КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/62/16-ц
Провадження № 2/552/369/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2016 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

судді Миронець О.К.

за участю секретаря судового засідання Ваніної Ю.А.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Київського районного суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райфайзен банк Аваль» про зміну дати і підстав звільнення та стягнення вихідної допомоги

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» та просить суд визнати незаконним і скасувати наказ виконавчого директора Полтавської обласної дирекції АТ «ОСОБА_3 банк Аваль»№1196-17 к від 09.12.2015 року про його звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, визнати що трудовий договір між ним та відповідачем розірвано, а трудові відносини припинено 07.12.2015 року за ч.3 ст.38 КЗпП України на підставі його заяви від 07.12.2015 року та зобовязати відповідача внести до трудової книжки відповідні виправлення, а саме змінити дату та підстави звільнення з 09.12.2015 року згідно п.1 ст.40 КЗпП України на 07.12.2015 року згідно ч.3 ст.38 КЗпП України. Стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу передбачену ст.44 КЗпП України у розмірі середнього заробітку за два місяці в сумі 14494 гривень. Свій позов він обґрунтував тим, що він з 2004 року працює в Полтавському обласному філіалі ПАТ «ОСОБА_3 Аваль». 07.12.2015 року він подав заяву про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України, але його було звільнено 09.12.2015 року за п.1.ст.40 КЗпП України.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі з підстав викладених в запереченнях та просив суд відмовити в задоволенні позову. Як на підставу своїх заперечень послався на той факт, що 03.12.2015 року та 07.12.2015 року позивач ОСОБА_1 звертався із заявами про звільнення його за ч.3 ст.38 КЗпП України, але фактично продовжував працювати, а 09.12.2015 року його було звільнено за п.1.ст.40 КЗпП України.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1, представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Судом встановлено, що 02.07.2004 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в Полтавський обласний філіал АППБ «Аваль» на посаду головного економіста сектора розрахунків та підтримки розрахунково-касового обслуговування клієнтів. 19.10.2012 року переведено на посаду заступника начальника управління начальника відділу супроводження операцій управління операційної підтримки.

01.10.2015 року головою правління ПАТ «ОСОБА_3 банк Аваль» винесено наказ про попередження про наступне звільнення за скороченням штату та чисельності працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України через два місяці з дня ознайомлення з даним наказом.

10.11.2015 року директором виконавчим Полтавської обласної дирекції АТ «ОСОБА_3 банк Аваль» внесено подання голові профспілкового комітету Полтавської обласної дирекції АТ «ОСОБА_3 банк Аваль» про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за скороченням штату відповідно до ст.40 КЗпП України, так як він відмовився від запропонованих йому посад.

З пропозиціями вакансій, які були станом на 07.10.2015 року, 21.10.2015 року, 03.11.2015 року, 17.11.2015 року позивач був ознайомлений.

24.11.2015 року ОСОБА_1 звернувся до директора департаменту персоналу банку із заявою про надання вичерпного переліку вакантних посад, які є в банку, а також надати інформацію про кваліфікаційні вимоги до кандидатів на посаду начальника управління моніторингу, контролю та розвитку операційної діяльності, начальника відділу обробки та контролю безготівкових зарахувань управління обробки платежів та супроводження транзакцій, начальника відділу розвитку операційних систем та підтримки операційної діяльності управління централізованого менеджменту касових операцій та операційної діяльності, які на думку позивача були вакантними.

27.11.2015 року ОСОБА_1 подав заяву про переведення його на посаду начальника управління моніторингу, контролю та розвитку операційного сервісу Центрального офісу АТ «ОСОБА_3 банк Аваль».

04.12.2015 року комісією складено акт про відмову ОСОБА_1 поставити свій підпис під запропонованим переліком посад, які є вакантними станом на 02.12.2015 року.

03 грудня 2015 року позивач звернувся до керівництва «ОСОБА_3 банк Аваль» з заявою про звільнення на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з 04.12.2015 року.

07 грудня 2015 року позивач повторно звернувся до керівництва «ОСОБА_3 банк Аваль» з заявою про звільнення на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України в якій просив звільнити його на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з 07 грудня 2015 року з одночасним проведенням належних йому розрахунків та наданням трудової книжки. Свою заяву він обґрунтував тим, що роботодавцем порушуються законодавство про працю, а саме щодо діяльності професійних спілок, не проводиться атестація робочих місць, у колективному договорі звужено права працівників, керівництвом АТ «ОСОБА_3 банк Аваль» здійснюється умисне приховування вакантних посад, не проводяться консультації з профспілкою дирекції про заходи щодо запобігання звільнень при скороченні.

В ході судового розгляду справи встановлено, що з 04 по 09 грудня 2015 року ОСОБА_1 зявлявся на своєму робочому місці і дана обставина підтверджена табелем обліку робочого часу. Про цей факт свідчить також те, що він як працівник безперешкодно входив в приміщення банку за своєю перепусткою, користувався своїм компютером, логіном та паролем доступу, які не були заблоковані.

09.12.2015 року згідно наказу №1196-17к ОСОБА_1 був звільнений на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у звязку із скороченням чисельності працівників та йому було виплачену вихідну допомогу.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 пояснили суду, що ОСОБА_1 працює в «ОСОБА_3 банк Аваль» з 2004 року і жодних звернень про порушення трудового законодавства з боку керівництва чи недодержання умов праці не подавав.

Судом не прийняті доводи позивача, що вакансія начальника управління моніторингу, контролю та розвитку операційного сервісу Центрального офісу АТ «ОСОБА_3 банк Аваль» була вільною, оскільки згідно наказів від 01.12.2014 року, від 05.01.2015 року, від 01.04.2015 року, від 01.07.2015 року, від 01.10.2015 року покладення обовязків начальника управління моніторингу, контролю та розвитку операційного сервісу Центрального офісу АТ «ОСОБА_3 банк Аваль» здійснено на ОСОБА_7

Частиною 3 статті 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до ч.2 ст.38 КЗпП України якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Отже, аналізуючи всі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП України у звязку із скороченням чисельності працівників відповідало вимогам Закону, так як останній відмовився від тих посад, які йому було запропоновано та про своє звільнення був повідомлений у встановлений законом спосіб. Після подачі заяви про звільнення за ч. 3 статті 38 КЗпП України 3 грудня, а потім 7 грудня ОСОБА_1 не вимагав звільнити його, в звичному режимі зявлявся на робоче місце, виконував вимоги внутрішнього розпорядку і його поведінка свідчила про наміри продовження роботи. Тому позов не підлягає до задоволення в повному обсязі.

У звязку з відмовою в задоволенні позову в повному обсязі судові витрати не підлягають до відшкодування.

Керуючись ст. 213-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позову в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Миронець О.К.