Справа № 751/9914/15-ц Провадження № 22-ц/795/2033/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Деркач О. Г. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки А.А.
суддів:Лакізи Г.П., Тагієва С.Р.
при секретарі:Покладі Д.В.
за участю:представника позивача - ОСОБА_5, представників відповідачав - ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 20 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до публічного акціонерного товариства "Агат" про стягнення заробітної плати,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 20.09.2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до публічного акціонерного товариства "Агат" про стягнення заробітної плати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог, яким задовольнити позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим. ОСОБА_8 вказує, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції не взяв до уваги положення статей 21,22 Закону України ''Про оплату праці'', ч.1 статті 95 КЗпП України. ОСОБА_8 зазначає, що факт перебування позивача у трудових правовідносинах з відповідачем з серпня по грудень 2010 року, відповідно до положень ч.3 статті 61 ЦПК України, не доказується як такий, що встановлений судовим рішенням, яке набрало законної сили, що підтверджується листом Городнянського районного суду Чернігівської області від 12.11.2015 року № 9564/15-вих. На думку ОСОБА_8, при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції мав би застосувати аналогію закону, та відповідно до ч.6 статті 235 КЗпП України задовольнити вимоги заявленого позову. ОСОБА_8 зазначає, що в даному випадку суд першої інстанції не застосував закон, якій підлягав застосуванню та дав невірну оцінку довідці Головного Управління статистики у Чернігівській області від 10.08.2016 року №09.2-12/234, яка містить дані про розмір середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді. ОСОБА_8 вказує, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для правильного вирішення даного спору, не провів системного аналізу положень статей 95, 115, 116 КЗпП України, а також не взяв до уваги, що відсутність заборгованості по виплаті заробітної плати перед працівником має довести роботодавець. Також ОСОБА_8 вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права внаслідок розгляду даної цивільної справи понад строки, встановлені статтею 157 ЦПК України, оскільки строк розгляду даної справи сплинув 27.12.2015 року. Доводи апеляційної скарги зазначають, що судом по справі було призначено судову експертизу, проте, вказана обставина не знайшла свого відображення в рішенні суду першої інстанції, що є порушенням норм процесуального права. При цьому ОСОБА_8 вказує, що судом першої інстанції необґрунтовано було призначено по справі експертизу, оскільки питання, поставлені судом на її вирішення, не мали відношення до справи.

В запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ "Агат" просить апеляційну скаргу відхилити у зв'язку з її безпідставністю та залишити без змін законне і обґрунтоване рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 20.09.2016 року.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_8, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.62,том 2), не з'явився. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - залишенню без змін.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимог заявленого позову, оскільки вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується з фактичними обставинами справи і нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог заявленого позову не узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що в жовтні 2015 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ПАТ ''Агат'' про стягнення заробітної плати, в якому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь невиплачену йому відповідачем заробітну плату: за серпень 2010 року - 2 502 грн., вересень 2010 року - 2 558 грн., жовтень 2010 року - 2 532 грн., листопад 2010 року - 2 607 грн., грудень 2010 року - 3 081 грн., а всього: 13 280 грн. При визначенні розміру заробітної плати позивач посилався на лист Головного управління статистики у Чернігівській області від 20.08.2015 року № 01-08/28 щодо середньомісячної заробітної плати штатних працівників по Україні за видом економічної діяльності ''Операції з нерухомим майном, оренда, інжиніринг та надання послуг підприємцям'' із серпня 2010 року по грудень 2010 року (а.с.7,том 1). Вимоги заявленого позову ОСОБА_8 обґрунтовував тим, що з 09.08.2010 року його було призначено виконуючим обов'язки голови правління ВАТ ''Агат'', звільнено з посади виконуючого обов'язки голови правління ВАТ ''Агат'' його було з 07.12.2010року. Оскільки при звільненні відповідач не провів з ним розрахунку про виплаті заробітної плати, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В письмових поясненнях від 19.09.2016 року (а.с.13-15,том 2) позивач посилається на довідку Головного управління статистики у Чернігівській області від 10.08.2016 року №09.2-12/243 щодо розміру середньомісячної номінальної заробітної плати штатного працівника Чернігівської області за видом економічної діяльності ''Операції з нерухомим майном, оренда, інжиніринг та надання послуг підприємцям '' із серпня 2010 року по грудень 2010 року (а.с.21,том 2), при цьому позивач просить суд застосувати аналогію закону та положення ч.6 статті 235 КЗпП України, задовольнивши вимоги заявленого позову. Відповідно до зазначеної довідки (а.с.21,том2), середньомісячна заробітна плата штатного працівника в 2010 році становила: серпень - 2151 грн., вересень - 1896 грн., жовтень - 1888 грн., листопад - 1832 грн., грудень - 2024 грн.

В судовому засіданні суду першої інстанції були заслухані показання свідка ОСОБА_7, голови наглядової ради ПАТ ''Агат'', який надав показання, що позивача у 2008 році було обрано головою правління ПАТ ''Агат'', при цьому позивач звільнився з роботи у 2009 році. У 2010 році з позивачем трудовий договір не укладався, і збори щодо призначення голови правління не проводились (а.с.67-73,том 1).

Матеріали справи містять копію трудової книжки позивача (а.с.79-81, том 1), останнім записом в якій є запис №63 від 15.10.2009 року про звільнення ОСОБА_8 з посади голови правління ВАТ ''Агат'' за власним бажанням (ст.38 КЗпП україни).

Відмовляючи в задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Як вбачається з наказу №8 від 06.08.2010 року (а.с.90, том 1), ОСОБА_8 призначено з 09.08.2010 року виконуючим обов'язки голови правління ВАТ ''Агат'' з окладом згідно штатного розпису. Згідно наказу №10 від 07.12.2010 року (а.с.91, том 1), ОСОБА_8 звільнено з 07.12.2010 року з посади виконуючого обов'язки голови правління ВАТ ''Агат''.

Посилаючись на зазначені накази, як на підтвердження перебування в період з 09.08.2010 року по 07.12.2010 року у фактичних трудових відносинах з відповідачем, ОСОБА_8 просить суд застосувати аналогію закону та положення ч.6 статті 235 КЗпП України, задовольнивши таким чином вимоги заявленого позову.

Відповідно до приписів ч.6 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.

Відмовляючи в задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції зазначив в оскаржуваному рішенні, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні статей 58,59 ЦПК України відносно того, що позивач у період з 09.08.2010 року по 07.12.2010 року фактично виконував роботу повний робочий час, установлений на ПАТ (у вказаний період - ВАТ) ''Агат'', що є умовою для застосування норми права, на яку посилається позивач в обґрунтування вимог заявленого позову.

Відмовляючи в задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції також прийняв до уваги ту обставину, що як вбачається із заяви ОСОБА_8 від 17.12.2013 року, адресованої ПАТ ''Агат'' (а.с.78, том 1), позивач вказує, що він з 23.07.2010 року і на час написання вказаної заяви працює керівником ТОВ ''СІВЕРСТАЛЬ МОДУЛЬ''.

Приймаючи до уваги наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимог заявленого позову, оскільки вказаний висновок суду узгоджується з нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та фактичними обставинами справи.

Відповідно до приписів ч.1,ч.4 статті 60 ЦПК України, яка регулює обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору необґрунтовано відмовив в задоволенні вимог заявленого позову, не застосувавши аналогію закону та положення ч.6 статті 235 КЗпП України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 20.09.2016 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що 18.11.2010 року Городянським районним судом Чернігівської області розглядались справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_8, як керівника ВАТ ''Агат'' (а.с. 22-27, том 1), також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 20.09.2016 року. Оскільки вказана обставина не підтверджує фактичного виконання роботи позивачем у відповідача у спірний хронологічний період повний робочий час, установлений на підприємстві, як цього вимагають приписи ч.6 статті 235 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що судом першої інстанції було безпідставно 04.02.2016 року задоволено клопотання відповідача та призначено по справі експертизу з приводу часу виготовлення та способу написання тексту в наказах № 8 від 06.08.2010року, № 10 від 07.12.2010 року, що призвело до розгляду вказаної цивільної справи понад строки, встановлені статтею 157 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про задоволення вимог заявленого позову. Оскільки вказані доводи апеляційної скарги не спростовують висновку рішення суду першої інстанції від 20.09.2016 року про відсутність підстав для застосування по справі аналогії закону та положень ч.6 статті 235 КЗпП України, і відповідно, не спростовують висновку суду про відсутність підстав для задоволення вимог заявленого позову.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: