АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/6467/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/789/1191/16 Доповідач - Сташків Б.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Жолудько Л. Д., Кузьма Р. М.,

при секретарі Романюк Х.Ю.

та сторін представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Тернопільської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька та надання дозволу на виготовлення необхідних документів для тимчасового виїзду закордон неповнолітньої дитини без згоди батька ,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтувавши його тим, що 23 жовтня 1997 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб , від якого 11.08.2014 року в сторін народився син ОСОБА_4. Зазначила, що дитина проживає з нею і перебуває на її утриманні. А тому, маючи можливість оздоровити дитину за кордоном, позивач просила суд надати їй дозвіл на вивіз її сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України в республіку Італія на час літніх, осінніх та весняних канікул, тобто з 01.07.2016 року по 30.08.2017 року для оздоровлення, а також надати їй та її представникові дозвіл без згоди батька здійснювати оформлення необхідних документів для тимчасового виїзду неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України в республіку Італія на час літніх, осінніх та весняних канікул, тобто з 01.07.2016 року по 30.08.2017 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26 липня 2016 року

позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Надано ОСОБА_3 дозвіл на вивіз сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без дозволу(згоди) батька ОСОБА_2 на час літніх канікул в період із 26.07.2016 року по 01.09.2016 року в республіку Італія для відпочинку та оздоровлення.

Надано дозвіл ОСОБА_3 чи її представнику здійснювати оформлення необхідних документів без згоди батька дитини ОСОБА_2 для тимчасового виїзду неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України на час літніх канікул в період із 26.07.2016 року по 01.09.2016 року в республіку Італія для відпочинку та оздоровлення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 551,20 гривень сплаченого позивачем судового збору.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема вказує, що суд неправильно оцінив докази по справі та прийшов до хибного висновку та зазначає, що рішення суду базується на бездоказових припущеннях.

Не погоджуючись з даним рішенням апеляційну скаргу подав ОСОБА_2, він вважає рішення незаконним і таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що суд першої інстанції прийшов до вирішення даної справи односторонньо, не надавши належної та об'єктивної оцінки обставинам справи та наслідкам, що наступають після її вирішення. Зазначає, що у рішенні суду не дано оцінки його доводам та твердженням, які мають важливе значення для правильного розгляду справи. А тому, просить вказане рішення скасувати, та ухвалите нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3- ОСОБА_1 подану ним апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на доводи викладені в ній, проти апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 заперечує,вважаючи її не обґрунтованою.

Відповідач ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримав, мотивуючи її тим, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права та без врахування всіх обставин справи. Відповідач проти апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 заперечив, вважаючи її безпідставною.

Заслухавши сторін, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 жовтня 1997 року між сторонами Відділом РАГСу виконкому Тернопільської міської ради було зареєстровано шлюб, про що свідчить довідка №459 від вересня 2007 року, видана Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України.

Від даного шлюбу 11.08.2014 року народився син - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД № 158138 від 06 вересня 2004 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 лютого 2005 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно записів у будинковій книзі для прописки громадян, проживаючих ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та проживає разом з матір'ю ОСОБА_3

На даний час у сторін виникло спірне питання відносно тимчасового виїзду за кордон ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі одного із батьків.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції насамперед захищав та враховував виключно встановленні законом права та законні інтереси дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Статтею 3 Конвенції про права дитини зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із статтею 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Також, дані приписи містяться і в міжнародних договорах України, які відповідно до статті 9 Конституції України за умови отримання згоди Верховної Ради України на їх обов'язковість є частиною національного законодавства України.

Статтею 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 р., зазначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Виходячи з норм статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно статті 154 Сімейного кодексу України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та законних інтересів дітей як законні представники без спеціальних на те повноважень і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом.

Відповідно до частини 2 пункту 2-2 Правил, перетинання державного кордону для виїзду за межі України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 1995 року зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 932 від 11 липня 2007 року, виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі предявлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З матеріалів справи вбачається, що дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 часто хворіє і потребує постійного медичного огляду та оздоровлення.

А тому, зважаючи на вищезазначену необхідність та піклування про інтереси дитини, з урахуванням відсутності матеріальної допомоги з боку відповідача, позивачка планує кілька разів на рік виїздити з сином за кордон з метою його оздоровлення та відпочинку .

Відповідно до статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків ( усиновлювачів ), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Зважаючи на надане позивачці законом право, з урахуванням найкращих інтересів і бажань дитини, опікуючись його оздоровленням і відпочинком та маючи для цього усі матеріальні та моральні можливості ОСОБА_3 має бажання на здійснення тимчасових виїздів із сином за кордон в період літніх, осінніх та весняних канікул. На що відповідач ОСОБА_2 відповідного дозволу не надає, чим порушує права дитини.

Щодо порядку та періоду виїзду із дітьми за кордон, то це можливо в період осінніх ( від 29.10.2016 року до 06.11.2016 року), весняних ( від 25.03.2017 року по 02.04.2017 року) та літніх ( від 27.05.2017 року до 01.09.2017 року) канікул, оскільки на думку позивача, це забезпечить синові у повній мірі належний відпочинок і оздоровлення та покращить його самопочуття.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що суд першої інстанції фактично порушив його батьківські права, які передбачені Сімейним кодексом України. Однак, такі твердження апелянта є голослівними і такими, що не відповідають дійсності.

Так, судом при розгляді даної справи в першу чергу беруться до уваги інтереси дитини, а також враховується те, щоб не порушувалися безпосередньо права дитини.

Разом з тим, посилання ОСОБА_2 на те, що позивач бажає здійснити вивіз дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 на постійне місце проживання в республіку Італію, є безпідставними і такими, що суперечать матеріалам справи, оскільки позивач бажає вивезти сина лише на конкретний період з метою оздоровлення та відпочинку, так як він у зв'язку із станом здоров'я потребує цього.

Таким чином, враховуючи те, що дитині необхідне оздоровлення та відпочинок, вбачаються підстави для надання дозвілу на тимчасові виїзди за кордон до республіки Італія на період осінніх ( від 29.10.2016 року до 06.11.2016 року), весняних ( від 25.03.2017 року по 02.04.2017 року) та літніх (від 27.05.2017 року до 01.09.2017 року) канікул, з метою відпочинку та оздоровлення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі матері ОСОБА_3. А також, слід надати дозвіл ОСОБА_3 або її представнику без згоди батька дитини ОСОБА_2 здійснювати оформлення необхідних документів для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України в республіку Італія на час осінніх ( від 29.10.2016 року до 06.11.2016 року), весняних ( від 25.03.2017 року по 02.04.2017 року) та літніх ( від 27.05.2017 року до 01.09.2017 року) канікул. Враховуючи вищенаведене, судова колегія прийшла до висновку, що судом недостатньо враховано всіх обставини , які мають значення для повного та об'єктивного вирішення справи, а тому вбачаються підстави для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1, а рішення суду першої інстанції слід змінити. Разом з тим, апеляційна скарга ОСОБА_2 у зв'язку із недоведеністю своїх доводів та обґрунтувань до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21 липня 2016 року змінити.

Надати ОСОБА_3 дозвіл на вивіз сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 за межі України в республіку Італію без згоди батька дитини ОСОБА_2 на час осінніх ( від 29.10.2016 року до 06.11.2016 року), весняних ( від 25.03.2017 року по 02.04.2017 року) та літніх ( від 27.05.2017 року до 01.09.2017 року) канікул для відпочинку та оздоровлення.

Надати дозвіл ОСОБА_3 або її представнику без згоди батька дитини ОСОБА_2 здійснювати оформлення необхідних документів для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України в республіку Італія на час осінніх ( від 29.10.2016 року до 06.11.2016 року), весняних ( від 25.03.2017 року по 02.04.2017 року) та літніх ( від 27.05.2017 року до 01.09.2017 року) канікул в республіку Італія для відпочинку та оздоровлення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованого за адресою пр.Ст. Бандери, 74/413, м. Тернопіль, ІНПП НОМЕР_1 в користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрованої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_8, ІНПП НОМЕР_2 - 606 грн.11 коп. понесених судових витрат.

Рішення Апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_6