Номер провадження: 22-ц/785/4424/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П.,Гірняк Л.А.

з участю секретаря - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» , третя особа ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4, діючого в інтересах позивача ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року, -

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання договору поруки недійсним і в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 14.10.2006 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_3, було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 , за яким Банк надавав ОСОБА_3 цільовий кредит в іноземній валюті у сумі 25 260,00 дол. США на придбання однокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, строком до 24.10.2027 року зі сплатою 10,3 відсотків річних за користування кредитом з погашенням кредиту та відсотків користування кредитом щомісячно згідно графіку.

На забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 52728 від 28.10.2006 р. .

Позивач посилалася на те, що у 2015 році їй стало відомо, що при укладенні Договору поруки, внаслідок надання працівниками Банку неправдивої інформації стосовно стану житла, на яке ОСОБА_3 було видано цільовий кредит, позивачка була введена працівниками банку в оману щодо обставин, які мають істотне значення ,а саме щодо стану та придатності для проживання квартири на придбання якої ОСОБА_3 видавався цільовий кредит.

Позивач посилалася на те,що їй як Поручителю не була надана Банком чітка та зрозуміла інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору щодо майна, відносно якого видавались кредитні кошти, не було повідомлено, що будинок, в якому знаходиться придбана квартира, має статус ветхого непридатного для проживання житла, а сам будинок і квартира не підключені до центрального опалення (міської тепло енергомережі).

Позивач просила суд визнати договір поруки №52728 від 24.10.2006 року, укладений між нею та ПАТ «Укрсиббанк», недійсним.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Представника відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні позов не визнав ,просив відмовити у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав та просив їх задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4, діючий в інтересах позивача ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_4 діючого в інтересах ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову ,суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.10.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 25 260, 00 дол. США зі сплатою 10,3 відсотків річних за користування кредитом з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно графіку, строком погашення до 24.10.2027 року (а.с.19-24).

У відповідності до п.1.3 даного кредитного договору, кредит надавався позичальнику для його особистих потреб, а саме на купівлю однокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

На забезпечення виконання зобовязань , за даним кредитним договором , 24.10.2006 року за договором іпотеки ОСОБА_3 передав в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» нерухоме майно: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, який посвідчений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_6, зареєстрований у реєстрі за №4994 (а.с. 25-26).

24.10.2006 року , на забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором № 0, між ОСОБА_2 та відповідачем був укладений договір поруки № 52728 (а.с. 27-28).

Відповідно до п. 1.1.-1.4 договору поруки ОСОБА_2 зобовязалася перед Банком відповідати в солідарному порядку , за невиконання ОСОБА_3 своїх зобовязань по погашенню кредиту.

Суд першої інстанції вірно посилався на положення ч.1 ст. 626, ст. 628 ,638 ЦК України.

При укладені договорів кредиту та поруки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, шлюб який був розірваний у 2010 році , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія I-ЖД № 097284 від 30.11.2010 року (а.с.76).

Поняття поруки закріплено у ст. 553 ЦК, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

ЦК України не визначає перелік істотних умов, які повинен містити договір поруки.

Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобовязань і при цьому водночас сама має зобовязальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобовязання та про договори (розділи І та II кн. 5 ЦК).

Враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобовязання), до істотних умов договору поруки слід віднести:

- визначення зобовязання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо;

- обсяг відповідальності поручителя, оскільки згідно із ч. 2 ст. 553 ЦК порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі, а ч. 2 ст. 554 ЦК встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки;

- відомості про сторони: кредитора і поручителя;

- відомості про боржника.

Суд першої інстанції ,відмовляючи у задоволенні позову , посилаючись на положення п. 1.2, 5.1 договору поруки вірно встановив, що сторонами при укладенні договору поруки були дотримані всі істотні умови договору поруки ,сторони діяли вільно та позивач розуміла всі умови цього договору, свої права та обовязки за цим договором і погоджувалася з ними.

Відповідно до розяснень п.19 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що відповідно до статей 229233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі , неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобовязань, які виникли з правочину, і не повязане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

У свою чергу відповідно до розяснень п.20 вищезазначеної постанови Пленуму розяснено , що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Посилаючись на обман з боку працівників банку, позивач ОСОБА_2 посилалася на те , що при укладенні спірного договору поруки, банком не було надано достовірну інформацію щодо стану квартири, на придбання якої видався цільовий кредит ОСОБА_3.

Суд першої інстанції ,відмовляючи у задоволенні позову вірно встановив, що зазначені обставини не свідчать про наявність умислу в діях ПАТ "УкрСиббанк" на введення ОСОБА_2 в оману щодо істотних обставин, що мали значення для укладення договору поруки. Жодних належних та допустимих доказів факту обману з боку працівників ПАТ «УкрСиббанку» при підписанні договору поруки матеріали справи не містять.

Крім того , судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 після придбання квартири за власний рахунок встановив опалення у квартирі , проживає у квартирі, придбаній за кредитні кошти, та здійснював погашення суми кредиту на протязі тривалого часу. Проте, що будинок відноситься до аварійного, він дізнався лише при звернення до страхової компанії з метою отримання відшкодування у звязку з руйнуванням стелі, яку він весь час страхував на виконання вимог договору іпотеки.

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі обєктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що ОСОБА_2 перед підписанням договору поруки було введено в оману та працівники Банку мали під розпис ознайомити ОСОБА_2 зі всіма документами які знаходяться в кредитній справі ,описом загальної вартості кредиту та вартості квартири не заслуговують на увагу , оскільки судом першої інстанції в мотивувальній частині вірно,повно надане правове обґрунтування та такі доводи не спростовують правильність та законність ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_4, діючого в інтересах позивача ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4, діючого в інтересах позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9