АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1166/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30 Сакун Д. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівБабенка В. М., Карпенко О. В.
при секретаріШоколенко Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Чижівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями органу місцевого самоврядування ,-

в с т а н о в и л а :

13 січня 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Чижівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями органу місцевого самоврядування, посилаючись на те, що він у 2015 році звернувся до Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області стосовно захисту своїх законних прав та інтересів. Позивач зазначає, що Чижівська сільська рада Звенигородського району Черкаської області на підставі своїх незаконних рішень № 4-8/У1 від 04 січня 2011 року, № 43-1/У1 від 19 червня 2013 року та № 48-1/У1 від 22 листопада 2013 року отримувала плату за оренду земельної ділянки, яка належить йому на праві приватної власності (кадастровий номер НОМЕР_2), протягом 2011, 2012 та 2013 років від орендаря ТОВ «Урожай», сума якої становить 5459,71 грн., що підтверджується довідкою даного товариства.

Позивач ОСОБА_6 вказує у позові, що факт нанесення йому матеріальної шкоди в розмірі 5459,71 грн. незаконним рішенням сільської ради встановлено постановою про закриття кримінального провадження Звенигородського ВП від 22 грудня 2015 року. Тому позивач ОСОБА_6 звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з Чижівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області на його користь матеріальну шкоду в розмірі 5459,71 грн.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до Чижівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення незаконне і необґрунтоване, судом неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, неправильно визначено, відповідно до встановлених судом обставин правовідносини. Просить скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, який з'явився в судове засідання, від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, в якій також просили залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення наведених норм позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем заподіяно шкоду та не доведено наявність такої шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача. Також суд першої інстанції зазначав, що проаналізувавши зазначені норми закону, та зібрані у справі докази в їх сукупності в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача з боку відповідача, а відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що висновки суду першої інстанції є вірними, такими що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 жовтня 2014 року позивачу ОСОБА_6 належить земельна ділянка площею 3,0482 га, розташована на адміністративній території Чижівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті батька - ОСОБА_7 померлого, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначена земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, зареєстрованого 01 липня 2003 року Чижівською сільською радою Звенигородського району Черкаської області в книзі записів державних актів на право власності на землю за № 233, кадастровий номер НОМЕР_2, яка належала його матері - ОСОБА_8, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцем якої є її син - ОСОБА_7 - батько позивача ОСОБА_6, який фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Особливості спадкування прав на земельну ділянку визначені у земельному законодавстві.

Статтею 80 ЗК України закріплено право громадян мати у приватній власності земельні ділянки.

Норма п. г) ч. 1 ст. 81 ЗК України передбачає, що однією з підстав набуття права приватної власності на землю називає перехід її у спадщину.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_6 посилався на те, що Чижівська сільська рада Звенигородського району Черкаської області на підставі своїх незаконних рішень № 4-8/У1 від 04 січня 2011 року, № 43-1/У1 від 19 червня 2013 року та № 48-1/У1 від 22 листопада 2013 року протягом 2011-2013 років отримувала від орендаря ТОВ «Урожай» плату за оренду належної йому на праві приватної власності земельної ділянки, сума якої становить 5459,71 грн.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем ОСОБА_6 дані рішення відповідача - Чижівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області не оскаржувались , тому є чинними на даний час.

Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

В свою чергу, згідно статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зі змісту вказаної норми закону вбачається, що майнова шкода виражається у формі збитків. В свою чергу збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як вбачається із вимог позивача ОСОБА_6, він просить стягнути на його користь грошові кошти у сумі 5459,71 грн., як незаконно отримані Чижівською сільською радою протягом 2011- 2013 років від ТОВ «Урожай» як плату за оренду належної йому на праві приватної власності земельної ділянки. Однак, дана земельна ділянка належить позивачу лише з 22 жовтня 2014 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Отже, із наданого позивачем ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 жовтня 2014 року вбачається, що у позивача ОСОБА_6 виникло право на спірну земельну ділянку лише після отримання спадщини та її оформлення у нотаріуса з жовтня 2014 року, що підтверджується вказаним вище свідоцтвом про право на спадщину за заповітом.

Відповідно до вимог ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Крім того, слід зазначити, що громадянин, який визнаний спадкоємцем іншого громадянина - власника земельної ділянки, повинен отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину. Після цього він має подати до відповідного органу влади за місцем розташування земельної ділянки заяву про видачу йому державного акта на право власності на земельну ділянку, отримавши та зареєструвавши державний акт, громадянин набуває право власності на землю.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6, який звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 5459, 71 грн. з Чижівської сільської ради Звенигородського району, посилаючись, що йому як власнику земельної ділянки заподіяно шкоду відповідачем, оскільки він не отримав орендної плати за 2011, 2012, 2013 роки від орендаря ТОВ «Урожай, кошти в розмірі 5459, 71 грн. були отримані сільською радою.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки їм дана належна оцінка судом першої інстанції, висновки суду не спростовуються посиланнями апелянта на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не досліджено взагалі деяких доказів та неправильно їх досліджено і оцінено, зокрема він посилається на постанову про закриття кримінального провадження Звенигородського ВП від 22 грудня 2015 року; ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 27 квітня 2015 року; відповідь ТОВ НВФ «Урожай» та заперечення відповідача за № 02-26/01 від 22 січня 2016 року також не можуть слугувати в даному випадку підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки судом їм дана належна оцінка.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6, оскільки відсутні підстави для скасування обґрунтованого та законного рішення суду, ухваленого з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи, що судом не встановлено порушення прав позивача з боку відповідача, а захисту підлягають лише порушені права, то за таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача та доводів апеляційної скарги.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313 -315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Чижівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями органу місцевого самоврядування - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :