»ятої Одеської державної нотаріальної контори від 11.08.2015р. ОСОБА_5 повідомлено, що згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №40321655 від 07.05.2015р., заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за №992 від імені ОСОБА_3 було скасовано за заявою від 27.08.2014р. за реєстровим номером 1233.

Таким чином, посилання позивача на те, що у ОСОБА_3 не було відповідних юридичних знань з приводу нотаріального посвідчення договору довічного утримання не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_3, неодноразово зверталася до нотаріусів за посвідченням заповіту та надавала нотаріусу заяву про його скасування.

Згідно копії довідки МСЕК від 12.04.2013р. ОСОБА_3 була повторно присвоєна друга група інвалідності загального захворювання, однак з цієї довідки не вбачається, що вона потребує стороннього догляду.

В матеріалах справи наявні численна кількість копій квитанцій про сплату комунальних послуг, які надані позивачем та відповідачем, з яких вбачається, що оплата комунальних послуг була здійснена як позивачем так і відповідачем за життя ОСОБА_3

Суд зазначає, що надані позивачем копії квитанції за оплату комунальних послуг стосуються періоду 2011-2014р., що спростовує твердження позивача про сплату ним комунальних послуг за 2010р. коли він почав проживати з ОСОБА_3 однією сім»єю. Що стосується наданих копій чеків з приводу купівлі медичних препаратів то вказані чеки також стосуються періоду 2012-2013р.

Надані відповідачем копії чеків за 2011-2014р.р. також свідчать по сплату ним комунальних послуг за квартири, які належали ОСОБА_3

Свідок позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1, який був другом сина ОСОБА_3 ОСОБА_7, проживав з ОСОБА_3 однією сім»єю з осені 2012р. до листопада 2014р., привозив їй продукти, доглядав за нею разом зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_5 коли вона була в лікарнях, купував їй ліки, сплачував комунальні послуги. Їй відомо, що ОСОБА_3 хворіла на цироз печінки, оскільки зловживала алкогольними напоями та кровотечею харчопроводу, за нею з боку ОСОБА_1 та його дружини здійснювався гарний догляд. Також свідку відомо, що в лікарні, де перебувала ОСОБА_3, нотаріус за заявою ОСОБА_3 видала довіреність на розпорядження майном на ім.»я матері жінки ОСОБА_5 - ОСОБА_8.

Свідок позивача ОСОБА_4 вказувала, що знає позивача з 2010-2011р., оскільки він кожного ранку виїзджав двору їхнього будинку по вул..Новосельського, де проживала ОСОБА_3 Однак, вказаний свідок не могла сказати чи викликали ОСОБА_3 швидку допомогу за цей час, хто з її родичів її відвідував, хто носив їй продукти, коли ОСОБА_1 припинив проживати з ОСОБА_3

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8, яка є матір»ю ОСОБА_5 - цивільної дружини ОСОБА_1, зазначала, що ОСОБА_3 знала років 10. Позивач та його цивільна дружина ОСОБА_5 доглядали ОСОБА_3, купували їй ліки, викликали швидку та поховали її. Зі своїми родичами ОСОБА_3 не хотіла знатися, оскільки вони її ніколи не відвідували. ОСОБА_1 став опікати ОСОБА_3 з 2011-2012р.р. після смерті її сина ОСОБА_9 та перестав здійснював догляд за нею до вересня 2014 року. Також свідок пояснювала, що ОСОБА_3 20.10.2012р. пішла до нотаріуса з лікарні і видала на свідка довіреність. ОСОБА_3 із-за зловживання алкогольними напоями та не бажання правильно харчуватися, із-за своєї хвороби не могла сама себе обходити. ОСОБА_3 їй казала, що дзвонила батьку відповідача та просила допомогти, однак вій їй відмовив.

Свідок позивача ОСОБА_10 зазначав, що позивача знає з поховання сина ОСОБА_3 ОСОБА_7, бачив його в лікарнях на Слободці та на Малиновського, де проходила лікування ОСОБА_3, яка була дуже слабка поки позивач не взявся її доглядати а після того, як їй стало краще вона від нього відмовилася. В лікарню до неї приходили ОСОБА_1 та його цивільна дружина Наташа, інших її родичів він не бачив. Також пояснив, що ОСОБА_3 до смерті її сина віддала на зберігання оригінали документів на квартири його дружині ОСОБА_7, а потім сказала, щоб дружина віддала їх позивачу. Позивач став проживати з ОСОБА_3 після смерті її сина, тобто 3-4 роки назад і проживав з нею до 3-4 місяців до її смерті. Також свідок підтвердив, що ОСОБА_3 не хотіла знати своїх родичів, не дзвонила їм та не про що не просила, казавши, що допомога їй не потрібна.

Допитаний свідок позивача ОСОБА_11 підтвердила, що в 2011-2012р. після смерті сина ОСОБА_9 ОСОБА_3 стала проживати зі ОСОБА_1, проживали вона три роки, він та його дружина її робили їй уколи, прибирали в квартирі, готували їжу. Відповідача свідок бачила один раз перед смертю ОСОБА_3, а другий раз коли він займався поминальним обідом. З осені 2014 року по день смерті ОСОБА_3 жила одна. Про ОСОБА_1 та його жінку Наташу ОСОБА_3 поганого нічого не говорила. Свідку відомо, що ОСОБА_3 зробила на позивача договір дарування а потім його скасувала.

Свідок позивача ОСОБА_5, яка є цивільною дружиною позивача, зазначала, що в 2012 році ОСОБА_3 запропонувала, щоб вона та позивач її доглядали, оскільки близьких родичів у неї немає, вона до родичів за допомогою не зверталася, оскільки у неї з ними був конфлікт, не спілкувалася з ними та її ніхто не відвідує. Вони сплачували борги покійної за комунальні послуги, поклали її в лікарню на Малиновського. Після цього ОСОБА_3 зробила на свідка заповіт, запросивши нотаріуса до лікарні, оскільки вона потребувала стороннього догляду. З ОСОБА_3 свідок стала проживати з осені 2012р.. а позивач вже там жив ще до смерті сина ОСОБА_3 і проживали так до 2014р., а потім збиралися з»їхати з квартири з ОСОБА_3 для того, щоб зробити там ремонт, однак ОСОБА_3 передумала. В лікарню до ОСОБА_3 в 2012р. один раз приходив відповідач з приводу квартири, інших родичів вона не бачила. ОСОБА_3 казала, що не хоче, щоб її майно дісталося Біляївським родичам.

Свідок позивача ОСОБА_12»янова М.А. вказувала, що ОСОБА_3 не хотіла переїзджати до родичів в Біляївку і проживала ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі ОСОБА_1 та сином ОСОБА_9 до його смерті, якого поховав ОСОБА_1 .Ю., ОСОБА_1 закрив кредит ОСОБА_3, сплатив борги за комунальні послуги, возив її по лікарях, а відповідач приїзджав до неї в лікарню, однак догляд за нею не здійснював. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 домовилися, що останній буде здійснювати догляд за ОСОБА_3, а вона залишить йому дві квартири. Так вони прожили біля трьох років. Після чого ОСОБА_1 виїхав від ОСОБА_3, з якої причини свідку невідомо. ОСОБА_3 декілька раз просила свідка позичити їй гроші, однак свідок відмовила. Також зазначений свідок розповіла, що одного разу вона зателефонувала відповідачу і повідомила, що в квартирі ОСОБА_3 чиниться скандал та бійка, однак він сказав, що ОСОБА_3 ханига і його це не цікавить. ОСОБА_3 була незадоволена відповідачем та його батьком, оскільки вони навіть не приїхали на поховання її сина, а про ОСОБА_1 говорила дуже добре. Відповідача свідок бачила два рази коли він привіз ОСОБА_3 сік та печиво, а другий раз коли позивач її забирав від свідка, у якої ОСОБА_3 знаходилася три неділі. Місяця за три до смерті, коли ОСОБА_1 з»їхав від ОСОБА_3, вона забезпечувала себе сама.

Допитаний в судовому засіданні свідок відповідача ОСОБА_13 пояснила, що ОСОБА_3 приютила позивача, який був приятелем її сина ОСОБА_7 після смерті сина десь через 3 місяці із жалю, вона його боялася, оскільки він вимагав у неї 70 тисяч гривен за її лікування, забрав документи на квартири і не хотів їх повертати. ОСОБА_1 прожив у ОСОБА_3 рік -півтора, а потім вона його вигнала зі скандалом. Після того коди ОСОБА_1 з»їхав від ОСОБА_3, до неї приїзджав відповідач. Коли ОСОБА_3 не пиячила та не була в лікарнях, вона могла сама про себе потурбуватися, ходила в поліклініку, була енергійною жінкою. Свідку відомо, що ОСОБА_1 приїздив до неї та допомагав їй, привозив продукти. До смерті сина ОСОБА_3 - ОСОБА_7 її до себе хотіли забрати родичі з Біляївки, але вона не захотіла. ОСОБА_3 казала свідку, що пенсію а також кошти від здавання квартири йшли ОСОБА_1

Свідок відповідача ОСОБА_14 суду пояснила, що у ОСОБА_3 та відповідача відносини були нормальні, від приїзджав до неї в лікарню, привозив продукти, купляв ліки. ОСОБА_1 з»явився у ОСОБА_3 через півроку після смерті сина ОСОБА_9, який помер в 2012 році і жив з нею рік-півтора. ОСОБА_3 скаржилася на те, що позивач викрав у неї документи та не хоче їх віддавати, забирає її пенсію та кошти від здачі квартири за її лікування. ОСОБА_3 казала свідку, що хоче залишити спадщину відповідачу та намагалася відновити документи на квартири. На похованні ОСОБА_3 свідок позивача не бачила. Коли ОСОБА_1 жив з ОСОБА_3 тільки свідка пускали до ОСОБА_3, інших сусідів ОСОБА_1 до неї не пускав.

Допитаний свідок відповідача ОСОБА_15 також підтвердила, що до ОСОБА_3 часто приїзджали родичі, привозили закрутки і підтвердила все раніше сказане свідком ОСОБА_14 Крім того, зазначала, що ОСОБА_3 хворіла, однак стороннього догляду не потребувала, після того, як сім»я ОСОБА_1 забрала у ОСОБА_3 документи на квартири, вона в 2014р. зверталася до міліції з вказаного приводу.

Свідок відповідача ОСОБА_16, який є батьком відповідача, показав, що ОСОБА_3 є його двоюрідною сестрою. Після смерті її сина ОСОБА_9 до неї почав приходити ОСОБА_1, який був товаришем її сина, вона його пожаліла та прописала в своїй квартирі по вул.Новикова в м. Одесі, як квартиранта, однак він переселився до ОСОБА_3 в квартиру на вул.Новосельського в м.Одесі, оскільки квартира по вул.Новикова здавалася квартирантам і кошти від здачі цієї квартири ОСОБА_1 забирав собі. Свідок зазначив, що йому відомо, про те, що ОСОБА_3 склала заповіт на ОСОБА_1. а потім зрозуміла, що її обманули і скасувала заповіт. В 2012-2014р.р. відповідач надав померлій матеріальну та моральну допомогу, незважаючи на те, що вона була дієздатною та могла про себе потурбуватися.. За півроку до її смерті ОСОБА_1 з»їхав від ОСОБА_3 і після цього його на похованні ОСОБА_3, коли їй робили 9 та 40 днів його не було. Крім того, свідок зазначав, що ОСОБА_3 просила ОСОБА_1 повернути їй документи на квартири, однак той відповів, що їх у нього немає.

Таким чином, свідки позивача підтвердили факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3. у період з 2011р. до осені 2014 року. При цьому жоден з допитаних свідків не вказав, що ОСОБА_1 став проживати з ОСОБА_3 з початку 2010 року.

Інших доказів щодо встановлення факту проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини більше пяти років позивачем не надано. Крім того, суд зауважує, що позивачем не заявлялися вимоги стосовно встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім»єю.

Відповідно до ч.2 ст.1259 Цивільного кодексу України зміна черговості одержання права на спадкування фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи із вищенаведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним, спадкоємцем четвертої черги за законом, право на спадкування зазначеного майна спадкодавця ОСОБА_3 у першій черзі задоволенню не підлягають.

Оскільки не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання за ним, спадкоємцем четвертої черги за законом, права на спадкування зазначеного майна спадкодавця ОСОБА_3 у першій черзі, також не підлягають задоволенню вимоги щодо усунення ОСОБА_2 від спадкування після смерті ОСОБА_3 з наступних підстав.

Згідно п.27 Положення «Про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009р. №1317 підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини щодо того, що ОСОБА_3 не могла обходитися без сторонньої допомоги, а до наданих в судовому засіданні показів свідків позивача з цього приводу суд відноситься критично.

Позивач в своєму позові посилається на ч.5 ст.1224 ЦК України, як на правову підставу щодо усунення від спадкування.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо бyдe встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до п.4 ч. 7 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753-0-4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» виходячи зі змісту ч.5 ст. 1224 ЦК України, суд при вирішенні такої справи згідно вимог ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу, каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, а останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасній наявності наведених обставин і доведення зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Посилаючись на безпорадний стан спадкодавця та умисне ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві, як на підставу заявленого позову, позивачем не доведено наявність вказаних фактів в розумінні ст.ст. 58-60 ЦПК України.

Твердження позивача, що ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю полягає в умисних діях та бездіяльності відповідача, спрямованих на уникнення обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю є такими, що не відповідають дійсності.

Судом не встановлено факту ухиляння відповідача від надання допомоги померлій ОСОБА_3 та факту взагалі звернення до нього за наданням будь-якої допомоги, а навпаки в матеріалах справи наявні докази участі відповідача в житті померлої ОСОБА_3, зокрема сплату ним комунальних послуг, оплати витрат на її поховання, про що свідчить рахунок-накладна від 02.03.2015р. та показання свідків.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 1217, 1220-1222, 1224, 1261 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від спадкування та визнання права на спадкування залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги до Малиновського районного суду м. Одеси на протязі десяти днів. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А. МАЗУН