Номер провадження: 22-ц/785/5230/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2016 року,

встановила:

У серпні 2015 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулося до суду з вказаним позовом, просило стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 3279-021/06Р від 26.10.2006 року у розмірі 10544,97 доларів США та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2331,20 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 26.10.2006 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 3279-021/06Р, відповідно умов якого відповідачка отримала кредит в іноземній валюті на загальну суму 20270 доларів США, терміном з 26.10.2006 року до 26.10.2013 року, зі сплатою 11,99% річних за користування ним, який зобовязувалась повернути в порядку та строки визначені цим договором.

З метою забезпечення своєчасного та повного виконання ОСОБА_3 зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором № 3279-021/06Р від 26.10.2006 року, 26.10.2006 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №3279-021/06Р.

За період користування кредитними коштами, ОСОБА_3 були здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте її заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 3279-021/06Р від 26.10.2006 року в повному обсязі не погашена та станом на 18.07.2015 року становить 10544,97 дол. США, з яких: кредит, у тому числі прострочений - 6602,22 дол. США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту 3889,17 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення відсотків 53,58 дол. США.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 3279-021/06Р від 26.10.2006 року в загальному розмірі 10544,97 дол. США, що за курсом НБУ станом на 15.02.2016 року становить суму еквівалентну 275 750,96 грн. Вирішено питання судових витрат.

Зазначене рішення суду після його перегляду судом першої інстанції оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом або договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з положеннями статей 530, 612, 525 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно кредитного договору № 3279-021/06Р від 26.10.2006 року, укладеного між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_3, банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 20270 доларів США терміном з 26.10.2006 року до 26.10.2013 року, зі сплатою 11,99 відсотків річних.

Відповідно до п. 1.3. кредитного договору у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобовязань за цим договором (відносно строків сплати відсотків і повернення кредиту і/або сплати відсотків і/або повернення кредиту не в повному обсязі), розмір процентної ставки збільшується на 1 (один) відсотки річних, починаючи з розміру, встановленого п. 1.2. даного договору. У випадку наступного невиконання позичальником своїх зобовязань за цим договором розмір процентної ставки збільшується з урахуванням збільшення процентних ставок, зроблених раніше, відповідно до умов даного пункту договору. Новий розмір процентної ставки встановлюється від дня, наступного за днем, в який позичальник повинен був виконати свої зобовязання, однак не виконав їх або виконав не в повному обсязі.

Згідно п. 10.1 кредитного договору, за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п. 1.2. даного договору, що діяло в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.

Виконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором № 3279-021/06Р від 26.10.2006 року забезпечено порукою, про що 26.10.2006 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 3279-021/06Р.

Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору поруки, поручитель несе солідарну майнову відповідальність перед банком за невиконання в повному обсязі зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором № 3279-021/06Р від 26.10.2006 року та можливих змін та доповнень до нього.

У порушення умов кредитного договору № 3279-021/06Р від 26.10.2006 року відповідачка своїх зобовязань перед банком належним чином не виконала.

Через неналежне виконання ОСОБА_3 своїх зобовязань перед банком за кредитним договором № 3279-021/06Р від 26.10.2006 року на її адресу та адресу поручителя ОСОБА_4 були направлені письмові вимоги про виконання порушеного зобовязання, які залишенні відповідачами без уваги та реагування. (а.с. 17-18, 19-20)

Станом на 18.07.2015 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 3279-021/06Р від 26.10.2006 року, що підлягає стягненню солідарно з відповідачів становить 10544,97 доларів США, що складається з: кредиту, в тому числі простроченого 6602,22 дол. США; пені за несвоєчасне погашення кредиту 3889,17 дол. США; пені за несвоєчасне погашення відсотків 53,58 дол. США.

Обґрунтованих заперечень щодо наданого розрахунку доводи апеляційної скарги не містять та апелянтом не надано, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Одночасно, посилання відповідача на пропуск банком строку позовної давності для звернення до суду є необґрунтованими, оскільки відповідно до умов кредитного договору термін повернення кредиту встановлено до 26.10.2013 року. Досудову вимогу було направлено ОСОБА_3 28.03.2014 року, останній платіж по погашенню заборгованості нею було здійснено 01.05.2014 року, до суду банк звернувся 17.08.2015 року, тому правових підстав для застосування строку позовної давності не має. (а.с.16 зворот, 17-18)

Оскільки ОСОБА_3 не виконала зобов'язання, передбачені кредитним договором № 3279-021/06Р від 26.10.2006 року у строк, встановлений цим договором, тому у відповідності до ч. 1 ст. 612, ст. 610 ЦК України її слід вважати такою, що прострочила виконання зобов'язання.

Посилання апеляційної скарги на те, що банком пропущено строк предявлення вимоги до поручителя ОСОБА_4 не заслуговують на увагу, оскільки п. 4.1 договору поруки № 3279-021/06Р встановлено його дію до 26 жовтня 2016 року. (а.с. 30)

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює. Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_5