Ухвала

іменем україни

05 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Моторсервіс» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 01 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, у якому з урахуванням уточнень просив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Моторсервіс» (далі - ТОВ «Моторсервіс») заборгованість із зарплати у розмірі 11 910 грн 30 коп., середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому коштів при звільненні за період з 24 червня 2010 року до 19 листопада 2015 року в сумі 176 177 грн 10 коп., всього 188 087 грн 46 коп.

Посилався на те, що він з 26 листопада 2007 року працював в генеральним директором ТОВ «Моторсервіс» на підставі від 26 листопада 2007 року № 46-к.

24 червня 2010 року він був звільнений з посади, проте підприємство не провело з ним повний розрахунок із заробітної плати за 106 робочих дні, який складає 11 910 грн 36 коп., із яких: 5 590 грн 98 коп. - заборгованість за невикористані відпустки, 1 978 грн - заборгованість за червень 2010 року, 6 399 грн 69 коп. - заборгованість за попередні місяці.

З дня його звільнення й станом на день звернення до суду відповідач не погасив вказану заборгованість, чим порушив його права.

Посилаючись на наведені вище обставини, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 01 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах із ТОВ «Моторсервіс» із 01 січня 1998 року до 24 червня 2010 року.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 28 січня 2010 року, яке набрало законної сили 09 лютого 2010 року, визнано недійсним рішення зборів рішення зборів засновників ТОВ «Моторсервіс» від 09 листопада 2007 року, яким було призначено на посаду генерального директора ОСОБА_3

Згідно з наказом ТОВ «Моторсервіс» від 09 лютого 2010 року у зв'язку визнанням недійсним протоколу загальних зборів ТОВ «Моторсервіс», яким було призначено на посаду генерального директора ОСОБА_3, до виконання обов'язків генерального директора згідно з діючим протоколом загальних зборів від 12 травня 1999 року приступив ОСОБА_4

Наказом ТОВ «Моторсервіс» від 09 лютого 2010 року № 1-К ОСОБА_3 звільнено з займаної посади 09 лютого 2010 року на підставі п. 6 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до наказу ТОВ «Моторсервіс» від 14 листопада 2013 року № 05-К дату та формулювання причин звільнення працівника ОСОБА_3 за записом від 24 червня 2010 року № 12 в трудовій книжці визнано такою, що не відповідає закону. Визнано недійсним запис від 24 червня 2010 року № 12 в трудовій книжці. Визнано правильною датою звільнення ОСОБА_3 з посади генеральної директора ТОВ «Моторсервіс» - 09 лютого 2010 року, а причиною звільнення - «звільнений зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу (п. 6 ст. ст. 40 КЗпП України). Визнано незаконним самовільне нарахування із заробітної плати працівнику ОСОБА_3 за період з 09 лютого 2010 року до 24 червня 2010 року.

Відповідно до наказу ТОВ «Моторсервіс» № 34-К генеральним директором, згідно з протоколом загальних зборів № 1/12 від 03 червня 2012 року, обраний ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із недоведеності позивачем наявності у ТОВ «Моторсервіс» заборгованості перед ним із виплати заробітної плати.

Висновки судів є правильними з урахуванням встановлених обставин справи та вимог ст. ст. 58, 59, 60 ЦПК України щодо належності, допустимості доказів і обов'язку доказування та надання доказів.

Зокрема, встановивши, що з 09 лютого 2010 року позивач припинив виконувати обов'язки генерального директора ТОВ «Моторсервіс», оскільки на цій посаді був поновлений колишній працівник ОСОБА_4, а також те, що з позивачем проведений повний розрахунок при звільненні, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта