Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/2629/13-ц Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 39 Доповідач Зарицька Г. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Коломієць О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, правонаступником якої являється ОСОБА_2, до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу, Житомирський міський територіальний центр соціального обслуговування, про розірвання спадкового договору за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2015 року

встановила:

У березні 2013 року ОСОБА_1, правонаступником якої являється ОСОБА_2, звернулася з позовом до ОСОБА_3 та просила розірвати спадковий договір від 12 серпня 2011 року, укладений між нею та відповідачем. В обґрунтування вимог зазначала, що в лютому 2013 року їй стало відомо, що 12 серпня 2011 року між нею та ОСОБА_3 укладено спадковий договір, за умовами якого вона передає після своєї смерті у власність відповідачу належну їй на праві приватної власності квартиру № 31, що в будинку № 16 по вул. Московській у м. Житомирі. У п. 7 вказаного договору зазначено, що за згодою сторін на набувача майна покладаються такі обовязки: спілкуватись з відчужувачем на теми, що стосуються її стану здоров'я та її побутових проблем; відвідувати відчужувача у випадку влаштування її до лікарні; поховати відчужувача у разі його смерті. Згідно з пунктами 8, 10 договору право власності на вказану в договорі квартиру переходить до набувача у разі виконання ним умов цього договору та після смерті відчужувача. У разі невиконання набувачем розпоряджень відчужувача спадковий договір може бути розірваний судом на вимогу відчужувача, а також на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача. При цьому, відчужувач не призначив особу, яка буде здійснювати контроль за виконанням спадкового договору, а при житті самостійно мала здійснювати цей контроль, посмертні розпорядження відчужувачем не надаються. Разом з тим, вона вказаного договору з відповідачем не укладала, будь-яких її розпоряджень він не виконував. 12 серпня 2011 року підписала папери на прохання ОСОБА_3, який повідомив, що прийшов представник з ПАТ «Житомиргаз». На підставі ст. 1308 ЦК України, просила позов задовольнити.

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та просив зобов'язати відповідачів припинити чинити перешкоди у виконанні спадкового договору. В обґрунтування вимог зазначав, що між ним та ОСОБА_1 12 серпня 2011 року укладено спадковий договір, за умовами якого відповідач ОСОБА_1 після своєї смерті передає йому у власність належну їй на праві приватної власності квартиру №31, що в будинку № 16 по вул. Московській у м. Житомирі. Умовами зазначеного договору на нього покладаються обовязки: спілкуватись з відчужувачем на теми, що стосуються її стану здоров'я та її побутових проблем; відвідувати відчужувача у випадку влаштування її до лікарні; поховати відчужувача у разі його смерті. Починаючи з 17.02.2013 року відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 поселилися в квартирі ОСОБА_1, поводять себе агресивно по відношенню до нього, не допускають до виконання зобовязань за договором. Враховуючи зазначене, просив позов задовольнити.

05 жовтня 2013 року позивач ОСОБА_1 померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть (т. 1 а.с.161).

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 20 березня 2014 року провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_3 закрито.

Ухвалою суду від 27.05.2014 р. до участі в справі в якості правонаступника позивача було допущено ОСОБА_2 (т.1 а.с.132).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В судовому засіданні правонаступник позивача та її представник ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги підтримали.

Відповідач та його представник ОСОБА_8 заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважали їх необґрунтованими.

Представник третьої особи Житомирського міського територіального центру соціального обслуговування пояснила суду, що за життя ОСОБА_1, як одинока особа, перебувала на обслуговуванні в Житомирському міському територіальному центрі соціального обслуговування. При вирішенні даного спору покладається на розсуд суду.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених до суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в цих межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 1302, 1304, 1305 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Набувач у спадковому договорі може бути зобов'язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Згідно з ч.1 ст.1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Як видно з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 12 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено спадковий договір, за умовами якого відчужувач ОСОБА_1 передає після своєї смерті у власність набувача ОСОБА_3 належну їй на праві приватної власності квартиру №31, що в будинку № 16 по вул. Московській (на даний час вул. Небесної Сотні (т.1 а.с.248) у м. Житомирі, а на набувача покладаються такі обовязки: спілкуватись з відчужувачем на теми, що стосуються її стану здоровя та її побутових проблем; відвідувати відчужувача у випадку влаштування її до лікарні; поховати відчужувача у разі його смерті. У відповідності в вимогами ч.1 ст.1304 ЦК України спадковий договір посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за №204 (т.1 а.с.17).

Згідно з п.п. 8, 10 умов вказаного договору право власності на вказану в договорі квартиру переходить до набувача у разі виконання ним умов цього договору та після смерті відчужувача.

Уразі невиконання набувачем розпоряджень відчужувача спадковий договір може бути розірваний судом на вимогу відчужувача, а також на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача.

При цьому відчужувач не призначив особу, яка буде здійснювати контроль за виконанням спадкового договору, а при житті самостійно здійснює цей контроль, посмертні розпорядження відчужувачем не надаються (п.13 договору).

Звертаючись до суду з позовом про розірвання спадкового договору, позивач посилалася на те, що будь-якого договору з відповідачем вона не укладала, оскільки не потребувала його допомоги, однак просила розірвати спадковий договір з тих підстав, що відповідач не виконував свої обовязки за договором.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач ОСОБА_3 на підтвердження виконання ним зобовязань за спадковим договором, посилався на покази свідків, письмові документи.

Так, із показів свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 видно, що ОСОБА_1 була одинокою літньою жінкою, яка потребувала догляду. Сусіди ОСОБА_3 та його мати тривалий час із серпня 2011 року по лютий 2013 року допомагали позивачці, готували та приносили їжу для неї, доглядали за нею, викликали швидку допомогу, відповідач ремонтував замок в квартирі позивачки, сантехніку, побутові прилади, забезпечив встановлення газового лічильника. Позивачка довірила ОСОБА_3 ключ від своєї квартири, давала кошти його матері на придбання продуктів харчування. Коли стан здоров'я ОСОБА_1 погіршився ОСОБА_3 доправляв її до лікарні, спілкувався з лікарями про стан її здоров'я, купляв ліки, підгузки, мати відповідача мила позивачку, міняла підгузки.

Відповідач суду пояснив, що починаючи з 17 лютого 2013 року після повернення ОСОБА_1 з лікарні у її квартирі стали проживати родичі позивачки, які не допускали його до квартири позивача, перешкоджали виконувати зобовязання за спадковим договором.

Про дану обставину свідчить письмова заява ОСОБА_3 від 02 березня 2013 року на ім'я ОСОБА_1, зустрічний позов, заявлений до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про зобовязання припинити чинити перешкоди у виконанні спадкового договору та колективна заява ОСОБА_12, ОСОБА_18, ОСОБА_17, ОСОБА_13, ОСОБА_3, ОСОБА_16 від 14 жовтня 2013 року на ім'я начальника міськвідділу міліції УМВС України в Житомирській області (т. 1 а.с.140-144, 81-85, 164-165). Вказані особи були допитані судом в якості свідків.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідачем доведено суду факт виконання ним своїх зобовязань за спадковим договором, укладеним між ним та ОСОБА_1

Перебування ОСОБА_1 на обслуговуванні в територіальному центрі не свідчить про те, що вона не потребувала допомоги від відповідача. До того ж, вимоги про визнання спадкового договору недійсним позивачем не заявлялися

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з вимог ст.ст.1302-1308 ЦК України та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не прийняв до уваги покази свідків зі сторони позивача, колегія суддів до уваги не бере, оскільки обовязок довести виконання зобовязань за спадковим договором покладається на набувача, тобто відповідача в справі.

Посилання апелянта на те, що свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_17 висловили лише свої припущення, що відповідач виконував зобовязання за спадковим договором, є надуманими. Вказані свідки проживали в одному будинку з позивачем та відповідачем, про відносини між сторонами їм відомо безпосередньо.

Покази свідка ОСОБА_16 повністю узгоджуються з поясненнями інших свідків зі сторони відповідача, які не є його родичами та не зацікавлені в розгляді справи, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд неправомірно прийняв їх до уваги є безпідставними.

Догляд за ОСОБА_1 зі сторони ОСОБА_16, яка не є стороною у спадковому договорі, про що зазначається в апеляційній скарзі, не свідчить про невиконання ОСОБА_3 умов цього договору.

Що стосується доводів апеляційної скарги про невиконання відповідачем такої умови спадкового договору, як поховання відчужувача, то дана обставина не зазначалася на обґрунтування заявлених вимог. Крім того, як зазначалося вище, з 17.02.2013 року родичами ОСОБА_1 чинилися перешкоди відповідачу у здійсненні ним зобовязань за договором. Про дану обставину свідчить також акт від 07.10.2013 р., складений сусідами ОСОБА_1, які були допитані судом у якості свідків.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: