Справа № 755/2932/16-ц
"28" квітня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Гаврилової О.В.,
при секретарі Неділько Л.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, -
Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив справу розглядати у відсутність представника позивача та у випадку неявки відповідача, постановити заочне рішення.
Відповідач в судові засідання неодноразово не з'явився, був повідомлений про місце та час розгляду справи належним чином, заяв чи клопотань суду не надав.
З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно.
Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Згідно вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Судом встановлено, що постановою Деснянського районного суду міста Києва від 03.08.2015 року, яку постановою Апеляційного суду м. Києва від 02.09.2015 року залишено без змін, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 25.12.2014 року, оскільки ОСОБА_1 під час руху допустив порушення п.п. 2.3 (б), 16.6 Правил дорожнього руху, та провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито, у зв'язку із закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, встановлених ст. 38 КУпАП (а.с.20-22).
Відповідно до ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, вирок у кримінальному проваджені, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок чи постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Зазначеною постановою суду першої інстанції встановлено, що 25.12.2014 року, о 00 год. 50 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Шкода», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на перехресті вул. Бальзака - вул. Драйзера в м. Києві, не був уважним, під час повороту ліворуч при зеленому сигналі основного світлофору не надав дороги автомобілю «Деу», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався в зустрічному напрямку прямо, що призвело до зіткнення вказаних транспортних засобів, їх механічних пошкоджень та травмування пасажира ОСОБА_4
За даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Деу», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, належить на праві власності ОСОБА_5 (а.с. 9)
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого відноситься шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.
Відповідно до ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Згідно вимог п.п. 33.1.4 п. 33.1. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.
За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом.
Згідно вимог п. ґ п.п. 38.1.1 п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній по справі № 6-1цс14, виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.
Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.
Відповідачем не було у визначені законом строки повідомлено позивача про настання страхової події.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» до ОСОБА_1 про матеріальної шкоди підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1378,00 грн., сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду.
На підставі викладеного, ст. 993, 1187, 1191 ЦК України, ст. 28, 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.10, 11, 57-61, 74-77, 88, 169, 179, 197, 208, 209, 212-215, 223-226, 294 ЦПК України, суд -
Позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.