У Х В А Л А

3 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором,

встановила:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 2 березня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_6 відмовлено, зустрічний позов ФОП ОСОБА_6 до ОСОБА_4 задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2016 року, заявниця порушує питання про скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції з передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України підстави, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 17 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

На підтвердження зазначеної підстави заявницею надано ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року, від 23 вересня і 5 листопада 2015 року, в яких, на її думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції, погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічних позовних вимог з огляду на те, що відповідачем було надано позивачу повну, належну та достовірну інформацію про якість та властивості товару, а також документи, які підтверджують належну якість продукції, при цьому, укладаючи договір та приймаючи товар за актом приймання - передачі, позивач підтвердила, що претензій щодо переданого товару та виконання умов договору купівлі-продажу у неї немає, чим і погодилася із тим, що товар має належну якість та властивості, протилежного стороною позивача не доведено.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявницею як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції положень статей 17, 19 Закону України «Про захист прав споживачів»:

- від 27 квітня 2016 року суд касаційної інстанції, направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, зазначив, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою положення ЦК України, які регулюють договірні та зобов'язальні правовідносини, а обмежився виключно посиланням на положення Закону України «Про захист прав споживачів», не встановивши при цьому дійсних обставин, які склалися між сторонами та які мають значення для правильного вирішення спору;

- від 5 листопада 2015 року суд касаційної інстанції, залишивши рішення суду апеляційної інстанції без змін, зазначив, що останній дійшов правильного висновку про розірвання договору через суттєвий недолік товару, і продаж товару неналежної якості була доведена в судовому засіданні;

- від 23 вересня 2015 року суд касаційної інстанції, направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив, що в порушення вимог статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не отримав достовірної інформації про товар під час покупки і це залишилось поза увагою судів.

Отже зі змісту наведених судових рішень та судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки у справах встановлено різні фактичні обставини.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук