Ухвала

іменем україни

11 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Колодійчука В.М.,

Остапчука Д.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 03 червня 2015 року у смт Кирилівка Якимівського району Запорізької області біля магазину по вул. Радянській, 27-а відповідач ОСОБА_4 металевим предметом з необережності пошкодив належний йому автомобіль «Хюндай Акцент», державний номерний знак НОМЕР_1. Позивач вказував на те, що такими діями відповідача йому спричинена майнова шкода у вигляді вартості відновлювального ремонту у розмірі 1 600 грн та моральна шкода - 3 тис. грн.

Остаточно уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просив суд стягнути з ОСОБА_4: майнову шкоду у розмірі 1 600 грн, моральну шкоду - 8 тис. грн; судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 243 грн 60 коп. та витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 400 грн.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5) на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 1 600 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 500 грн на відшкодування моральної шкоди.

У решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів, виходячи за межі доводів касаційної скарги відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Стягуючи з відповідача ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1 600 грн на відшкодування завданої майнової шкоди у повному розмірі, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки особа, винна у завданні позивачу майнової шкоди, - відповідач ОСОБА_4 - на час її завдання перебував у трудових відносинах та виконував службові обов'язки у ФОП ОСОБА_5, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 1172 ЦК України останній як роботодавець зобов'язаний відшкодувати матеріальну шкоду позивачу.

Стягуючи з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 500 грн на відшкодування моральної шкоди, суд керувався положеннями ст. 1167 ЦК України та роз'ясненнями, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначивши, що вказана грошова сума відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, за яких було спричинено моральну шкоду позивачу відповідачем ОСОБА_4 ненавмисно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, апеляційний суд виходив із того, що останній не є належним відповідачем у справі, при цьому урахував те, що в судовому засіданні апеляційного суду представник позивача стверджував, що вимог до ФОП ОСОБА_5 позивачем не заявлялося, а відповідальним за завдання шкоди він вважає саме ОСОБА_4

Однак із вказаними висновками в повній мірі погодитися не можна виходячи з наступного.

Судом установлено, що 03 червня 2015 року близько 12 год. 55 хв. у смт Кирилівка Якимівського району Запорізької області біля магазину по вул. Радянській, 27-а відповідач ОСОБА_4 металевим предметом з необережності пошкодив належний позивачу автомобіль «Хюндай Акцент», державний номерний знак НОМЕР_1, а саме задній бампер автомобіля.

Установлено, що вказану шкоду відповідач спричинив ненавмисне, під час виконання своїх службових обов'язків у ФОП ОСОБА_5

Розмір спричиненої майнової шкоди підтверджено документами щодо ремонту автомобіля (а. с. 10, 71, 54).

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України установлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

На вищевказані норми матеріального права судом апеляційної інстанції було здійснено правильне посилання, про те, на думку колегії суддів, судом апеляційної інстанції не в повній мірі враховані наступні положення законів.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України установлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, саме на суд як на державний орган покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, у зв'язку із чим суд має право й зобов'язаний визначити характер спірних правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

На порушення вищенаведених норм процесуального права суд апеляційної інстанції не врахував, що судом першої інстанції залучено до участі в справі в якості співвідповідача ФОП ОСОБА_5, за таких обставин не можна вважати обґрунтованою відмову апеляційного суду у задоволенні позову з посиланням на те, що позивач не заявляв вимоги до залученого з ініціативи суду належного відповідача.

При цьому рішення суду першої інстанції також не може залишатися в силі з огляду на наступне.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП України), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Із врахуванням вищевказаних роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, помилковим є висновок суду першої інстанції у частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 500 грн на відшкодування моральної шкоди.

Оскільки усупереч вимогам ст. ст. 212-215, 303, 304 ЦПК України суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, а суд апеляційної інстанцій - порушення норм процесуального права, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:О.В. Кадєтова

В.М.Колодійчук

Д.О.Остапчук

О.В.Ступак