Номер провадження 2/754/4813/16
Справа №754/9622/16-ц
17 жовтня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді - Журавської О.В.
з участю секретаря - Лісовської А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Деснянський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням квартири,
Позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що квартира АДРЕСА_1 належить їй на праві приватної власності, про що свідчить довідка Житлово-будівельного кооперативу «Шелковик-13» № 103 від 11.12.1993 року, зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації за № 1019 від 25.01.1994 року.
В вищевказаній квартирі відповідач не проживає з грудня 2014 року, однак залишився зареєстрованими за даною адресою.
Посилаючись на викладене позивачка просить позов задовольнити.
В судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі.
В судові засідання відповідач не з'являвся, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, до суду не з'явився та про причини своєї неявки суд не повідомив.
В судове засідання представник третьої особи не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та просив прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України.
Враховуючи інтереси позивачки, суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач та що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира АДРЕСА_1 належить та належить ОСОБА_1, про що свідчить довідка Житлово-будівельного кооперативу «Шелковик-13» № 103 від 11.12.1993 року (а.с.8), зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації за № 1019 від 25.01.1994 року (а.с.9).
Відповідач є чоловіком позивача і зареєстрований у спірній квартирі 04.07.2006 року (а.с.7).
З грудня 2014 року відповідач не проживає у вищезазначеній квартирі та не користується нею.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Факт непроживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується актами ЖБК «Шовковик-13» від 02.04.2015 р., 30.12.2015р., 11.07.2016 р. (а.с.11-13).
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані х позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловою площею є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Задовольняючи позов у повному обсязі, суд, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 15, 60, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 405 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: