Номер провадження: 22-ц/785/7554/16
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Гончаренко В.М., Короткова В.Д.

при секретарі: Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 20 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом, який в подальшому уточнила (а.с.52-54), до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення з нього аліментів у розмірі 1500 гривень щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона з ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 15 червня 2013 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_5. 29 жовтня 2015 року рішенням Суворовського районного суду м.Одеси шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 розірвано. Як зазначає позивач, з червня 2014 року та по теперішній час відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків, не піклується про здоров"я дитини, про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не надає матеріальної допомоги.

Вищевикладені обставини стали підставою звернення до суду.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 20 липня 2016 року позов ОСОБА_4 - задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 41 від 08 січня 2014 року по Відділу ДРАЦС у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (одна тисяча п'ятсот) гривень 00 коп., щомісяця, починаючи з 25 грудня 2015 року і до досягнення ОСОБА_5 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір, сплачений за вимогу про позбавлення батьківських прав, в розмірі 487 грн., 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір, за вимогу про стягнення аліментів, в розмірі 487 грн., 20 коп.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 13.09.2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 20 липня 2016 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 20 липня 2016 року, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить вищезазначене заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленими, в засідання судової колегії на 20.10.2016 року о 14-00 г. не з`явилися. Від представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю.

Задовольняючи вимоги про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів в сумі 1500 грн., суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обгрунтованості.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

З матеріалів справи вбачаєься, що:

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.06.2013 року, по 29.10.2015 року (а. с. 6).

Від шлюбу у подружжя народилася донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 про що зроблено відповідний актовий запис № 41 від 08 січня 2014 року по Відділу ДРАЦС у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (а. с. 5).

У червні 2014 року батько дитини залишив місце проживання, мешкає окремо, розвитком та вихованням дитини не займається, не надає добровільно допомоги на утримання дитини, яка залишилася проживати з матір'ю.

Згідно висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 16.05.2016 року № 01-05-3/161вх, орган опіки вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Позивач обгрунтувала заявлені вимоги про позбавленя батьківських прав тим, що відповідач пішов з сім'ї у червні 2014 року і з того часу проживає окремо, розвитком та вихованням дитини не займається, не надає добровільно допомоги на утримання дитини.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано. При цьому у якості мотивів розірвання позову ОСОБА_4 зазначала непорозуміння між нею і чоловіком, марність спроб примирення і намагань поновити сім'ю, втрату почуття любові та поваги. Будь-яких посилань на антигромадську поведінку відповідача, насильство по відношенням до членів сім'ї або на незабезпечення відповідачем потреб сім`ї, позивач у позові не зазначала (а. с. 6).

Разом з тим, позов про стягнення в інтересах дитини аліментів з батька позивач з червня 2014 року не подавала. Позов про стягнення аліментів заявлений одночасно з вимогами про позбавлення батьківських прав. При цьому в якості обгрунтувань заявлених вимог про позбавлення батьківських прав позивач зазначила ухиленням відповідача від виховання, додавши на підвердження довідку з дитячої поліклініки за місцем проживання дитини.

Зі змісту довідки КУ «Дитяча міська поліклініка № 2» вбачається, що дитина ОСОБА_5 2013 року народження спостерігається з 27.02.2014 року. При відвіданні на дому батька дитини не було, до поліклініки приходила мати дитини, батько здоров'єм дитини не цікавився (а. с. 7).

Відповідно до довідки з місця проживання ОСОБА_4 зареєстрована та проживає ОСББ «Райдужне сяйво вісімнадцять» разом з батьками - ОСОБА_6, ОСОБА_7 та сестрою ОСОБА_8 (а. с. 10).

В засіданні судової колегії ОСОБА_4 пояснила, що вона з дитиною проживали у відповідача ОСОБА_2, але після сварки, вона забрала дитину і повернулася жити до батьків. Спроби налагодити відношення з відповідачем та відновити сім'ю виявилися марними. Вона намагалася отримати у чоловіка дозвіл на вивезення дитини в Молдову, оскільки там проживає її баба, яка хворіє і вона хотіла її відвідати разом з дочкою. Проте відповідач не йшов на контакт. Водночас і ніякої допомоги на дитину не надає. Проте на аліменти вона тривалий час не подавала, оскільки взагалі їй нічого від відповідача не було потрібно. Проте зараз у дитини виявилися проблеми зі здоров'ям і їй необхідне ортопедичне взуття. Разом всі наведені обставини стали підставою для подання позову про позбавлення відповідача батьківських прав і для стягнення аліментів.

Встановивши вказані обставини та вислухавши пояснення позивача, судова колегія звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоровя без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обовязками.

У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" розяснено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обовязків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного зясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно із абз. 2 п. 18 цієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

При таких обставинах, приймаючи до уваги небайдужість батька до питання виконання своїх обов`язків, не згоду з позбавленням його батьківських прав щодо виховання своєї дочки, враховуючи нагальну потребу дочки у батьківській турботі, повноцінному батьківському вихованні, в тому числі в питаннях забезпечення необхідного утримання дитини для задоволення її потреб для нормального фізичного розвитку, як складової частини виховання, надання доступу до культурних та інших духовних цінностей; сприяння засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі та отримання нею освіти, судова колегія, виходячи з конкретних обставин даної справи, вважає, що позбавлення батьківських прав, як крайній захід, в даному випадку є передчасним.

Наявність висновку органу опіки в даному випадку констатує винну поведінку батька по відношенню до дитини, яка виразилася у не підтриманні ним стосунків на рівні, який забезпечує належну участь у вихованні дитини, приділенні їй необхідної уваги і турботи, а також забезпеченні її необхідним для нормального розвитку. Проте даний висновок з урахуванням конкретних сімейних обставин та напружених стосунків батьків дитини, внаслідок чого мати забравши дочку залишила свого чоловіка і повернулася на попереднє місце мешкання в інший населений пункт, не надає об'єктивних підстав для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батька батьківських прав щодо своєї дочки.

Будь-яких документальних доказів щодо насильства батька до дочки або взагалі в сім'ї, про зловживання ним алкогольними напоями, наркотичними засобами або діях, що негативно випливають на дитину, органом опіки не встановлено.

Оцінюючи всі обставини справи в сукупності, судова колегія вважає, що рішення районного суду в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та вирішення питання про відшкодування позивачу судових витрат - підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні вимог про позбавлення батьківських прав.

Разом з тим, приймаючи до уваги, що із встановлених у справі обставин вбачається, наявність винної поведінки батька по відношенню до своєї дитини, однак враховуючи інтереси дитини, її віку, виходячи з особи відповідача, судова колегія доходить висновку про наявність потреби у попередженні відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 з покладенням на Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради, як органу опіки та піклування контролю за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в інтересах дитини, судова колегія виходить з такого.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до роз'яснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 184 СК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

На час ухвалення заочного рішення - 20.07.2016 року прожитковий мінімум на дитину віком від до 6 років складає: з 01 травня по 30 листопада 2016 року - 1228 гривень;

Як вбачається з доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 не працює, тобто не має постійного місця роботи.

Дана обставина позивачем в засіданні судової колегії не заперечувалася.

Утримання дитини здійснюється її батьками в рівних частках.

Дитина проживає разом з позивачем, яка має постійне місце роботи в ПАТ «Держощадбанк», але до досягнення дитиною 3-х років - 10.12.2016 року перебуває в декретній відпустці. Позивач житлом в м. Одесі, де вона зараз мешкає з дитиною, забезпечена.

Відповідач, проживаючи в районному центрі та будучи працездатною людиною, постійної роботи не має, доказів про перебування на обліку в центрі зайнятості не надав, відомостей про неможливість працевлаштуватися за станом здоров'я в апеляційній скарзі не навів.

Оцінючи всі встановлені обставини в сукупності, судова колегія вважає що є підстави для зменшення розміру аліментів, який стягнуто з відповідача на користь позивача в інтересах дитини.

З огляду на наведене, розмір аліментів на утримання дитини в сумі 800 грн. щомісяця, виходячи з матеріалів справи та майнового стану відповідача, є справедливим та одночасно таким, що найбільше відповідає інтересам і дитини і платника аліментів.

Судова колегія доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про стягнення аліментів - зміні в частині розміру стягнення аліментів з викладенням резолютивної частини рішення наступним чином: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 800 (вісімсот) гривень 00 коп., щомісяця, починаючи з 25 грудня 2015 року і до досягнення ОСОБА_5 повноліття а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3. В іншій частині вимог про стягнення аліментів - відмовити». Рішення суду в іншій частині - щодо стягнення в дохід держави з відповідача судового збору, слід залишити без змін.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 20 липня 2016 року в частині задоволення вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та в частині вирішення судових витрат про стягнення судового збору 487 грн. 20 коп. - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 з покладенням на Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради, як орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 20 липня 2016 року в частині задоволення вимог про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі - змінити в частині розміру стягнення аліментів та викласти резолютивну частину рішення наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 800 (вісімсот) гривень 00 коп., щомісяця, починаючи з 25 грудня 2015 року і до досягнення ОСОБА_5 повноліття а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3.

В іншій частині вимог про стягнення аліментів - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: В.М. Гончаренко

В.Д. Коротков