УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

при секретарі Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Богданьскої ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання ОСОБА_3 Дмитра, 08.11.2014р. з батьком позивачем ОСОБА_1

До початку розгляду справи по суті, в порядку забезпечення позовних вимог, позивач подав до суду заяву в якій просить встановити місце перебування ОСОБА_3 на час вирішення спору разом з ним та заборонити Богданській ОСОБА_2 та будь-якій іншій особі вивозити малолітню дитину ОСОБА_3 В-Д. за межі України на час вирішення спору.

Оглянувши матеріали справи, вивчивши заяву про забезпечення позову, суд вважає, що така не підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Частиною 3 цієї статті передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо не вжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно розяснень Пленуму ВСУ, наданих у п. 2 Постанови № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Не вичерпний перелік видів забезпечення позову закріплено в ч. 1 ст. 152 ЦПК України. Як зазначено в ч. 2 цієї статті, у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 4 Постанови від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) серед іншого також повинен врахувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Сформульовані позивачем вимоги заяви про забезпечення позову є фактичним вирішенням спору по суті, в той час як місце проживання дитини може бути визначено лише після всебічного, повного та обєктивного зясування обставин справи в порядку позовного провадження, як це випливає із змісту ст. 161 СК України.

Наведене свідчить про те, що визначення місця проживання дитини не відноситься до інших видів забезпечення позову, оскільки гарантії виконання можливого рішення про задоволення позову не можуть заміняти собою самого виконання.

Таким чином, обставини справи досліджені в сукупності не дають підстав для висновку про можливість вжиття визначених позивачем заходів забезпечення позову. Відповідно, заява останнього підлягає відхиленню, про що постановляється дана ухвала.

Посилання позивача на положення Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року (Гаазька Конвенція) як на підставу заяви про забезпечення позову та розяснення ВССС з розгляду цивільних та кримінальних справ, сформульованих в узагальненні від 17.10.2014р. щодо застосування цієї Конвенції слід визнати неспроможними.

По-перше, відповідно до ст. 1 цієї Конвенції, її цілями є забезпечення негайного повернення дітей, незаконно переміщених до будь-якої з Договірних держав або утримуваних у будь-якій із Договірних держав; та забезпечення того, щоб права на опіку і на доступ, передбачені законодавством однієї Договірної держави, ефективно дотримувалися в інших Договірних державах, а по-друге, як зазначено в п. 13 Узагальненнях ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014р., спори стосовно місця проживання та здійснення піклування про дитину не є предметом розгляду справ про повернення дитини на підставі Гаазької Конвенції і вирішуються судом держави постійного проживання дитини.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

В задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Богданьскої ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про визначення місця проживання дитини відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Леньо С. І.