Справа № 753/7644/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/720/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів:Семенюк Т.А., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_5

представника позивача - ОСОБА_6

відповідача - ОСОБА_7

представника відповідача - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 23 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про розподіл майна подружжя та за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про визнання права власності на частину квартири, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з вказаним позовом і просила провести розподіл спільного сумісного майна подружжя набутого під час шлюбу з ОСОБА_7 шляхом визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_7 права власності на 1/2 частину зазначеної квартири.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 25 червня 2011 року між сторонами було укладено шлюб під час якого і було придбано спільне майно - спірна квартира, згоди про порядок поділу якої вони дійти не можуть.

В свою чергу ОСОБА_7 звернувся з позовом до ОСОБА_5 відповідно до якого просить визнати право особистої власності на 205/1000 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що дійсно під час шлюбу з відповідачем було придбано спірна квартира, проте спільних коштів на її придбання у них не було, а тому він прийняв рішення про продаж, належної йому кімнати № 6 в квартирі спільного заселення АДРЕСА_2. Гроші від продажу кімнати мали бути внесені за спірну квартиру. Крім того, під гарантії продажу квартири позивач змушений був взяти у борг суму у розмірі 25 000,00 грн. Здійснивши продаж кімнати 21 січня 2014 року він, отриманими коштами у розмірі 183 845,00 грн. частково погасив боргові зобов'язання. Враховуючи, що для придбання спірної квартири надавалися особисті кошти позивача в розмірі 183 845,00 грн. ОСОБА_7 на праві особистої власності належить частка пропорційна внеску - 20,53% від загальної вартості майна (895 440,00 грн.), або 205/1000 частини квартири, яка є об'єктом спільної сумісної власності.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні позову ОСОБА_7 - відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким поділити спільне майно та визнати за ОСОБА_5 право власності на 3975/10000 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_7 право власності право власності на 6025/10000 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1. Визнати за ним право особистої власності на 205/1000 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перебували з 25 червня 2011 року у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в органах РАЦС 17 лютого 2015 року.

За час перебування у шлюбі подружжям була придбана квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24 грудня 2013 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив із того, що квартира АДРЕСА_1 як така, що придбана сторонами за час шлюбу є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, частки у праві власності чоловіка і дружини є рівними, доводи ОСОБА_7 про придбання квартири за рахунок його особистих коштів належними та допустимими доказами не підтверджені.

Такий висновок суду першої інстанції грунтується на встановлених судом обставинах і відповідає вимогам матеріального права.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу).

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2011 року по 17 лютого 2015 року ( а.с.3,4).

24 грудня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ПАТ «ПереусБанк МКБ» та ОСОБА_7, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, останній придбав квартиру АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу був укладений за згодою дружини покупця - ОСОБА_9, про що зазначено в п.8 цього договору ( т.1 а.с.39-42). Зі змісту нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_9 вбачається, що остання надала згоду на купівлю квартири за грошові кошти, що є спільною сумісною власністю подружжя ( т.1 а.с.225).

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що на придбання спірної квартири були витрачені грошові кошти отримані ОСОБА_7 у борг, який в подальшому був повернутий за рахунок грошових коштів отриманих від продажу належної йому кімнати № 6 в квартирі спільного заселення АДРЕСА_2, тобто за його особисті кошти, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Належних та допустимих доказів на підтвердження придбання спірної квартири за кошти, які були набуті відповідачем до шлюбу, або одержані під час шлюбу за реалізоване майно, яке належало останньому особисто ні ОСОБА_7, ні його представником у передбаченому ст..ст.10,60 ЦПК України порядку суду не надано.

Як установлено судом, спірна квартира подружжям придбана у грудні 2013 року, а кімнат № 6 в квартирі спільного заселення АДРЕСА_2 була відчужена у січні 2014 року ( а.с.200).

Самі по собі копії розписок про отримання ОСОБА_7 у борг грошових коштів 5 грудня 2013 року у ОСОБА_11 в сумі 2000 доларів США ( а.с.109), 15 грудня 2013 року у ОСОБА_12 в сумі 3000 доларів США ( а.с.110), 19 грудня 2013 року у ОСОБА_13 в сумі 20000 доларів США ( а.с.111), а також продаж у січні 2014 року належної ОСОБА_7 кімнати № 6 в квартирі спільного заселення АДРЕСА_2 без доведення того факту, що ці кошти були витрачені на придбання спірної квартири, не дають підстав вважати, що частка ОСОБА_7 у спільному майні має бути збільшена на вартість реалізованої кімнати.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначені характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно та всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 23 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: