Справа № 761/4832/15-ц
Провадження №2/761/583/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 квітня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Анісковець Г.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про скасування розпорядження, -

в с т а н о в и в :

В лютому 2015р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, в якому просив суд: скасувати розпорядження відповідача за №58 від 05 лютого 2010р. «Про надання жилих приміщень та вирішення деяких питань, що стосуються службових жилих приміщень» (далі по тексту - розпорядження) в частині надання жилих приміщень позивачу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до розпорядження йому було надано жиле приміщення на родину з трьох осіб - кімнати АДРЕСА_1 житловою площею 31,9 кв.м комунальної квартири АДРЕСА_1. При цьому, позивач зазначив, що з 2003р. він із сім'єю у складі 5 осіб зарахований на квартирний облік з 03 березня 2003р., порядок забезпечення житлом - першочерговий, категорія обліку - сім'ї, що виховують дітей-інвалідів. Разом із тим, позивач зазначає, що він фактично займає із сім'єю площу, що складається із трьох кімнат площами 17,7 кв.м., 14,2 кв.м., 12 кв.м., а тому з врахуванням норм ст. 47 ЖК України, якою визначено житлову норму на одну особу в розмірі 13,65 кв.м на одну особу, при складанні площ двох будь-яких кімнат вони не можуть отримати загальну суму квадратних метрів 40,95 кв.м (13,65 кв.м. х 3 = 40,95 кв. м) тому, виходячи із цього положення, позивач вважає, що його сім'я має право на третю кімнату, а оскаржуваним розпорядженням виділено лише дві кімнати.

В судовому засіданні представник позивача зазначені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити, наголошуючи, що позивачем не пропущені строки давності, оскільки про оспорюване розпорядження він дізнався лише в лютому 2012р. з ухвали апеляційної інстанції.

Представник відповідача проти позову заперечувала та просила суд в задоволенні позову відмовити, надавши суду письмові заперечення по суті пред'явлених вимог в яких, зокрема, зазначила, що вказаним розпорядженням позивачу було надано дві кімнати на родину з трьох осіб, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2009р. в наданні кімнати АДРЕСА_1 було відмовлено, вказану кімнату позивач із сім'єю займає самовільно, і питання надання цієї кімнати може бути розглянуто після фактичного її звільнення та отримання родиною позивача ордера на вже надані кімнати АДРЕСА_1 (а.с.74-75). Також клопотала усно перед судом про застосування строків давності.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 05 лютого 2010р. розпорядженням відповідача позивачу на родину із трьох осіб (він, син - ОСОБА_3, дочка - ОСОБА_4) було надано дві кімнати АДРЕСА_1, житловою площею 31,9 кв.м комунальної квартири АДРЕСА_1. У вказаному розпорядженні також зазначено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований на вказаній житловій площі з 1989р., на квартирному обліку перебуває з 2003р., облікова справа №31304. Вказана житлова площа надається з метою виконання розпорядження Київської міської державної адміністрації від 09 лютого 2006 №192 «Про прийняття - передачу відомчого житлового будинку та інженерних мереж на АДРЕСА_1 Відкритого акціонерного товариства «Азбодеревскло» (а.с.104).

У відповідності з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2009р. по цивільній справі № 2-1175/09 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особи: КП «ЖЕК «Лук'янівка», ОСОБА_4, ОСОБА_3 про зобов'язання видати ордери на житлове приміщення, а саме: кімнати АДРЕСА_1 загальною площею 43,9 кв.м на сім'ю у складі 4-х осіб - відмовлено.

Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2011р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2012р. по цивільній справі №2-1828/11 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3, Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії, а саме видати ордер на кімнату АДРЕСА_1 - відмовлено.

Так, зазначеним рішенням суду було встановлено, що розпорядженням відповідача за № 1499 від 26 вересня 2006р. визначено Управлінню обліку та розподілу житлової площі районної адміністрації надати жилі приміщення в будинку АДРЕСА_1 мешканцям, які в них постійно проживають, зареєстровані та перебувають на квартирному обліку і видати їм ордери на жилі приміщення у встановленому порядку.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив суд задовольнити його вимоги на підставі ст. ст. 47, 48, 50 ЖК України, при цьому наголошував, що про оспорюване розпорядження він дізнався лише зі змісту ухвали апеляційної інстанції від 16 лютого 2012р.

Згідно з п. 1) ч. 1 ст. 34 ЖК України потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 розпорядженням відповідача від 03 березня 2003р. був зарахований на квартирний облік родиною з чотирьох осіб (він, дочка - ОСОБА_4, син - ОСОБА_3 та онук - ОСОБА_5) - на загальних підставах (а.с.102).

21 січня 2005р. позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою щодо внесення змін до облікової справи: виключення свого онука ОСОБА_5 у зв'язку із зміною місця проживання. Розпорядженням відповідача від 14 березня 2005р. №422 онука було виключено з облікової справи. Саме з цього часу рахується на квартирному обліку родина вже з трьох осіб: позивач ОСОБА_1, його дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_3. Вид забезпечення житлом - загальний (а.с.100).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач тільки 15 лютого 2010р. звернувся із заявою щодо внесення змін до своєї облікової справи: включення онуків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та включення до пільгової черги по категорії сімей, що виховують дітей-інвалідів (а.с.97).

Відповідно до розпорядження відповідача за №89 від 19 лютого 2010р. до облікової справи позивача було включено онуків та встановлено категорію обліку сімей, що виховують дітей-інвалідів (а.с.97, 96).

Частиною 4 ст. 43 ЖК України встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Інших підходів, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень чинне законодавство України не встановлює.

Виходячи із вищевказаного, судом встановлено, що станом на час винесення спірного розпорядження - 05 лютого 2010р., на квартирному обліку при адміністрації району позивач ОСОБА_1 перебував родиною з трьох осіб (він, дочка та син).

Вимоги ст. 47 ЖК України передбачають, що норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу.

Натомість, ч.1 ст. 48 ЖК України встановлює, що жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

В даному випадку оспорюваним розпорядженням позивачу ОСОБА_7 було надано на родину із трьох осіб (він, син - ОСОБА_3, дочка - ОСОБА_4) дві кімнати АДРЕСА_1 житловою площею 31,9 кв.м комунальної квартири АДРЕСА_1, при цьому було враховано умови надання житлового приміщення визначеного розпорядженням відповідача за № 1499 від 26 вересня 2009р., яке є чинним, і те що вказані житлові приміщення були надані у встановленому законом порядку позивачу з його родиною, а не зайняті самовільно.

У судовому засіданні сторонами не заперечується та обставина, що на даний час позивач не отримав ордер на кімнати АДРЕСА_1, які були йому виділені на сім'ю.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що при прийнятті оспорюваного розпорядження відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Суд не вбачає застосувати строки позовної давності, враховуючи те, що прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову по суті вимог, однак судом враховано, що з досліджених матеріалів цивільної справи № 2-1828/11 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3, Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії, позивачем ОСОБА_1 було додано до поданої ним 25 лютого 2010р. позовної заяви копію оспорюваного ним розпорядження по даній справі (а.с. 14 цивільної справи № 2-1828/11).

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст.19 Конституції України; ст.ст. 34, 43, 47-48, 51 ЖК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про скасування розпорядження - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: