Провадження № 2/127/5009/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 жовтня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді: Гриневича В.С.,

при секретарі: Малику О.В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1, її представника: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/15275/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 23 вересня 2009 року до даної квартири було прописано її сина ОСОБА_4 Однак позивач, хоч і є власником вищевказаної квартири, проте у ній не зареєстрована, натомість у зазначеній квартирі зареєстровані мати позивача - ОСОБА_6 та її син - відповідач ОСОБА_4

З моменту реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_1, останній жодного разу не з'являвся у квартирі та не проживав у ній, оскільки на даний час він фактично проживає в іншій квартирі разом з позивачем. У сторін дуже непрості стосунки і вони майже не спілкуються, а тому відповідач категорично відмовляється з власної волі знятися з реєстрації.

Таким чином, позивач звернулася до суду зі вказаним позовом, в якому просила визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку місця проживання у вищевказаній квартирі.

Разом з тим, 25.07.2016р. позивач звернулася до суду із заявою, якою уточнила позовні вимоги та просила визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням їх уточнень підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, позивач в судовому засіданні пояснила, що вона є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, однак позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, оскільки за вищевказаною адресою зареєстрований відповідач, який в продовж останніх років знущається над позивачем.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що він у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ніколи не проживав, оскільки народився та на даний час проживає разом із матір'ю за адресою: АДРЕСА_2. В той же час відповідач зазначив, що він не заперечує щодо зняття його з реєстрації за адресою, АДРЕСА_1, за умови, що його мати зареєструє його за адресою фактичного проживання: АДРЕСА_2.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 20.08.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори Малою Н.С., ОСОБА_1 являється власником квартири АДРЕСА_1. Зазначена обставина також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 20.08.2007р. та реєстраційним посвідченням, яке видане 10.09.2007р. КП «ВООБТІ». (а.с. 7-9)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 21.10.1992р. міським відділом ЗАГС м. Вінниці, ОСОБА_1 являється матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 11)

Як вбачається з довідок №4790 від 01.10.2015р. та №521 від 14.07.2016р., виданих МКП «ЖЕК №5», за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: мати ОСОБА_1 - ОСОБА_6, 1926 року народження та її син - ОСОБА_4, 1992 року народження, що також підтверджується копією паспорта останнього серії НОМЕР_3. (а.с. 4, 6, 10)

При цьому, ОСОБА_1 хоча і є власником квартири АДРЕСА_1, однак зареєстрована за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2, що підтверджується копією паспорта останньої серії НОМЕР_4. (а.с. 5)

Разом з тим, як вбачається з актів №86 від 30.10.2013р., №784 від 01.10.2014р., №322 від 23.10.2015р. та №175 від 15.07.2016р., складених комісіями МКП «ЖЕК №5», ОСОБА_4 відсутній та ніколи не проживав за адресою:АДРЕСА_1. (а.с. 12-15)

Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) передбачено, що громадяни України мають право на житло.

Частиною 3 статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Поряд з цим, згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. 319 ЦК України)

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

В той же час, згідно з частиною 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла (в тому числі колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства

Судом встановлено, що позивач являється матір'ю відповідача, а відтак сторони мають кровне споріднення та являються членами однієї сім'ї.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 являється позивач - ОСОБА_1

В свою чергу судом встановлено, що відповідач перебуваючи зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 чинить перешкоди власнику квартири в користуванні своїм майном на власний розсуд.

Як зазначено вище та встановлено судом, відповідач - ОСОБА_4 зареєстрований в оспорюваній квартирі, однак жилим приміщенням не користується з 2009 року, оскільки, як зазначив сам відповідач, з моменту народження та по даний час проживає разом з позивачем з адресою: АДРЕСА_2.

Згідно зі статтею 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову.

Разом з тим, суд звертає увагу що предметом позовних вимог у даній справі є визнання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1. В той же час питання щодо визнання за відповідачем права користування іншим житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 не є предметом позовних вимог у даній справі, а тому в разі виникнення спору щодо користування вищевказаним приміщенням сторони не позбавлені можливості звернення до суду в порядку встановленому законом.

Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Отже, оскільки позовні вимоги задоволено, з відповідача слід стягнути на користь позивача 1653,63 грн. витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

На підставівикладеного та керуючись, ст.ст. 1, 6, 9, 71, 72, ЖК УРСР, ст. 15, 316-317, 321, 383, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 551,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: