Справа № 359/1306/15-ц Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/5355/16 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 24 11.10.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

11 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Гуля В.В., Сліпченка О.І.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення матеріальної, моральної шкоди, страхового відшкодування та судових витрат,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що постановою Бориспільського міськрайонного суду від 24 грудня 2014 року відповідачка ОСОБА_3 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Позивач зазначив, що винними діями відповідачки було спричинено матеріальну шкоду його транспортному засобу марки «Volkswagen-Kaddy», номерний знак НОМЕР_1, яка визначену суб'єктом оціночної діяльності у розмірі 117559, 17 грн., при цьому вартість відновлювального ремонту складає - 204671, 04 грн.

Позивач, посилаючись на те, що цивільна правова відповідальність відповідачки була застрахована в ПАТ УСК «Гарант-Авто», просив матеріальну шкоду у розмірі 50000 грн. стягнути з ПАТ УСК «Гарант-Авто» оскільки, відповідно до умов полісу серії АС №8691934 вона має здійснити виплату страхового відшкодування в межах розміру встановленого за шкоду, заподіяну майну в межах 50000 грн., а іншу частину суми, необхідної для повного відновлювального ремонту автомобіля, у розмірі 154671, 04 грн. - стягнути з ОСОБА_3, а також стягнути витрати на проведення незалежної експертної оцінки у розмірі 950 грн. та моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

Відповідачка заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень вказувала на те, що відповідальність по відшкодуванню шкоди, завданої ОСОБА_2 має понести ПАТ УСК «Гарант-Авто». Крім того послалась, що відповідно до ст.30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування шкоди виплачується у розмірі різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи, що звітом №0286/14 від 23 грудня 2014 року ринкова вартість транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди становила 117559, 17 грн., тому вартість страхового відшкодування складає: 204671,04 - 117559,17 грн., що дорівнює 87111 грн. 87 коп. Також, відповідачка звертала увагу суду на ту обставину, що звіт про пошкодження автомобіля складений 23.12.2014 року, тобто після спливу шести місяців вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а тому твердження про те, що пошкодження, які зазначені у звіті були вчинені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вважала хибним.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 27 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, мотивуючи тим, що суд неправильно застосував норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до прийняття необґрунтованого, незаконного рішення, тому просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю і покласти судові витрати на відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку судом першої інстанції ці вимоги закону в повному обсязі не виконано.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що розмір дійсної шкоди, якої зазнало майно позивача та моральної шкоди, є недоведеним.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у випадку настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або інший особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору .

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону №1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з ст. 29 Закону №1961-IV у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 липня 2014 року близько 10 години 15 хвилин в м. Бориспіль Київської області по вул. Новопрорізна при виїзді на вул. Київський Шлях, ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Volkswagen-Polo», номерний знак НОМЕР_2, виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не виконала вимогу дорожнього знаку «2.1 Дати дорогу», не надавши таким чином перевагу в русі автомобілю марки «Volkswagen-Kaddy», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, який рухався по головній дорозі по вул. Київський Шлях. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_3 порушила п.8.1, п.16.11 Правил дорожнього руху України. В подальшому ОСОБА_3 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.10).

Позивач ОСОБА_2 є володільцем та користувачем автомобіля «Volkswagen-Kaddy», номерний знак НОМЕР_1, на підставі нотаріально посвідченої довіреності, виданої на його ім'я (а.с.13).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, пов'язана з експлуатацією автомобіля марки «Volkswagen-Polo», номерний знак НОМЕР_2, була застрахована в ПАТ УСК «Гарант-Авто», на підставі полісу серії АС №8691934 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.73).

Згідно з п.4.5 вказаного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілого становить 50000 грн., при цьому франшиза складає 0 грн.

Як вбачається зі звіту про оцінку матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №0286/14 від 22 грудня 2014 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності фізичною-особою підприємцем ОСОБА_4, вартість матеріального збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, завданого власнику автомобілю «Volkswagen-Kaddy», номерний знак НОМЕР_1, складає 117559 грн.17 коп., а вартість відновлювального ремонту складає 204671 грн. 04 коп. (а.с.16-44).

18 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ УСК «Гарант-Авто» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, що сталась за участю забезпеченого транспортного засобу (а.с.14).

15 січня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ УСК «Гарант-Авто» з заявою про страхове відшкодування (а.с.15).

Згідно висновку спеціаліста №20/04-ТЗ про оцінку транспортного засобу від 23 квітня 2015 року, ринкова вартість після аварійного транспортного засобу «Volkswagen-Kaddу», номерний знак НОМЕР_1, складає 39401 грн. 13 коп. (а.с.78-85).

З метою визначення розбіжностей у розмірі завданої матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику пошкодженого автомобіля, судом було призначено проведення судової автотоварознавчої експертизи, яку не було проведено, оскільки позивачем не було надано для огляду експертів автомобіль «Volkswagen-Kaddу», так як вказаний автомобіль був відчужений ОСОБА_2 на користь іншої особи, що сторонами не заперечувалось.

Порядок дій осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) визначений Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV з наступними змінами (далі: Закон № 1961-IV), № 1961-IV.

Відповідно до цього Закону (п.п. 33.1, 33.1.1., 33.1.3, 33.1.4.) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів) (п. 33 ст. 39 Закону № 1961-IV).

Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Дії страховика після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), визначені в ст. 34 Закону № 1961-IV.

Відповідно до цієї статті (п.п. 34.1., 34.2.) страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (п. 34.3. ст. 34 Закону № 1961-IV) .

При цьому слід зазначити, що вищевказане правило носить імперативний характер, а відтак право потерпілого самостійно обирати аварійного комісара або експерта для визначення розміру заподіяної йому шкоди, яка в подальшому може бути заявлена для відшкодування страховику, виникає виключно у випадку невиконання останнім приписів п. 34.3 цієї статті.

Згідно поданого позивачем Звіту від 22 грудня 2014 року, вартість матеріального збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, завданого власнику автомобілю «Volkswagen-Kaddy», номерний знак НОМЕР_1, складає 117559 грн.17 коп.

Однак, виходячи з того, що страховик не виконав свій обов'язок і не визначив розмір страхового відшкодування, суд безпідставно не взяв до уваги поданий позивачем Звіт про оцінку автомобіля від 22.12.2014 року, та висновок спеціаліста №20/04-ТЗ про оцінку транспортного засобу від 23 квітня 2015 року, складений на замовлення відповідачки.

За приписами п. 35.1 ст. 35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) відповідну заяву про страхове відшкодування, в якій зокрема, зазначаються зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують.

Процедура прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати чітко визначена законодавцем у ст. 36 Закону № 1961-IV.

Відповідно до п.п. 36.1, 36.2, 36.4, 36.5., 36.6. вказаної статті страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

У разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

При цьому, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Тобто, за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) Страховик несе майнову відповідальність перед потерпілим шляхом сплати останньому неустойки (пені) у вищезазначеному розмірі.

Сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування, має бути компенсована страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки.

Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Згідно ч.37.1.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди може бути підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

У даному випадку заява потерпілого про виплату страхового відшкодування була отримана страховиком 15.01.2015 року, а відтак рішення про виплату або про відмову у виплаті їй страхового відшкодування повинно було прийнято страховиком протягом наступних 90 днів.

Так, згідно матеріалів справи, вищезазначені висновки № 0286/14 та № 20/04-ТЗ однаково визначили вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля позивача на рівні 204 671, 04 грн. а також ринкову вартість не пошкодженого автомобіля позивача на рівні 117 671,04 грн., крім того, висновком № 20/04-ТЗ визначено ринкову вартість після аварійного автомобіля позивача на рівні 39401 грн. 13 коп., а тому суд першої інстанції мав достатні та допустимі докази для визначення розміру відшкодування майнової шкоди позивачу (а.с.27, 78).

Виходячи з того, що страхова компанія не прийняла ніякого рішення з приводу страхового відшкодування, колегія суддів вважає, що у такому випадку коли автомобіль позивача був оглянутий експертом з повідомленням сторін, а можлива невідповідність пошкоджень є лише припущенням відповідачки, виплата страхового відшкодування повинна бути здійснена страховою компанією у розмірі 50000 грн., встановленому договором в межах ліміту відповідальності, оскільки сума франшизи дорівнює нулю.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі настання страхової випадку (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст.30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

З врахуванням вказаних вимог закону, колегія суддів приходить до висновку про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою стягненню з відповідачки в розмірі 28158 грн. 17 коп.(розмір фактичної шкоди 117559,17 - 39401 = 78158,17 грн. за мінусом страхового відшкодування 50 000 грн., становить 28158,17 грн.)

За ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 п.1 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, який фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Виходячи з обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не довів свого позову в цій частині, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши обставини справи, помилково вважав недоведеними позивача, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог з урахуванням вищевикладеного розрахунку.

Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

По даній справі позивачем пред'явлено майнові вимоги на загальну суму 225 621 грн. та сплачено судовий збір в розмірі 2256,22 грн. За результатами апеляційного розгляду такі вимоги вирішено задовольнити частково на суму 78158,17 грн., що становить 35 % від заявлених вимог. Тому згідно приписів ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 819 грн.68 коп. понесених останнім судових витрат.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_2 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. страхового відшкодування.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 28 158 (двадцять вісім тисяч сто п'ятдесят вісім) грн. 17 коп. матеріальної шкоди.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» та з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати з кожного по 819 грн.68 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :