Справа № 299/1413/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

13 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої Боднар О.В.,

суддів Кондора Р.Ю., Ігнатюка Б.Ю.,

за участю секретаря Чонки Д.М.,

та представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1, що діє від імені публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», на ухвалу Винограівського районного суду від 28 січня 2016 року справу за позовом публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

у с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою (а.с. 97) позовну заяву «ВіЕс Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, було залишено без розгляду, на підставі ч.3 ст.169, п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, оскільки належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав.

В апеляційній скарзі (а.с. 103-104) представник позивача просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції. Ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не взяв до уваги всі подані представником заяви, а саме ті, в яких представник банку просив розглядати справу без його участі.

Вважає, що висновок суду про те, що представник банку, подаючи заяви про відкладення розгляду справи, зловживав своїми процесуальними правами та затягував розгляд справи є помилковим.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 28 березня 2016 року (а.с. 115-116) клопотання ОСОБА_4, що діє від імені ПАТ «ВіЕс Банк», про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали Виноградівського районного суду від 28 січня 2016 року було задоволено та поновлено позивачу такий строк.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнав, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Виноградівського районного суду від 26 травня 2015 року (а.с. 31) було відрито провадження у цій справі та призначено її до судового розгляду на 12 червня 2015 року.

Представником банку була подана заява від 11 червня 2015 року (а.с. 36), в якій він просив провести судове засідання без його участі, та зазначав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

У зв'язку з неявкою сторін у судове засідання 12 червня 2015 року, розгляд справи було відкладено на 26 червня 2015 року, про що належним чином було повідомлено стрін (а.с. 37-40).

Зазначене засідання представник банку у заяві від 25 червня 2015 року просив провести без його участі, а відповідач ОСОБА_2 просив відкласти для пошуку адвоката (а.с. 41, 44).

У судове засідання 26 червня 2015 року сторони не з'явилися, розгляд справи було відкладено на 02 вересня 2015 року, про що повідомлено сторін (а.с. 45, 47-51).

У зв'язку із неявкою сторін та поданням представником банку заяви про відкладення розгляду справи для можливості досудового врегулювання спору розгяд справи було відкладено на 21 вересня 2015 року (а.с. 52-53).

У заявах від 18 вересня 2015 року та від 21 вересня 2015 року представник банку та ОСОБА_2 знову просять відкласти розгляд справи для можливості врегулювання спору (а.с. 58-59). Заяви були задоволені судом першої інстанції, розгляд справи відкладено на 16 жовтня 2015 року (а.с. 60).

16 жовтня 2015 року у зв'язку із неявкою сторін та повторним поданням представником банку заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 02 листопада 2015 року, яке знову не відбулося та було відкладено на 26 листопада 2015 року, оскільки ОСОБА_2 подав заяву, в якій просив відкласти розгляд справи у зв'язку із своїм виїздом за межі області (а.с. 69-70, 74-75).

У заявах від 26 листопада 2015 року, 10 грудня 2015 року, 19 січня 2016 року, 27 січня 2016 року представник банку просив відкласти розгляд справи, який був призначений відповідно на 26 листопада 2015 року, 11 грудня 2015 року, 20 січня 2016 року, 28 січня 2016 року (а.с. 79-80, 85-86, 90-91, 95-96), для можливості врегулювання спору та у зв'язку з тим, що у нотаріуса на даний час відсутній механізм зарахування коштів на рахунки за вчинення нотаріальних дій, тому банк та позичальний не мають можливості внести відповідні зміни до договору кредиту.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції взяв до уваги те, що представником позивача жодного разу не було подано доказів поважності його неявки у судове засідання, тому дійшов висновку, що його клопотання про відкладення розгляду справи є затягуванням розгляду справи та зловживанням своїми процесуальними правами.

І такий висновок суду першої інстанції є правильним з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч.3 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки у судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

У п.п. 1,3 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 « Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначено, що при здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) (далі - Конвенція) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Оцінюючи правову та фактичну складність справи, слід враховувати, зокрема, наявність обставин, що утруднюють розгляд справи; кількість співпозивачів, співвідповідачів та інших учасників процесу; необхідність проведення експертиз та їх складність; необхідність допиту значної кількості свідків; участь у справі іноземного елемента та необхідність з'ясування і застосування норм іноземного права.

Оцінюючи поведінку заявника, а також осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу, слід звернути увагу на те, що не можна покладати відповідальність за тривалий розгляд справи використання ними процесуальних засобів, передбачених законодавством, для здійснення свого захисту, зокрема, у зв'язку зі зміною позовних вимог, вивченням матеріалів справи, заявленням клопотань, оскарженням ухвалених судових рішень. Разом із тим слід взяти до уваги факти невиконання ними процесуальних обов'язків, наприклад, ненадання чи надання з порушенням строку, передбаченого ЦПК, доказів у справі; неодноразові неявки в судове засідання без поважних причин, якщо це призвело до порушення розумного строку судового розгляду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких має на меті не допустити судовий процес у безладний рух.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджувати обставини, зазначені представником позивача та відповідачем ОСОБА_2 у поданих ними заявах про відкладення розгляду справи.

У зв'язку з наведеним, суд першої інстанції законно та обґрунтовано залишив без розгляду позовну заяву ПАТ «ВіЕс Банк» на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, не порушив права на справедливий захист та жодним чином не обмежив права доступу до суду.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦПК України позивач має право повторно звернутися до суду з таким позовом після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, а у випадку врегулювання спору, необхідність у розгляді заявлених банком вимог буде взагалі відсутня.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє від імені публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», відхилити.

Ухвалу Виноградівського районного суду від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

с у д д і :

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7