Справа № 186/808/16-ц
Провадження номер № 2/0186/435/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючої - судді Янжули С. А.

при секретарі - Лиман Н.П.

з участю: позивачки - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Першотравенську, в режимі відеоконференцзв`язку, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

09 червня 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 12 січня 2016 року між нею та відповідачем в особі його представника за довіреністю - ОСОБА_3, було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (Кобзаря), м.Першотравенська, Дніпропетровської області, який посвідчено державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_4

Відповідно п.4 вказаного договору, продавець за довіреністю зобов'язаний протягом 10 днів з моменту підписання договору звільнити квартиру від речей продавця та зняти його з реєстраційного обліку місця та усіх інших осіб.

Станом на момент пред'явлення позову до суду умови договору купівлі-продажу не виконані, відповідача з реєстраційного обліку не знято, що перешкоджає їй вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Просить суд позбавити відповідача права користування вказаною квартирою.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила суду, що вирішила придбати квартиру в м.Першотравенську, знайшла оголошення в інтернеті, зателефонувала ріелтору ОСОБА_5, вона показала спірну квартиру. Позивачка, порадившись з батьками, вирішила купувати цю квартиру, 30 грудня 2015 року в офісі ріелтора зустрілася з ОСОБА_3 , дала йому завдаток в розмірі 10 000,00 гривень, як гарантію, що стовідсотково буде купувати це житло. Через два тижні - в січні 2016 року, вона в кабінеті ріелтора написала ОСОБА_3 розписку на суму 59 000,00 гривень, так як домовилися, що 100 000,00 гривень вона сплатить одразу, а 59 000,00 гривень впродовж року, але не пізніше ніж 31 грудня 2016 року. Вона, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_6 поїхали до нотаріуса в м.Павлоград, вона віддала ОСОБА_6 100 000,00 гривень, коли ОСОБА_5 винесла від нотаріуса чорновий варіант договору купівлі-продажу квартири, вони його прочитали, з усім погодилися. Розписку на 100 000,00 гривень вона не брала, гроші віддала ОСОБА_6, який сказав, що це квартира людини, яка поїхала на заробітки, а йому дала довіреність на продаж квартири і пообіцяв, що випише власника житла, щоб вона не хвилювалася. ОСОБА_5 сказала, що власник закордоном на заробітках. Про те, що власник квартири у колонії відбуває покарання вона дізналася пізніше, зі слів сусідки. Підписали з ОСОБА_6 у нотаріуса договір купівлі-продажу квартири. Відповідача до цього часу з квартири не виписали, тому вона і звернулася з позовом до суду.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснив суду, що до ОСОБА_1 по документах він претензій не має. Він хотів продати належну йому квартиру, йому запропонували ОСОБА_6 з ІВС с.Покровки - ОСОБА_7. Він погодився дати довіреність ОСОБА_6, щоб той продав квартиру. До нього, у ВК м.Кривого Рогу приїхав нотаріус, уклали довіреність на ОСОБА_6, він підписав. Нотаріус був сам, а перед цим на побачення приїжджав Батура з ОСОБА_6, домовилися, що по довіреності продасть квартиру, гроші віддасть. Про те, що квартиру продано дізнався лише тоді, коли отримав дану позовну заяву ОСОБА_1. Умови були такі: Корольов продає квартиру і на рахунок відповідача перераховує гроші, повинен був з ним зв'язатися, а відповідач - повідомити, на який рахунок гроші перерахувати. Однак, ОСОБА_6 з ним більше не зв'язувався, він дзвонив неодноразово йому сам, однак той не бере слухавку. Гроші йому за продаж його квартири не віддав Корольов, тому він просить винести окрему ухвалу прокурору про те, що Корольов не віддав йому гроші за продаж квартири - це шахрайство. Крім того, він написав заяву нотаріусу, про те, що анулює свою довіреність.

За клопотанням відповідача, суд неодноразово викликав в судове засідання в якості свідка ОСОБА_3, однак останній в судові засідання не з'являвся, про день слухання справи був належним чином повідомлений.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовільнити з наступних підстав.

Згідно зі ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, які розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Дійсно, позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 (нині Кобзаря), м.Першотравенськ, Дніпропетровської області, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12 січня 2016 року, засвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за реєстровим номером 1-86.

Згідно вказаного договору продавець ОСОБА_2, від імені якого за довіреністю (викладеною на нотаріальному бланку серії НАА 851334, посвідченою 08 липня 2014 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8 за реєстровим №674, діє ОСОБА_3, продав належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 покупцю ОСОБА_1 Продавець за довіреністю повідомив, що вищевказану квартиру буде протягом наступних десяти днів з моменту підписання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу звільнено від будь-яких належних ОСОБА_2 речей домашнього обігу та вжитку і гарантував той факт, що до цього ж часу буде знято з реєстрації місця проживання власника квартири та усіх інших зареєстрованих осіб. Крім того, продавець за довіреністю попередив нотаріуса та покупця про наявність заборгованостей по комунальним платежам за відчужувану квартиру в сумі 15 000,00 гривень, які покупець зобов'язалася сплатити самостійно після нотаріального посвідчення договору. Продаж квартири вчиняється за узгодженою між сторонами ціною, яка відповідає рівню звичайних цін і складає 59 461,00 гривень, які було отримано продавцем за довіреністю від покупця під час укладання цього договору, але до його підписання.

Даний факт також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №52062498 від 26 січня 2016 року, згідно якого власником спірної квартири є ОСОБА_1, копією технічного паспорту на вказану квартиру, виданого КП "Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 05 лютого 1998 року.

В даній квартирі зареєстровані: власник квартири ОСОБА_1 та колишній власник ОСОБА_2, що підтверджується довідкою ПП "Комунальщик - 1" від 18 березня 2016 року.

Як встановлено в ході розгляду справи, домовленості між сторонами щодо подальшої реєстрації відповідача в квартирі позивачки не досягалось, співвласником житла він не являється та більше 6 місяців не проживає в квартирі позивачки, підстав, які б були визначені законом щодо збереження за відповідачем житла не встановлено, відтак, його слід визнати таким, що втратив право на користування житлом позивачки.

Право власності на житловий будинок, квартиру, визначені статтями 317,388 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання членів сімї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Внаслідок створених відповідачем перешкод та його неправомірних дій позивачка позбавлена охоронюваного законом права користування власністю.

Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11).

За вищезазначених обставин, суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивачки про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак, позивачка не просила суд стягнути з відповідача судові витрати по справі на її користь, тому судовий збір, сплачений позивачкою при пред'явленні позову до суду в розмірі 551,20 гривень, слід залишити за нею.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.316,317,321,386,391 ЦК України, ст.ст.10, 212, 214-215 ЦПК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням - задовільнити.

Позбавити ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням - квартирою №6 в будинку №1-а по вул.Кобзаря, м.Першотравенська, Дніпропетровської області.

Судові витрати залишити за позивачкою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_9ла