Справа № 158/1978/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Пономарьова О.М.
Провадження № 22-ц/773/1485/16 Категорія: 27 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Матвійчук Л.В., Овсієнка А.А.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

представника позивача - Козак Т.І.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Волинського обласного Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики та договором поруки, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду від 02 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ківерцівського районного суду від 02.09.2016 року позов Волинського обласного Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі в даній справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави в особі Волинського обласного Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі заборгованість за договором позики № 1526 від 29.04.2009 року в сумі 16672,61 грн., в тому числі: 3 000 грн. основного боргу; 2 901,81 грн. відсотків; 10 770,80 грн. пені.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно з ОСОБА_3 на користь держави в особі Волинського обласного Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі заборгованість за договором позики № 1526 від 29.04.2009 року в сумі 7812,34 грн., в тому числі: 3 600 грн. основного боргу; 1267,50 грн. відсотків; 2944,84 грн. пені.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Волинського обласного Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі судові витрати по сплаті судового збору в сумі 192,77 грн. та з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору по 26,04 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.04.2009 року між Волинським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та ОСОБА_3 було укладено договір за № 1526 про надання довгострокової позики на будівництво житлового будинку в сумі 50000 грн. на строк 15 років зі сплатою 3 % річних за користування позикою (а.с.7-8 Т.1).

Умовами даного договору, зокрема п. п. 2.16, 2.17 передбачено, що позичальник зобов'язувався погашати позику щорічно рівними частинами в строк до 29 квітня. Одночасно з погашенням основного боргу проводити сплату відсотків за користування позикою з розрахунку 3 (три) відсотки річних в гривнях.

Отримання коштів ОСОБА_3 за згаданим договором підтверджується платіжними дорученнями: № 352 від 30.04.2009 року про перерахування 14000 грн., № 621 від 26.06.2009 про перерахування 10000 грн., № 1230 від 29.09.2009 року про перерахування 10000 грн., № 1547 від 24.11.2009 року про перерахування 5000 грн., № 1741 від 25.12.2009 року про перерахування 4018 грн., № 1085 від 07.10.2010 року про перерахування 6982 грн. (а.с.10-12 Т.1).

Для забезпечення виконання зобов'язань по вищевказаному договору позики 16.04.2009 року між Волинським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та ОСОБА_4, ОСОБА_5, було укладено договір поруки № 1101 (а.с.9 Т.1).

Відповідно до умов договору поруки відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зобов'язувались нести солідарну відповідальність перед позивачем за виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_3 за договором позики № 1526 від 29.04.2009 року, а також 3% річних за користування наданими коштами та штрафних санкцій в повному обсязі.

Пунктом 3 даного договору передбачено, що у разі невиконання боржником зобов'язань по договору в строк, поручителі погашають заборгованість боржника за першою вимогою кредитора в п'ятиденний строк.

Місцевим судом встановлено, що у порушення умов договору позики відповідач ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, як і не виконали своїх зобов'язань поручителі за договором поруки, в результаті чого виникла заборгованість.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з уточнених розрахунків, заборгованість відповідача ОСОБА_3 за договором позики на момент звернення до суду - 01.09.2014 року становить 6600 грн., з яких 3600 грн. за датою погашення до 29..04.2014 року, які позивач просив стягнути солідарно з відповідачів, а решту суми боргу - 3000 грн., просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 Вказані суми лише є основними сумами боргу без врахування пені та штрафних санкцій.

Відповідно до цих розрахунків (а.с.230-231 Т.1) загальна сума, яка підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_3 становить 16672,61 грн., в тому числі: 3 000 грн. основного боргу; 2 901,81 грн. відсотків; 10 770,80 грн. пені. Загальна сума заборгованості, яка підлягає до стягнення в солідарному порядку з відповідачів становить 7812,34 грн., в тому числі: 3 600 грн. основного боргу; 1267,50 грн. відсотків; 2944,84 грн. пені.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 553 ЦК України передбачено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частина 1 ст. 554 ЦК України зазначає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, зважаючи на невиконання відповідачем ОСОБА_6 зобов'язань по договору позики, а також забезпечення виконання вище вказаних зобов'язань позичальника укладеним договором поруки, позивач вправі вимагати стягнення боргу з відповідачів у солідарному порядку.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в даній справі, оскільки, як встановлено судом, відповідачі належним чином не виконували свої зобов'язання за договором позики та договором поруки, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 про те, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження в даній справі, не врахувавши того, що на розгляді Луцького міськрайонного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_4 до Волинського обласного Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі про визнання договору поруки недійсним у зв'язку з його нікчемністю, є безпідставними. Даний факт (нікчемність договору поруки) міг і мав бути встановлений під час розгляду зазначеної справи про стягнення заборгованості, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України не вимагається визнання судом недійсним правочину, недійсність якого встановлена законом.

У своїх доводах апеляційної скарги представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 вказує на те, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання договору поруки від 16.04.2009 року ґрунтуються на п. 14 Правил надання довгострокових кредитів індивідуальним забудовникам житла на селі, затверджених Постановою КМ України від 05.10.1998 року в редакції від 18.06.2008 року, яка діяла на час укладення даного правочину, і яким було передбачено, що такий договір повинен був посвідчуватись нотаріально, чого позивачем здійснено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

З цього випливає, що нікчемність правочину може бути наслідком недодержання вимоги про нотаріальне посвідчення договору, встановленої законом, а не іншим нормативно-правовим актом, зокрема, постановою Кабінету Міністрів, яка є підзаконним актом і має нижчу юридичну силу.

Оскільки в розглядувані ситуації законом не було передбачено процедури обов'язкового нотаріального посвідчення згаданого договору поруки, недотримання якої б мало наслідком нікчемності такого договору, у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для відмови в позові щодо поручителя з підстав нікчемності укладеного між ним та позивачем договору поруки від 16.04.2009 року.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду від 02 вересня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: