Номер провадження: 22-ц/785/3845/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Сидоренко І.П., Цюри Т.В.

при секретарі - Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2016 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_3, субєкт оскарження Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, зацікавлені особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, на бездіяльність державного виконавця, -

встановила:

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_3 звернулася до суду із скаргою та просила визнати неправомірною бездіяльність службових осіб Першого ВДВС Суворовського РУЮ м. Одеси щодо проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси № 2-648/10 від 11.02.2001 року та зобовязати їх провести виконавчі дії (а. с. 1-4).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2016 року скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність службових осіб Першого ВДВС Суворовського РУЮ м. Одеси щодо проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси № 2-648/10 від 11.02.2001 року, зобовязано службових осіб Першого ВДВС Суворовського РУЮ м. Одеси провести виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси № 2-648/10 від 11.02.2001 року (а. с. 36-39).

В апеляційній скарзі апелянт просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою у задоволенні скарги відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (а. с. 41-44).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції підлягає частковому задоволенню.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що в Суворовському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-648/10, виданого Приморським районним судом м. Одеси 17.02.2011 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» грошової суми у розмірі 18 309,83 доларів США та 852,21 гривень.

04.12.2015 року державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_6 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, ЄДРВП № 49529032.

Задовольняючи скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк», суд першої інстанції виходив з того, що жодних доказів того, що службовими особами Першого відділу Державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції м. Одеси приймалися міри щодо проведення виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», з примусового виконання виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси № 2-648/10 від 11 лютого 2011 року суду не надано.

Проте, до такого висновку суд першої інстанції дійшов без повного зясування обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі порушених прав стягувача, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням Державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Частиною 4 цієї статті Закону рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 386 ЦПК скарга розглядається у десятиденний строк в судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржується.

Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа ДВС не можуть з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

Проте, ні державний виконавець, ні інша посадова особа ВДВС в судове засідання не з'явились, направивши листа про розгляд справи в їх відсутності, що позбавило можливості суд дослідити матеріали виконавчого провадження та вирішити питання про наявність порушення прав чи свобод заявника, при цьому забезпечивши судовий захист сторін виконавчого провадження. При цьому, в кожному конкретному випадку, суду першої інстанції слід враховувати, наскільки відсутність державного виконавця або іншої посадової особи ДВС може вплинути на правильність розгляду справи.

Крім того, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині зобов'язання службових осіб Першого відділу Державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції м. Одеси провести виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси № 2-648/10 від 11 лютого 2011 року, оскільки суд не має права зобов'язувати зазначену особу до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (п. 18 Постанови N 6 Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень»). Вимоги скарги про зобов'язання державного виконавця виконати виконавчий лист Приморського районного суду м. Одеси № 2-648/10 від 11 лютого 2011 року не можуть бути задоволені, оскільки обов'язковість виконання виконавчих документів, що перебувають у провадженні державного виконавця закріплена в Законі, а у разі бездіяльності останнього така може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Виходячи із змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

При цьому, суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

З підстав наведеного, ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2016 року скасувати, скаргу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.О.Погорєлова

Судді Т.В.Цюра

ОСОБА_7