Дата документу 11.05.2016
Справа N 320/1241/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" травня 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Кучеренко Н.В.

при секретарі Левандовській О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє за довіреністю ОСОБА_2, до Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно, за участю третьої особи Комунальне підприємство «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації»,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернулась до суду з позовом, а згодом з уточненим позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Південна, 124, після смерті ОСОБА_3, який помер 08 серпня 2015 року, зазначивши, що 08 серпня 2015 року, помер ОСОБА_3, після його смерті залишилось вищевказане спадкове майно. 07 травня 2012 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким все його майно, де б воно не знаходилось і з чого воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1 У встановлений законом строк вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про спадщину, в звязку з тим, що право власності на вказане майно за заповідачем не зареєстровано.

В судове засідання позивач та її представник не зявились, від представника позивача надійшла заяви про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, на позові наполягають, просять його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявилась, від неї надійшло клопотання з проханням розглянути справу за її відсутності, відповідно до наданих заперечень просить при вирішенні справи по суті врахувати положення норм діючого законодавства та з урахуванням обставин справи розмежувати поняття «визнання права на спадщину» та «визнання права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», які повязують із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні заяви підлягають повному задоволенню за наступними підставами.

Судом встановлено, що 08 серпня 2015 року помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія І-ЖС № 339231 /а.с.8/.

Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Південна, 124 /а.с.9-12/.

07 травня 2012 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким все його майно, де б воно не знаходилось і з чого воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1 /а.с.6/.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 немає.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки право власності на вказане майно за заповідачем не зареєстровано.

Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок та копії довідки КП «Мелітопольське МБТІ» № 4306 від 23 грудня 2015 року, право власності на житловий будинок із будовами і спорудами, розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Південна, 124, не зареєстровано /а.с.9-11,16/.

При цьому, відповідно до копії договору на право побудови житлового будинку та надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого Мелітопольською державною нотаріальною конторою Запорізької області від 25 серпня 1967 року, № в реєстрі 2411, ОСОБА_3 було надано земельну ділянку для будівництва житлового будинку та при його первинній інвентаризації фахівцями КП ««Мелітопольське МБТІ» була встановлена (висновок ТОВ «Мелітопольпроект» від 10 грудня 2015 року) можливість визнання його будинком /а.с.12,16/.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12).

Судом встановлено, що житловий будинок із будовами і спорудами, розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Південна, 124 був збудований приблизно до 1970 року.

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Згідно ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» доповнена положенням, згідно з яким для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачою відповідного свідоцтва про право власності, на обєкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або ві дповідною архівною установою. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти нерухомості документами, що посвідчують речові права на земельні ділянки під такими обєктами, можуть також вважатися рішення відповідної сільської ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на обєкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалася державна реєстрація прав власності, для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних ільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 ЦК України, державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно Рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому звязку з поняттям «права», необхідно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, - суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Таким чином, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об'єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область м. Мелітополь вул. Південна 124, після смерті ОСОБА_3, який помер 08 серпня 2015 року

Керуючись ст. ст. 25, 30, 182, 346, 392, 1217, 1218, 1220-1222, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 4,15, 57, 59, 84, 107, 208, 212-215. 392 ЦПК України, ст. 3, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, в інтересах якої діє за довіреністю ОСОБА_2, до Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно, за участю третьої особи Комунальне підприємство «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, (РНОКПП НОМЕР_1), право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Південна, 124, після смерті ОСОБА_3, який помер 08 серпня 2015 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.В.Кучеренко