АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

13 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхов В.В.,Слободянюк С.В.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс»

на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 07 червня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло- Сервіс» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

В травні 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача. Посилаючись на те,що при звільненні її з роботи відповідач провів з нею розрахунок не у повному обсязі,що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили,просила стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.04.2015 року по 01.04.2016 року в розмірі 74 095.00 грн. та моральну шкоду заподіяну їй такими діями ,яку вона оцінює у 17 262 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 07.06.2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні,з 01.04.2015 року по 31.05.2016 року (292 робочих днів) в сумі 74 095.00 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальність «Житло-Сервіс» подало апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Зазначає,що судом безпідставно не ураховано,що при звільнені позивачки з роботи їй було виплачено усі належні до сплати грошові кошти. Рішення Дарницького суду від 19.10.2015 року про стягнення з відповідача 1575 грн. недоплаченої суми,не може бути преюдиційним у данному випадку ,оскільки цим рішенням стягнуто премію за березень 2015 року ,яка не нараховувалася позивачці з огляду на неналежне виконання нею посадових обов'язків . Разом із цим зазначене рішення суду виконане відповідачем на першу вимогу державного виконавця у грудні 2015 року й тому відсутні підстави для стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,яка обгрунтовується позивачкою обставинами,що не відносяться до данного предмету спору.

В суді апеляційної інстанції представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених в ній.

Позивачка просила апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення на користь позивачки з відповідача середнього заробітку за період з 01.04.2015 року по 31.05.2016 року в сумі 74 095 грн. та частково у розмірі 5 000 грн. моральної шкоди, суд виходив з того,що при звільненні позивачки з роботи їй було недоплачено 1575 грн. премії , яка сплачена лише на виконання рішення суду у грудні 2015 року. А з огляду на те,що позивач отримала стягнуті кошти за мінусом комісії банку,то слід вважати ,що розрахунок з нею не був проведений у повному обсязі і станом на 31.05.2016 року. Також вважав ,що такими діями відповідача позивачці заподіяна моральна шкода.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать працівникові від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація відповідно до ст. 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом позивач з 14 серпня 2014 року по 31 березня 2015 року працювала у товаристві з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» юрисконсультом. Згідно з наказом №70-к від 31.03.2015 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України .

Вважаючи ,що при звільненні її з роботи відповідач не сплатив їй усі належні платежі,ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про стягнення невиплаченої частини заробітної плати при звільненні.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 19 жовтня 2015 року позов задоволено ,стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» на користь ОСОБА_1 1 575 грн., рішення набрало законної сили 31.10.2015 року ( а.с.11-12).

На виконання вказаного судового рішення,за поданим ОСОБА_1 25.11.2015 року виконавчим листом , 07.12.2015 року було відкрите виконавче провадження ( а.с.22).

28.12.2015 року відповідач на вимогу державного виконавця перерахував на рахунок позивачки,вказаний нею у заяві від 25.11.2015 року - 1575 грн., які надійшли на її рахунок 30.12.2015 року ( а.с.20,23).

При цьому із цієї суми ,виходячи з зазначеного відповідачем виду платежу,утримано комісію в розмірі 15.75 грн.,а отже стягнута з відповідача сума коштів залишилася не сплаченою ним у повному обсязі.

Таким чином, суд першої інстанції вірно вважав,що затримка повного розрахунку при звільненні позивачки з роботи відбулася з вини відповідача та склала 292 робочих дня,а тому наявні підстави для стягнення середнього заробітку згідно із ст. 117 КЗпП України.

Посилання відповідача на те, що рішення суду підлягало виконанню тільки після відкриття виконавчого провадження і повідомлення про таке боржника не ґрунтуються на нормах КЗпП України та суперечить правовим позиціям, викладеним Верховним Судом України у справах 6-435чс15 та 6-648цс15.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

При визначенні середнього заробітку суд першої інстанції правильно визначив розмір середньоденної заробітної плати та визначив кількість днів затримки виконання рішення суду. Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Разом із цим колегія суддів, виходячи з засад розумності,справедливості та з урахуванням обставин справи, вважає, що на відшкодування моральної шкоди позивачці достатнім буде 500 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні з ухваленням нового рішення про зменшення розміру моральної шкоди з 5000 грн. до 500 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314,316,317ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди змінити, зменшити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» на користь ОСОБА_1 з 5000 грн. до 500 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 753/6658/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 10332 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Комаревцева Л.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.