АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 754/5332/15-ц Головуючий у 1 інстанції Клочко І.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/5651/2016 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Юрченко А.С.,

за участю представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 13 544,82 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 226 590,33грн та 2 265,90 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 серпня 2006 року між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та відповідачем було укладено кредитний договір № 014/1179/82/876, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 60 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 22 серпня 2016 року за умови його погашення згідно встановленого графіку та сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних. У зв'язку з порушенням відповідачем свого зобов'язання 24 листопада 2014 року Банк направив відповідачу вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань. Проте, відповідач взяті на себе договірні зобов'язання не виконав, внаслідок чого у нього станом на 4 лютого 2016 року перед позивачем утворилась заборгованість по кредиту в сумі 12 457,25 доларів США, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 2 957,25 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 208 296,45 грн; заборгованості по відсотках 1 087,57 доларів США (18 193,88грн) та пені 3 277,76 доларів США (54 833,41грн).

Виходячи з доведеності та обґрунтованості позовних вимог банку в частині стягнення заборгованості та відсотків, суд першої інстанції задовольнив їх у повному обсязі; щодо стягнення пені, суд першої інстанції відмовив у задоволенні цих вимог, оскільки розмір пені банком розраховано в доларах США.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Представник банку у судове засідання апеляційного суду не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином (ас244), направив заперечення проти доводів апеляційної скарги, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подав, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з огляду на таке.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який, прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів цивільного законодавства. У разі порушення зобов'язання (його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання - ст.610 ЦК України) настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ст.611 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідачу за укладеним договором було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 60 000,00 Доларів США на споживчі цілі. В порушення умов договору відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором. Позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про дострокове виконання грошових зобов'язань, а саме повернути кредитні кошти, сплатити проценти та пеню за користування кредитними коштами (ас 9). Проте, у добровільному порядку заборгованість за кредитним договором відповідачем погашена не була.

Доводи відповідача щодо неправильно визначеного розміру заборгованості самі по собі не спростовують висновків суду та наявних у матеріалах справи доказів, адже належних і допустимих доказів на спростування визначеного судом розміру заборгованості відповідач суду у передбаченому ст. ст. 10, 60, 137 ЦПК України порядку не надав. Надані Банком розрахунок заборгованості та виписка по рахунку ОСОБА_5 не викликають сумнівів у суду (ас 10-13).

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що кредитні кошти не надавалися ОСОБА_5, адже у матеріалах справи міститься заява відповідача на видачу готівки № ІРТ/56-28 від 22.08.2006 (ас60), яка відповідно до Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої Постановою Правління НБУ від 14.08.2003 № 377, є видатковим касовим ордером.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення Банком порядку дострокового стягнення заборгованості та щодо застосування строку позовної давності, то такі доводи не ґрунтуються на вимогах закону, адже сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів та визначили умови такого повернення (п. 6.5 Договору кредиту). Підстав для застосування строку позовної давності у суду немає, адже останній платіж відповідачем було здійснено у жовтні 2013 року, а позов подано до суду 03.04.2015.

Інші доводи апеляційної скарги, на які посилаються відповідач та його представник як на підстави своїх доводів та заперечень, не заслуговують на увагу, оскільки в порядку ст.ст. 10, 60 ЦПК України не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються встановленими судом обставинами.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини, як мають значення для вирішення спору, правильно визначив правовідносини сторін, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що регулюють спірні правовідносини. Передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,308,313,315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна