Справа №647/980/16-ц
Провадження № 2/647/416/2016
19.08.2016 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Волошина Р.Р.,
за участю секретаря Дзежик Л.О.,
Рішення суду державною виконавчою службою було виконане 30.03.2016 року, що, на думку позивача, дає йому підстави для звернення до суду із вимогами з огляду на приписи ст. 117 КЗпП України, а саме стягнення з відповідача середнього заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.07.2014 року по 30.03.2016 року, інфляційних витрат, трьох відсотків річних та пені.

Просить суд стягнути з відповідача на його користь за період з 28.07.2014 року по 30.03.2016 року: інфляційні витрати у сумі 51973 гривні; три відсотка річних за неналежне виконання грошового зобов'язання у сумі 68873,30 гривень; пеню за неналежне виконання грошового зобов'язання у сумі 259,86 гривень; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 40145,35 гривень та судові витрати.

У судове засідання представник позивача не з'явилася, згідно заяви просила справу розглянути у її відсутність, підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача у засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, про причини неявки суду не повідомив. Враховуючи письмову згоду представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 28.07.2014 року, яке набрало законної сили, задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Бериславське АТП-16537». Стягнуто з відповідача на користь позивача 23203 гривні 34 копійки заборгованості по заробітній платі та 8849 гривень 08 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.10.2013 року по 28.07.2014 року.

Згідно цього ж рішення, ОСОБА_1 працював у відкритому акціонерному товаристві «Бериславське АТП-16537» на посаді начальника адміністративно-господарського відділу, наказом від 23.10.2013 року його звільнено за власним бажанням. При звільненні повного розрахунку з позивачем проведено не було.

Згідно копії платіжного доручення №271 від 24.03.2016 року ВАТ «Бериславське АТП-16537» перерахувало на користь ОСОБА_1 суму заборгованості 32052 гривні 42 копійки, платіж проведено банком 25.03.2016 року.

Згідно постанови старшого державного виконавця ВДВС Бериславського РУЮ від 30.03.2016 року провадження по виконавчому листу про стягнення з ВАТ «Бериславське АТП -16537» на користь ОСОБА_1 32052 гривні 42 копійки закінчено у зв'язку зі сплатою боргу боржником.

Як встановлено рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 28.07.2014 року, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 57 гривень 14 копійок.

Згідно ст. 61 ч. 3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у день звільнення, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Верховний Суд України у постанові від 29.01.2014 року (у справі №6-144ц13) висловив правову позицію про те, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення середньої заробітної плати" № 100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин) суд приходить до наступного розрахунку:

Кількість робочих днів за період з 29.07.2014 року по 25.03.2016 року становить 606 днів затримки виплати заробітної плати 57,14 (середньоденна заробітна плата) х 614 (днів) = 34626 гривень 84 копійки.

З огляду на встановлені обставини справи на наведені приписи чинного законодавства суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відкритого акціонерного товариства «Бериславське АТП-16537» на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 34626 гривень 84 копійки саме за період з 29.07.2014 року по 25.03.2016 року (день перерахування банком коштів відповідача на рахунок позивача за платіжним дорученням від 24.03.2016 року).

При вирішенні питання про стягнення суми інфляційних витрат, пені та трьох відсотків річних від простроченої суми, суд виходить з наступного.

В своїх позовній заяві позивач зазначає, що відповідач повинен нести цивільну відповідальність згідно ст. 625 ЦК України щодо неможливості виконання ним грошового зобов'язання та сплатити інфляційні витрати, пеню та три відсотки річних від простроченої суми.

У частині вимог про стягнення на користь позивача з відповідачів суми 3% річних, пені та суми інфляційних втрат, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки ч. 2 ст. 625 ІІК України, яка передбачає можливість стягнення таких сум врегульовує прострочення боржником саме виконання грошового зобов'язання, тоді як між позивачем та відповідачем у цій справі не укладено жодних цивільно-правових договорів (між сторонами наявні трудові правовідносини) з яких би випливала наявність між сторонами грошового зобов'язання, яке відповідач повинен був виконати у встановлений договором строк і який останній прострочив тощо.

Суд вважає, що у даних правовідносинах між сторонами позивач не є кредитором у розумінні ст. 625 ЦК України, а відповідач не вважається боржником у розумінні цієї ж статті, що виключає стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, яка підлягає стягненню, пені та інфляційної складової.

Тому вимоги позивача в частині стягнення інфляційних виплат, пені та трьох відсотків річних від простроченої суми задоволенню не підлягають.

При вирішенні питання щодо витрат на правову допомогу та судового збору, суд приходить до наступного:

Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать і витрати на правову допомогу.

Позивач надав документи на підтвердження витрат на правову допомогу на суму 5000 гривень.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Розмір витрат, виходячи з обсягу виконаної роботи, зазначеному в розрахунку та квитанції до прибуткового касового ордеру від 23.06.2016 року визначений у сумі 5000 гривень за 10 годин затраченого часу. Разом з тим, в розрахунку зазначено витрати на судове представництво протягом 2 годин, тоді як фактично витрачено 1 годину і суд, вважає за необхідне зменшити розмір витрат відповідно до фактично затраченого часу і стягнути на користь позивача 4448 гривень 80 копійок.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Виходячи з цього, на підставі ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 551 гривні 60 копійок.

Позивачем було сплачено 1211 гривень 06 копійок судового збору за подання позову про стягнення інфляційних витрат, 3% річних та пені. В зв'язку з тим, що у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено, вказані судові витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212- 215, 218, 226 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Бериславське АТП-16537» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.07.2014 року по 25.03.2016 року у сумі 34626 гривень 84 копійки, яка зазначена без утримання податків та інших обов'язкових платежів, а також та 4448 гривень 80 копійок в рахунок відшкодування витрат на послуги адвоката, а всього стягнути 39075 (тридцять дев'ять тисяч сімдесят п'ять) гривень 64 копійки.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Бериславське АТП-16537» на користь держави Україна 521 гривню 60 копійок судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Р.Р.Волошин