Справа № 447/2802/15 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/783/5118/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Берези В.І., Бойко С.М.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в особі уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію - ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 16 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в особі уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію - ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року позивач ПАТ «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3 звернувся в суді із позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за договором кредиту «Автопакет» № 75/39/08-Ф від 12.03.2008 року у розмірі 3 110, 65 доларів США та 33 261, 72 грн., у тому числі 1 912, 60 доларів США заборгованість за кредитом; 1 198, 05 доларів США заборгованість по сплаті відсотків; 33 261, 72 грн. пеня за прострочення сплати кредиту. Судові витрати просив покласти на відповідача.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 12.03.2008 року з відповідачем було укладено вказаний кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4 668, 00 доларів США з терміном погашення до 18.03.2011 року під 12,3% річних. Згідно із заявою на видачу готівки, відповідач кошти отримала, а, відтак, зобов'язана здійснювати погашення заборгованості. Однак, відповідач не надала своєчасно позивачу кошти для погашення такої заборгованості, в результаті чого у неї виникла заборгованість у наведеному вище розмірі. Просять таку заборгованість за кредитним договором стягнути у повному обсязі при наведеному розрахунку.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 16 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в особі уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 16 травня 2016 року оскаржив позивач - ПАТ КБ «Комерційний Банк «Надра» в особі уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного зясування всіх обставин справи та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що 12.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та фізичною особою - резидентом України гр. ОСОБА_2 було укладено Договір «Автопакет» № 75/39/08- Ф, згідно з умовами якого, позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) на загальну суму 4 668,00 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становило 23 573, 40 грн., зі сплатою відсотків в сумі 12, 30 % річних. Строк дії даного кредитного договору до 18.03.2011 року. Предметом застави даного договору є автомобіль марки «ЗАЗ» модель 110307, рік випуску 2008 року зеленого кольору, реєстраційний № НОМЕР_1, який належить відповідачу ОСОБА_2.

Кредитні кошти було отримано відповідачем 12.03.2008 року, що підтверджується заявою на видачу готівки від 12.03.2008 року. Таким чином позивач, як кредитодавець повністю виконав свій обовязок, передбачений ст. 1054 ЦК України.

Кредитний договір був наданий в сумі 4 668,00 доларів США, цілі кредитування - купівля транспортного засобу. При підписанні кредитного договору з наявних в архіві ПАТ КБ «Надра» та поданих до суду копій документів випливає, що Кредитний договір укладений в письмовій формі з дотриманням усіх вимог, які ставить законодавство до такого роду правочинів. Підписи сторін проставлені в усіх необхідних для цього місцях та на усіх передбачених за домовленістю сторін примірниках. Протягом тривалого часу, а саме в період з 07.04.2008 року по 25.02.2011 року відповідач належним чином виконувала свої зобовязання по Кредитному договору.

Суд в своєму рішенні посилається на необхідність ознайомитися з оригіналами Кредитної справи, проте Банком не було отримано жодної вимоги чи ухвали суду на надання для огляду в судовому засіданні оригіналу Кредитної справи. Крім того, відповідачем не надано жодного доказу, який би підтвердив факт неукладання Кредитного договору, а саме: висновок почеркознавчої експертизи, рішення суду про визнання кредитного договору недійсним.

Просить рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 16 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення такої, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту субєктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст.16 ЦК України.

На підставі ст. ст.10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів та інших правочинів (п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Судом встановлено, що 12.03.2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_2 укладено договір кредиту «Автопакет» № 75/39/08-Ф, за умовами якого банк надав гр. ОСОБА_2 на споживчі цілі купівлю транспортного засобу кредит у сумі 4 668, 00 доларів США із сплатою 12, 3% річних за користування кредитом із строком користування до 18.03.2011 року та відкритою кредитною лінією із щомісячним погашенням суми боргу у розмірі, не меншому 156,60 доларів США, з кінцевим терміном погашення до 20.03.2011 року. Вказаний договір кредиту також передбачав нарахування пені за несвоєчасність виконання зобовязань. У подальшому, умови кредитного договору сторонами не змінювались.

Відповідно до ст. ст. 1054 та 1055 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа, зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу (позика), якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Враховуючи, що кредит за вказаним вище договором видавався відповідачу на споживчі цілі (купівля автомобіля), то до спірних правовідносин також застосовуються окремі положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналізуючи зазначений договір кредиту «Автопакет» № 75/39/08-Ф колегія суддів дійшла висновку, що такий спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків сторін у ньому, укладений сторонами із дотриманням загальних положень чинного ЦК України про форму та зміст договору, у тому числі із врахуванням ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, а також окремих положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відтак, враховуючи, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення чинного ЦК України про позику, відповідач зобовязана була повернути ПАТ КБ «Надра» грошові кошти, визначені договором кредиту «Автопакет» № 75/39/08-Ф у строк та у порядку, встановленими вказаним договором.

Згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту «Автопакет» № 75/39/08-Ф станом на 12.11.2015 року, така складає 3 110, 65 доларів США та 33 261, 72 грн., у тому числі 1 912, 60 доларів США заборгованість за кредитом; 1 198, 05 доларів США заборгованість по сплаті відсотків; 33 261, 72 грн. пеня за прострочення сплати кредиту.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що вимога про стягнення боргу за споживчим кредитом заявлена із спливом більше чотирьох з половною років з часу закінчення строку, на який укладався договір кредиту «Автопакет» № 75/39/08-Ф та виникнення права на звернення за захистом порушених прав та інтересів у разі його невиконання чи неналежного виконання. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вчинення банком будь-яких дій упродовж згаданого часу щодо сплати заборгованості (надсилання вимог, претензій про сплату боргу; нагадування з вказаного приводу тощо), а відтак і докази того, що діями відповідача даний строк переривався.

Відповідно до ст. 256 ЦК України для захисту цивільного права або інтересу встановлюється позовна давність. Відповідно до ст. ст. 257 та 258 вказаного Кодексу встановлюється загальна та спеціальна позовна давність. До вимог про захист права, з якими звернувся позивач, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки, оскільки такі вимоги не входять у чітко визначений перелік вимог, до яких застосовується спеціальна позовна давність. Застосування позовної давності до споживчого кредитування встановлюється і у ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про сплив позовної давності строку, у межах якого позивач ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3 міг звернутися до суду з вимогами про стягнення боргу за договором кредиту «Автопакет» № 75/39/08-Ф, у тому числі і відсотків та пені.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення, а сплив такої позовної давності є підставою для відмови у позові.

Як розяснюється у п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» в редакції Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014 року, при застосуванні положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що чинний ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК України про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК України щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Відповідач ОСОБА_2 15 березня 2016 року під час розгляду справи судом першої інстанції звернулась до суду із заявою про застосування строків позовної давності (а.с.41-42).

Усе перелічене вище судом першої інстанції враховано не було, що призвело до ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з помилкових підстав, а саме недоведеності таких вимог.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Це відповідно до приписів ст. 309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом позовної давності.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч.1 п. 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в особі уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 16 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в особі уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію - ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Береза В.І.

ОСОБА_4