Провадження № 6/761/553/2016
У Х В А Л А

Іменем України

11 травня 2016 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Савицького О.А.,

при секретарі Личак М.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Савчук І.І., боржник - ОСОБА_2, стягувач - Публічне акціонерне товариство «Фінанс Банк», про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документу,

в с т а н о в и в:

04.05.2016 року на адресу Шевченківського районного суду м.Києва надійшло подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Савчук І.І., боржник - ОСОБА_2, стягувач - Публічне акціонерне товариство «Фінанс Банк», про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документу до виконання нею зобов'язань за рішенням суду. Також державний виконавець просить виконання заходів щодо обмеження права виїзду за межі України покласти на адміністрацію Державної прикордонної служби України.

В обґрунтування подання зазначено, що на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві (надалі - ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві) перебуває виконавче провадження ВП №50768371 з примусового виконання виконавчого листа №2-3233/11, виданого 11.07.2013 року Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фінанс Банк» боргу на суму 51611,13 доларів США.

11.04.2016 року відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено її боржнику до виконання. При цьому в поданні зазначено, що вищевказаний виконавчий документ пред'являється до виконання повторно, оскільки відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25.06.2015 року виконавче провадження було завершене на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв'язку з неможливістю звернути стягнення на нерухоме майно боржника, яке вважається предметом застави, у зв'язку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Враховуючи викладене, а також з метою забезпечення виконання рішення суду, своєчасним ознайомленням боржника з матеріалами виконавчого провадження та з уникненням подальшого оскарження дій державного виконавця, державний виконавець просить подання задовольнити.

Відповідно до положень ч. 2 ст. ст. 3771 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Враховуючи вказані положення закону, сторони виконавчих проваджень у судове засідання не викликались.

Державний виконавець Савчук І.І. у судовому засіданні подання підтримала та просила задовольнити.

Дослідивши подання та додані до нього матеріали, матеріали виконавчого провадження, суд прийшов до висновку, що у задоволенні подання слід відмовити з наступних підстав.

Так, відповідно до положень ч.1 ст. 3771 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно з п.18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених п.п. 1-9 ч. 1 цієї статті, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Разом з тим, згідно вимог ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві знаходиться виконавче провадження №50768371, відкрите 11.04.2016 року на підставі виконавчого листа, виданого 11.07.2013 року Шевченківським районним судом м.Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фінанс Банк» боргу у сумі 51611,13 доларів США.

Звертаючись до суду з поданням, державний виконавець зазначає, що 11.04.2016 року ним було направлено боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження №507683371, а тому з метою забезпечення виконання рішення суду, своєчасним ознайомленням боржника з матеріалами виконавчого провадження та з уникненням подальшого оскарження дій державного виконавця, існує необхідність в встановленні тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України до виконання зобов'язань, покладених на неї рішенням суду.

Проте, жодного належного та допустимого доказу, який би давав підстави вважати, що боржник ухиляється, чи має намір ухилитись від виконання судового рішення, або перешкоджає його виконанню, у тому числі і шляхом залишення території України, державний виконавець до суду не надав, відсутнє належне обґрунтування таких обставин і в поданні.

Так, відповідно до вимог ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Разом з тим, жодних доказів, які б підтверджували отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, чи будь-яких інших направлених йому матеріалів до суду не надано.

Як вбачається з матеріалів доданих до подання, окрім копії супровідного листа про направлення державним виконавцем боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, інші докази того, що боржник ОСОБА_2 отримала копію постанови про відкриття виконавчого провадження та відповідно пропозицію стосовно добровільного виконання рішення суду, відсутні.

При цьому, слід зазначити, що, фактично, при підготовці подання державний виконавець обмежився лише посиланням на наявність у ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві виконавчого провадження, суму заборгованості у розмірі 51611,13 доларів США, повторне пред'явлення виконавчого документа, цитуванні положень низки Законів та зазначенні його суб'єктивної думки про можливе небажання боржника виконувати судове рішення, без належного обґрунтування необхідності встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника, так само, як і без наведення жодних обставин щодо проведення державним виконавцем усіх можливих заходів для виконання рішення суду, передбачених ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Зважаючи на те, що норми Конституції України є нормами прямої дії, з урахуванням того, що державним виконавцем не надано до суду доказів, які б свідчили, що боржник є належним чином повідомленим про існування виконавчого провадження та ухиляється від виконання зобов'язань за рішенням суду, суд дійшов висновку, що у даному випадку встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 буде порушувати її конституційні права та свободи.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що подання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, а тому у його задоволенні слід відмовити, що не позбавляє можливості звернення до суду з аналогічним питання у майбутньому у встановленому законом порядку.

Враховуючи викладене, на підставі ст. 33 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», та керуючись ст.ст. 57-59, 209, 210, 212, 3771 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Савчук І.І., боржник - ОСОБА_2, стягувач - Публічне акціонерне товариство «Фінанс Банк», про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: