Справа № 2-2655/11
Провадження № 4-с/761/210/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заінтересована особа ОСОБА_1,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з даною скаргою, мотивуючи свої вимоги наступним. 07.04.2016 р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рігімовою А.Н. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № 50719453 з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.05.2014 р. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредит ним договором в розмірі 10 475 113.19 грн. та судових витрат. Підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом. Виданим Шевченківським районним судом м. Києва 13.05.2014 р. стало те, що стягувачем пропущено встановлений законом строк для пред»явлення виконавчого листа до виконання, визначеного ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження». Скаржник зазначає, що дії державного виконавця не відповідають чинному законодавству України. Виконавчий лист пред»явлено до виконання у строк зазначений Законом, зважаючи на положення ст. 23 Закону України «про виконавче провадження» . За таких обставин представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить суд визнати рішення державного виконавця щодо відмови у відкритті виконавчого провадження неправомірним; визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07.04.2016 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження; зобов»язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до виконання виконавчий лист, виданий Шевченківським районним судом м. Києва № 2-2655/11 та відкрити виконавче провадження.

В судовому засіданні представник скаржника просив задовольнити скаргу в повному обсязі.

Представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 в судове засідання не з»явились, про день та час розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином, що за положеннями ч. 1 ст. 386 ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

Вислухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи суд вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Встановлено, що Шевченківським районним судом м. Києва 13.05.2014 р. видано виконавчий лист № 2-2655/11 на примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.05.2014 р. у справі за позовом ПАТ «Банк «фінаси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Як свідчать матеріали справи у виконавчому документі було зазначено строк пред»явлення до виконання до15.07.2014 р.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому.

Як вбачається з матеріалів скарги, виконавчий лист, виданий Шевченківським районним судом м. Києва 13.05.2014 р. неодноразово подавався до виконання до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, про що свідчать відмітки на виконавчому документі, та повертався стягувачеві.

Так, як свідчить оскаржувана постанова заява про примусове виконання рішення суду подно до Відділу представником ПАТ «Банк «фінанси та Кредит» 05.04.2016 р.

07.04.2016 р. головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з огляду на вимоги ст. ст. 21,23, п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до приписів ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов'язковість рішення суду.

За приписами ч. 1,2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» Строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред'явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

В судовому засіданні встановлено, що виконавчий документ подавався стягувачем до виконання протягом 2014-2016 р.

За положеннями ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» строк для пред»явлення виконавчого документу становить один рік.

Доказів, які б свідчили про те, що стягував пропустив встановлений законом строк для пред»явлення виконавчого листа до виконання під час розгляду скарги отримано не було.

Положеннями ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно до вимог ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В свою чергу відповідно до приписів ч. 1 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові № 6 від 07.02.2014 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у п. 18 роз»яснив, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що права боржника є порушеними та вважає можливим їх захист шляхом визнання рішення державного виконавця неправомірними та скасування оскаржуваної постанови.

Проте, на думку суду, не підлягає задоволенню вимога ПАТ «Банк«Фінанси та Кредит » про зобов»язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти виконавчий документ до виконанню та відкриття виконавчого провадження, зважаючи на роз»яснення Пленумом ВССУ викладені у п. 18 Постанови № 6 від 07.02.2014 р., що суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 386-388 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірним рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження № 50719453від 07.04.2016 р.

Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відмову у відкритті виконавчого провадження № 50719453від 07.04.2016 р.

В задоволенні іншої частини вимог скарги відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо її не скасовано після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя: