Справа № 352/2465/15-ц
Провадження № 22-ц/779/979/2016
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Беркій О.Ю., Меленко О.Є.,

секретаря Яковин М.Я.,

з участю: представника відповідачів - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Тисменицького районного суду від 23 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явлено до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позов про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у зв'язку із невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору №375К, укладеного 08.12.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 на суму 14200 доларів США, зі сплатою 16% річних та кінцевим терміном повернення 07.12.2009 року, утворилась заборгованість, яка станом на 01.10.2015 року становила 25369 доларів США. Посилаючись на те, що в добровільному порядку боржник відмовляється погашати вищезазначену заборгованість, Банк просив стягнути в солідарному порядку 25369 доларів США, що еквівалентно 540 106,01 грн, із ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який являється поручителем за кредитним договором, та судові витрати.

Рішенням Тисменицького районного суду від 23 березня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи. Апелянт вказує на те, що умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачено право Банку нараховувати відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, оскільки даний договір не було припинено або розірвано. Окрім того, апелянт вважає неправильним висновок суду першої інстанції про застосування строку позовної давності, оскільки із змісту п.4.7 договору вбачається, що строк позовної давності за вимогами по стягненню кредиту, відсотків за користування, винагороди, комісії, неустойки, пені та штрафів встановлено 5 років. Також представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не погоджується із висновком суду про припинення дії договору поруки, оскільки Банк направляв поручителю ОСОБА_4 письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань ОСОБА_3, яка була залишена без задоволення, а тому, на його думку, договір поруки діє на даний час. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, представник апелянта просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, а також стягнути із відповідачів судові витрати.

В засідання апеляційного суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідачі: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з'явилися з невідомих причин, хоча судові повідомлення були вручені завчасно у встановленому законом порядку. Отже, є підстави для розгляду справи у їх відсутності.

Представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги заперечив, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем пропущено 5-річний строк позовної давності стосовно стягнення кредитної заборгованості з позичальника ОСОБА_3 З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 08.12.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 375К на суму 14200 доларів США, зі сплатою 16% річних та кінцевим терміном повернення 07.12.2009 року (а.с.12-13). В забезпечення виконання умов вищезазначеного договору кредиту, того ж дня між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладеного договір поруки №361К (а.с.14).

Встановлено, що обов'язки, передбачені названим вище кредитним договором, ОСОБА_3 не виконував. У зв'язку із неналежним виконанням умов договору у ОСОБА_3 утворилась заборгованість, яка станом на 01.10.2015 року за розрахунками ПАТ КБ «ПриватБанк» становила 25 369 доларів США, з яких: 5439,28 доларів США - заборгованість за кредитом, 8823,95 доларів США - заборгованість за відсотками, 11 105,77 доларів США - пені (а.с.4-5).

07.12.2009 року дія кредитного договору № 375К завершилась. Отже, з цього часу почався перебіг 5-річного строку позовної давності для захисту Банком порушеного права стосовно повернення позичальником основної заборгованості. Право вимоги про стягнення періодичних платежів - відсотків і пені, передбачених договором та графіком погашення кредиту, у Банку виникло ще раніше, тобто з часу початку невиконання позичальником умов кредитного договору. Однак, ПАТ КБ «ПриватБанк» позов до ОСОБА_3 пред'явив тільки 21.12.2015 року, пропустивши таким чином передбачений кредитним договором строк позовної давності. З наведеного випливає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву представника ОСОБА_3 про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції також правомірно відмовив у задоволенні вимоги про стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_4

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про стягнення кредитної заборгованості із фінансових поручителів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що Банк звернувся до поручителя ОСОБА_4 з вимогою про повернення боргу тільки 12.05.2015 року, що підтверджується повідомленням (а.с.7), хоч пред'явити таку вимогу згідно ч.4 ст.559 ЦК України вправі був в межах 6-місячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто до 08.06.2010 року. З цього випливає, що суд правильно вважав поруку ОСОБА_4 припиненою.

Приймаючи до уваги вище викладене, на думку колегії суддів, рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Банку ухвалено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права. Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 218; 303; 307; 308; 313; 314; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити, а рішення Тисменицького районного суду від 23 березня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: О.Ю. Беркій

О.Є. Меленко