Справа №639/9793/15
№2/639/435/16
РІШЕННЯ

Іменем України

17 жовтня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Іванової І.В.,

за участю секретаря - Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості будинку , суд

Встановив:

13 листопада 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Харківської міської ради про визнання за ним права власності на житловий будинок №34 з відповідними будівлями та спорудами літ. «А-1» по вул. Баварській в м. Харкові, витребування на його користь зазначеного будинку від ОСОБА_2 в порядку ст. 388 ЦК України, визнання незаконними та скасування рішення 8 сесії Харківської міської ради 6 скликання «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» від 06.07.2011 року №343/11 в частині прийняття рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0574 га по вул. Баварський, 34 в м. Харкові на користь ОСОБА_2, скасування акту про право приватної власності на земельну ділянку.

05 лютого 2016р., у судовому засіданні відповідач за первісним позовом ОСОБА_2, не визнаючи первісний позов та заперечуючи його з мотивів безпідставності, необґрунтованості, спливу терміну позовної давності, надала зустрічний позов, в якому просила визнати недійсним правочин договір купівлі-продажу житлового будинку №34, що знаходиться в м. Харкові по вул. Баварська в м. Харкові, укладеного 11 березня 2008р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, як такий що укладений внаслідок помилки, оскільки у вказаний період це майном перебувало під арештом, без застосування наслідків недійсності правочинів , що передбачені ст. 216 ЦК України. Ухвалою суд від 05.02.2016р. зазначений зустрічний позов обєднаний в одне провадження з первісним позовом про визнання права власності та витребування майна в порядку ст.388 ЦК України.

В подальшому позивач за первісним позовом ОСОБА_1 подав змінену позовну заяву від 17 березня 2016 року, в якій просив стягнути (відшкодувати) на його користь вартість житлового будинку №34 літ. «А-1» по вул. Баварській м. Харкова у сумі 535 000.0 грн. Змінена позовна заява мотивована тим, що на момент розгляду справи вказаний спірний житловий будинок у тому вигляді, в якому його придбав в 2008 році, вже не існує, а замість нього збудований інший житловий будинок, право власності отже витребування майна в натурі не можливо, то й відповідно до вимог ст. ст. 388, 391, 1212 та 1213 ЦК України, позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 вартість цього будинку, згідно з наданою ним експертною оцінкою вартості колишнього будинку.

У обґрунтування позовних вимог представник позивача, ОСОБА_4 посилається на те, що ОСОБА_1 11 березня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу придбав житловий будинок №34 по вул.. Баварській в м. Харкові, який було посвідчено приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5. На момент укладення договору будь-які заборони на відчуження не було. Придбання нерухомого майна позивачем було здійснено за реальну ринкову вартість цього будинку 177 100 грн. , що станом на 11 березня 2008 року згідно офіційного курсу НБУ складало еквівалент 35 000 доларів США. За фактичних і правових обставин, позивач набув право власності з моменту реєстрації договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.03.2008 року в Державному реєстрі правочинів, яку було здійснено приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 у відповідності до положень закону. Через деякий час після придбання вищевказаного будинку ;34 по вул.. Баварській в м. Харкові до ОСОБА_1 предявила позов ОСОБА_6 про визнання права власності на цей будинок та його витребування від ОСОБА_1. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 грудня 2008 року позов ОСОБА_6 було задоволено, за нею було визнано право власності на вищевказаний спірний будинок. На підставі цього рішення за ОСОБА_6 13 лютого було зареєстровано право власності на спірний будинок.. 27 березня 2009 року ОСОБА_6 продала вищевказаний будинок ОСОБА_2, за якою було зареєстровано право власності 16.04.2009 року. Про укладення договору купівлі - продажу між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 позивач дізнався лише в вересні 2015 року, а документально були підтверджені вказані відомості лише 02.10.2015 року. Через деякий час ,після того , як ОСОБА_1 дізнався про винесення заочного рішення та в звязку з тривалістю судових процесів за заявою ОСОБА_1 заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 грудня 2008 року було скасовано на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 лютого 2012. А в подальшому позов ОСОБА_6 про визнання за нею право власності та витребування майна зовсім був залишений без розгляду на підставі ухвали від 04 березня 2013 року . Зазначені судові рішення виносились без присутності позивача ОСОБА_1 , копії рішень йому не направлялися. Фактично про ухвалення зазначених судових рішень /ухвал/ позивач дізнався в жовтня 2014 року під час ознайомлення з матеріалами судової справи в Апеляційному суді Харківської області. Позивач в даний час має намір захистити свої права власника на нерухому майно і вважає, що вищевказаний будинок №34 по вул.. Баварській вибув з його володіння поза його волею на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасоване. Позивач позбавлений можливості відновити реєстрацію права власності на спірний будинок оскільки в даний час діє реєстрація права власності на імя ОСОБА_2, яка була здійснена на підставі договору купівлі-продажу від 27 березня 2009 року, що був укладений на підставі судового рішення , яке було в подальшому скасовано. Позивач вважає, що має право визнання за ним права власності на спірне майно и витребувати його з чужого незаконного володіння / за умови наявності спірного майна в натурі/, оскільки спірний житловий будинок вибув з володіння позивача поза його волею іншим чином, на підставі заочного рішення суду, яке в подальшому було скасовано. Однак в даний час, позивач самостійно довідався , що відповідачем фактично повністю знесений спірний будинок №34 по вул.. Баварській, а на його місці здійснюється самочинне будівництво нового житлового будинку і гаражу. Згідно копій матеріалів інвентарної справи, дослідженої представником позивача ОСОБА_1 в суді в 2016 році вказані обставини щодо існування будинку літер А-1 з надвірними будівлями станом на момент придбання його відповідачем ОСОБА_2 також підтверджуються. Відсутність дозволів на знесення спірного будинку літер А-1 з надвірними будівлями підтверджується в тому числі листом відповіддю з департаменту Б/ДАБІ у Харківській області. Отже саме відповідач ОСОБА_2 здійснила повне знесення спірного будинку та в даний час продовжує здійснювати самочинне будівництво нового житлового будинку і гаражу /господарської споруди/ на місці колишнього будинку літер А-1 та інших господарських будівель по вул.. Баварській , 34 в м. Харкові. Згідно з висновком будівельно- технічного та оцінювального дослідження вартість житлового будинку літер А-1 з надвірними будівлями за адресою м. Харків вул.. Баварська , 34, якщо б він зберігся в тому самому вигляді, як його придбав ОСОБА_1 в березні 2008 року станом на 17.02.2016 року складає 535 000 грн.. У звязку з викладеним позивач цілком обґрунтовано вважає, що заявлення позовних вимог щодо витребування в натурі нерухомого майна є юридично неможливим і безглуздим через повну відсутність в натурі нерухомого майна в тому вигляду, в якому він його придбав на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 11 березня 2008 року. Отже цілком належним способом захисту права позивача є вимога про відшкодування вартості майна , в разу неможливості його повернення в натурі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_7 позов від 17 березня 2016 року підтримала у повному обсязі та надала пояснення відповідні вищенаведеному.

Ухвалою суду від 11 травня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі продажу нерухомого майна від 11.03.2008 року залишений без розгляду відповідно до заявленого нею та її представником клопотання про залишення зустрічного позову без розгляду. Відповідач ОСОБА_2 та її представник, проти зміненого позову також заперечували, вважали його таким, що не відповідає приписам матеріального права, а саме ст. ст. 1212 та 1213 ЦК України, та наполягали на застосуванні вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Суд, вислухав пояснення сторін та їх представників дослідивши матеріали цивільної справи , письмові докази надані сторонами, а також матеріали інших архівних цивільних справ розглянутих Жовтневим районним судом м. Харкова, які безпосередньо стосуються предмету спору, зокрема №2-5953/08 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 та №2-1980/2008 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, копію інвентаризаційної справи КП «ХМБТІ» №42861 на житловий будинок №34 літ. «А-1» по вул. Баварській м. Харкова, встановив наступне.

Спірний житловий будинок №34 літ. «А-1», був розташований по вул. Баварській Жовтневого району м. Харкова.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.11.2007р. по справі 2-3677/2007 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про визнання права власності на будинок №34 з прибудовами літ. «А-1» по вул. Баварській Жовтневого району м. Харкова, позов було задоволено та визнано право власності за ОСОБА_8 у порядку спадкування за ОСОБА_10, який згідно з його заяви помер у 2005 році та являвся дядьком позивача. Зазначене рішення стало підставою для реєстрації 03.12.2007р. КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» права власності на вказаний будинок за ОСОБА_8 номер витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно №16885326 від 03.12.2007р.

Про вказане рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова, в лютому 2008 року дізналася ОСОБА_6, яка дійсно є онучкою померлого ОСОБА_10, та була спадкоємицею першої черги на той час після смерті інших членів родини (юридичний факт встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.01.2008р. по справі 2-о-13/2008), та на час розгляду справи Червонозаводським районним судом вказаної справи була зареєстрована за місцем знаходження спірного будинку. Вказані обставини зявилося підставою для подання нею у березні 2008р. позову в Жовтневий районний суд м. Харкова до ОСОБА_8 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (архівна цивільна справа № 2-1980/2008).

21.02.2008р., ОСОБА_6 було подано заяву до Червонозаводського районного суду м. Харкова про перегляд рішення від 27.11.2007р. за нововиявленими обставинами, оскільки ОСОБА_8 спотворив докази по цій справі, не перебував в родинних відносинах з померлим ОСОБА_10, та останній помер ще 10.12.1970р., а не в 2005р., як це зазначав в своїй заяві ОСОБА_8 Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.04.2008р., рішення від 19.11.2007р. у справі 2-3677/2007 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 було скасовано. Того ж дня судом постановлено ухвалу про направлення справи за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Харкова. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2008 року позовну заяву ОСОБА_8 залишено без розгляду.

28 січня 2008р., між ОСОБА_8 (продавець), від імені якого за довіреністю від 03.10.2006р. №3389 діяв гр-н ОСОБА_11, та гр-ном ОСОБА_3 (покупець), був укладений договір купівлі продажу житлового будинку №34 з прибудовами літ. «А-1» по вул. Баварській м. Харкова, згідно з яким ОСОБА_3 придбано у власність цей будинок за 30750.0 грн. Відповідно до цього договору купівлі-продажу нерухомого майна, 05.02.2008р. право власності на спірний будинок зареєстровано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_3 - номер витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно №17616343 від 05.02.2008р.

В свою чергу, 11 березня 2008 р., між ОСОБА_3 (продавець) та гр-ном ОСОБА_1 (покупець), був укладений договір купівлі продажу житлового будинку №34 з прибудовами літ. «А-1» по вул. Баварській м. Харкова, згідно з яким ОСОБА_1 придбано у власність цей будинок за 177100.0 грн. Відповідно до цього договору купівлі-продажу нерухомого майна, 14.03.2008р. право власності на спірний будинок зареєстровано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_1 - номер витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно №18101672 від 14.03.2008р.

Оскільки вказані обставини, не були відомі ОСОБА_6 на час подання позову до ОСОБА_8, та були нею зясовані після відмови КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» реєстрації за нею права власності на спірний будинок, то 23.10.2008р. ОСОБА_6 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності та визнання права власності (архівна цивільна справа №2-5953/08). Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова по цивільній справі №2-1980/2008 від 19.06.2008р. залишений без розгляду.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 грудня 2008 р. по цивільній справі № 2-5953/08, позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволені, визнано право власності на спірний будинок за ОСОБА_6, зобовязано КП «ХМБТІ» скасувати реєстрацію права власності на цей будинок за ОСОБА_1

Вказане рішення зявилося підставою для реєстрації КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» права власності на спірний будинок за ОСОБА_6 - номер витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно №21962920 від 23.02.2009р.

27 березня 2009р., між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) був укладений договір купівлі продажу житлового будинку №34 з прибудовами літ. «А-1» по вул. Баварській м. Харкова. Продаж майна вчинено за суму у розмірі 205000,0грн. 16 квітня 2009р. на підставі цього договору КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 - номер витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно №22504428 від 16.04.2009р.

Рішенням 8 сесії 6 скликання Харківської міської ради від 06.07.2011р. №343/11 земельну ділянку площею 0,0574га за адресою м. Харків вул. Баварська 34, передано у власність ОСОБА_2, на підставі чого 26.06.2012р. їй видано державний акт на право власності на земельну ділянку ЯМ №881966.

Разом з тим, 20 грудня 2011р., ОСОБА_1, звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова, із заявою про скасування заочного рішення від 12.12.2008р. по справі №2-5953/2008. Ухвалою цього ж суду від 10.02.2012р. (справа 2-п-111/11) було скасовано вищевказане заочне рішення за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.03.2013р. позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Також в рамках справи 2-п-111/11 (знаходиться в матеріалах справи 2-5953/2008), Жовтневим районним судом м. Харкова був розглянутий зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_8 про стягнення з них солідарно вартості витрачених ним коштів на придбання цього спірного будинку у сумі 177100,0грн. та стягнення з них моральної шкоди у сумі 50000,0 грн. Заочним рішенням Жовтневого районного суду по цій справі від 03.07.2013р. даний зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування матеріальної шкоди 177100,0 грн. та в якості моральної шкоди 50000,0грн.. Виконавчі листи видано 23.06.2014р.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17.12.2014р. заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.07.2013р. за позовом ОСОБА_1 було змінено шляхом скасування в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_8 та в цій частині у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. В іншій частині вказане рішення залишено без змін та й відповідно набрало законної сили з цієї дати і на цей час не скасоване.

На час розгляду зазначеної справи, встановлено, що предмету спору - житлового будинку №34 з прибудовами літ. «А-1» по вул. Баварській м. Харкова, не існує, замість нього власником земельної ділянки ОСОБА_2 збудована нова житлова будівля більшою площею, який введено в експлуатацію 30.03.2016р. Право власності на новий житловий будинок №34 - літ. «К-2» по вул. Баварській м. Харкова, реєстраційний номер обєкту нерухомого майна 01, зареєстровано 04.04.2016р. за ОСОБА_2 (інформаційна довідка 57005331 від 08.04.2016р). За поясненнями відповідача ОСОБА_2, колишній житловий будинок, який вона придбала у ОСОБА_6, був знесений задовго до подання позову ОСОБА_1, в звязку з його ветхім становищем, більш ніж 70% зносу на момент придбання. На час подання позову з боку ОСОБА_1 вже була збудовано коробка нової будівлі, та велись оздоблювальні та інші роботи.

Зазначені обставини встановлені судовими рішеннями в інших цивільних справах, які набрали законної сили та матеріали яких були досліджені в судовому засіданні, підтверджені поданими сторонами письмовими доказами та поясненнями, та сторонами не оспорюються.

Стосовно суті заявленого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позову щодо стягнення (відшкодування) вартості житлового будинку №34 з прибудовами літ. «А-1» по вул. Баварській м. Харкова на підставі ст.ст.388, 391, 1212 та 1213 ЦК України суд зазначає наступне.

Статтею 1212 ЦК України визначено ,що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Положеннями статті 1213 ЦК України встановлено , що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі . У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Отже, за змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

З питання визначення поняття «без достатньої правової підстави», Верховним Судом України неодноразово висловлювалася одна й та сама правова позиція, зокрема у Постановах від 02.10.2013р. у справі 6-88цс13, від 24.09.2014р. у справі 6-122цс14, від 03.06.2015р. по справі №6-100цс15, від 23.03.2016 року у справі 6-2978цс15, та інших, яка полягає у наступному.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, інше майно, майнові права.

Статтею 179 ЦК України - річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст.181 цього Кодексу - До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Отже, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як встановлено в ході судового розгляду, спірне нерухоме майно житловий будинок №34 з прибудовами літ. «А-1» по вул. Баварській м. Харкова, було придбано відповідачем ОСОБА_2 на підставі належним чином укладеного та зареєстрованого договору купівлі продажу житлового будинку від 27.03.2009р. На час укладення цього договору, право власності на спірний будинок було зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі заочного судового рішення, яке було скасовано лише 3 роки потому. Договір купівлі продажу, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, будь якім судовим рішенням недійсним не визнався, тобто згідно з вимогами ст.204 ЦК України є правомірним. Таким чином, судом встановлено, що спірний будинок був придбаний ОСОБА_2 внаслідок вчинення правомірного правочину, який є достатньою правовою підставою для виникнення права власності на це майно.

Посилання позивача на вимоги ст. 388 ЦК України у взаємозвязку з положеннями ч. 3 ст. 1212 ЦК України, є хибними, оскільки жодна з підстав, які викладені у п.п. 1-4 цієї частини, в тому числі і у п. 2 цієї частини, на вимоги якого посилається представник позивача у своїх поясненнях до позовної заяви, в даному випадку відсутні. Положення цього пункту застосовуються у випадку витребування майна з чужого незаконного володіння, тобто згідно з вимогами ст. 387, а не ст. 388 ЦК України, як помилково вважає позивач. Вказаною частиною ст. 1212 ЦК України не передбачена можливість її застосування відносно добросовісного набувача, тобто, особи яка набула майно за відплатним договором (правочином), оскільки це прямо суперечить вимогам ч. 1 цієї ж статті стосовно набуття майна без достатньої правової підстави.

Крім цього, суд зазначає, що позивач ОСОБА_1 не може вважатися потерпілим в даному випадку у розумінні вимог ст. 1212 ЦК України, оскільки заочним рішенням від 03.07.2013р. Жовтневого районного суду м. Харкова на його користь стягнено витрати на придбання цього будинку у сумі 177100,0грн. та відшкодовано моральну шкоду у сумі 50000,0 грн. саме з особи, з якою він перебував в договірних відносинах в звязку з укладенням договору купівлі-продажу цього будинку. Отже його порушене право власності вже було захищено судом саме тим шляхом, який безпосередньо обрав сам позивач ОСОБА_1, як це слідує зі змісту заочного рішення від 03.07.2013р.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 61 ЦПК України - Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не можливість стягнення органами ДВС з відповідачів ОСОБА_3А та ОСОБА_11 присудженої ОСОБА_1 грошової компенсації, не дає підстави для звернення з аналогічним позовом до ОСОБА_2, оскільки вони не перебували між собою в договірних відносинах, вказану шкоду причинено позивачу ОСОБА_1 діями інших осіб, а не ОСОБА_2

Таким чином, суд приходить до висновку про не можливість задоволення цього позову з підстав невідповідності заявлених вимог нормам матеріального права, зокрема ст.ст. 1212 та 1213 ЦК України.

Стосовно заяви представника позивача ОСОБА_1 про поновлення строку позовної давності звернення з позовом до ОСОБА_2, та заяви представника відповідача ОСОБА_2 про пропуск цього строку без поважних причин та застосування наслідків, передбачених ч. 4 ст.267 ЦК України, суд приходить до наступних висновків.

Статтями 256, 257 ЦК України встановлено, що позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимого про захист свого цивільного права або інтересу, загальний строк якої встановлений в три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з наявною заявою ОСОБА_1 від 18.11.2011р., яка міститься в матеріалах цивільної архівної справи 2-5953/2008 та досліджена в судовому засіданні, саме в цей період йому стало відомо про наявність заочного рішення по цій справі. Заяву про скасування цього заочного рішення ним подано 20.12.2011р., що свідчить про те, що не пізніше цієї дати йому стало відомо про порушене його право власності на спірне майно внаслідок ухвалення вказаного заочного рішення. Про дату та час розгляду його заяви про скасування заочного рішення, судове засідання по якій відбувалася 10.02.2012р., заявнику ОСОБА_1 було достеменно відомо, про що свідчить його ж заява від цієї же дати про розгляд вказаної заяви за його відсутності.

Обґрунтування представника позивача ОСОБА_1, що вперше про зміст та наявність ухвал про скасування заочного рішення та залишення заяви без розгляду, ОСОБА_1 фактично дізнався лише 28.10.2014р. при ознайомленні з матеріалами справи № 2-5953/2008, спростовується поданою ним зустрічною позовною заявою до ОСОБА_8 та інших, яку можливо було подати лише після скасування заочного рішення та призначення розгляду справи в загальному порядку, наявною в матеріалах цієї справи нотаріальної довіреності №2435 від 21.11.2011р. його представника ОСОБА_12, саме який і отримував заочне рішення за зустрічним позовом ОСОБА_1 та й виконавчі листі, ще до жовтня 2014р. Вказані обставини свідчать про обізнаність ОСОБА_1 про рух цієї справи. Тим більш за наявності в нього представника, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості ще в 2012 році зясувати, що спірне майно вже перейшло у власність іншої особи, оскільки в цій справі з березня 2012р. знаходиться копія інвентаризаційної справи на житловий будинок №34 з прибудовами літ. «А-1» по вул. Баварській м. Харкова. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_2 про витребування майна в порядку ст. 388 ЦК України лише 13.11.2015р., суд не знаходить поважними причини пропуску трирічного строку позовної давності, які зазначив представник позивач, та навпаки, доводи представника відповідача про сплив цього строку є слушними.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Однак у випадку , коли суд дійде до висновку про необґрунтованість позовних вимог, то не може бути підставою для відмови у задоволені позову з підстав спливу позовної давності.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 212, 213-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 11, 177, 202, 204, 388, 1212, 1213 ЦК України, суд

Вирішив:

У задоволені позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Скасувати заборону на відчуження житлового будинку №34 з відповідними надвірними будівлями та спорудами по вул. Баварській в м. Харкові , що зареєстрований на імя ОСОБА_2 та накладену у порядку забезпечення позову ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 листопада 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Іванова