ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/256/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді Набудович І.О.

за участю секретаря Петрик А.В.

розглянувши в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк» про визнання дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дякона Назарія Миколайовича неправомірними, скасування постанови про повернення виконавчого документа та зобов'язання відновити виконавче провадження, зацікавлена особа: ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

Заявник - стягувач ПАТ «КБ «Правекс-Банк» звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дякона Н.М., зацікавлена особа ОСОБА_3 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа, в якій просили визнати дії державного виконавця неправомірними, скасувати постанову від 25.02.2016р. та зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження № 50465690 щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Правекс-Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 200 743,67 доларів США. Скаргу мотивовано тим, що 25.02.2016р. Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Правекс-Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 200 743,67 доларів США. В подальшому виконавчий лист було пред'явлено до виконання у відділ примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві. Проте, 30.06.2016р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку із неможливістю звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що являється предметом іпотеки з посиланням на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». На думку заявника мають місце факти бездіяльності державного виконавця при здійснені виконавчого провадження внаслідок чого рішення суду не виконується, а саме державним виконавцем не здійснено виходів за місцем проживанрня боржника, не з'ясовано питання наявності готівки, акцій, рахунків у банківських установах, місце роботи.

В судове засідання представник скаржника не з'явився, надав суду клопотання, в якому просив розглядати скаргу без його участі.

Представник Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві до суду не з'явився, направив суду клопотання про розгляд справи у його відсутність та матеріали виконавчого провадження № 50465690.

Зацікавлена особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

За таких обставин суд прийшов до висновку про можливість розгляду скарги за відсутності сторін.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 25 лютого 2016 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 753/16715/15 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 416-037/07Р від 12.11.2007р. в розмірі 200 743,67 доларів США.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в м. Києві від 14 березня 2016 року відкрито виконавче провадження № 50465690 з примусового виконання виконавчого листа № 753/16715/15 від 25.02.2016р.

30 червня 2016 року державним виконавцем Дяконом Н.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку із неможливістю звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що являється предметом іпотеки з посиланням на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Так, державним виконавцем встановлено, що в зв'язку з набранням чинності Закону України № 1308-18 від 03.06.2014р. «Про мораторій стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом дії цього Закону: не може бути примусове стягнення (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, а також якщо загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку, відсутня можливість для звернення стягнення на майно боржника. З огляду на те, що стягненню підлягає нерухоме житлове майно, визначене п.1 цього Закону, даний виконавчий документ підлягає поверненню стягувачеві.

Скаржник просить скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження № 50465690, посилаючись на нездійснення державним виконавцем всього можливого комплексу заходів та виконавчих дій щодо виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

За п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 50465690, з моменту відкриття виконавчого провадження державним виконавцем здійснювалися заходи з метою виконання рішення суду, зокрема, накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3 та оголошено заборону на його відчуження, направлені запити до відповідних органів щодо надання інформації про наявність зареєстрованого на праві власності майна боржника та його майновий стан.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, згідно з договором іпотеки № 416-037/07Р від 12.11.2007 р., який укладено між ОСОБА_3 та АКБ «Правекс-Банк» для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 416-037/07Р від 12.11.2007р., належна боржнику квартира АДРЕСА_1 є предметом іпотеки.

Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки).

Згідно з пунктом 4 вказаного Закону, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Разом з тим, встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати майно (відчужувати без згоди власника).

Також, зазначеним Законом не забороняється проведення виконавчих дій за виконавчими документами, які державний виконавець зобов'язаний вчинити у разі пред'явлення стягувачем до виконання виконавчого документа.

Державний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, та з огляду на ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» використовувати надані йому права у точній відповідності до закону.

Натомість, державним виконавцем не було вжито всіх заходів передбачених Законом України «Про виконавче провадження» для примусового виконання рішення та спрямованих на встановлення та підтвердження обставин, що можуть бути підставою для повернення виконавчого документа стягувачеві, зокрема, державним виконавцем не було встановлено, що предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 використовується як місце постійного проживання боржника, не було встановлено чи є у власності боржника інше нерухоме житлове майно чи інше майно, на яке може бути звернуто стягнення, тощо.

Між тим, в матеріалах виконавчого провадження міститься інформація за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в м. Києві про те, що місцем проживання (реєстрації) ОСОБА_3 є АДРЕСА_1.

Отже, наявність обтяженої іпотекою квартири АДРЕСА_1, що належить боржнику, не дає підстав вважати порушеними права ОСОБА_3 за відсутності належних доказів про використання ним цієї квартири, як місця постійного проживання та відсутності у нього іншого нерухомого жилого майна, тому висновок державного виконавця про повернення виконавчого документа з посиланням на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», є передчасними.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За нормою ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дякон Н.М. безпідставно виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв'язку з чим вимоги скарги у частині визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування даної постанови підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання.

Як роз'яснено у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», а також у пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Таким чином, заявлені вимоги у частині зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження задоволенню не підлягають, оскільки в даному випадку провадження підлягає відновленню державним виконавцем відповідно до положень ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст.ст. 383 - 387 ЦПК України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк» задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дякона Н.М. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа № 753/16715/15 від 25.02.2016 року стягувачеві у виконавчому провадженні № 50465690.

Скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дякона Н.М. про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30 червня 2016 року, винесену у виконавчому провадженні № 50465690.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.О. Набудович