Справа № 215/842/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2016 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого, судді Мельника Ю.Ю.

за участю: секретаря Паращенко В.Д.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритомусудовому засіданні в м. Кривому Розі справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 Акціонерного Товариства «БЛАСТКО» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 24.10.2015 року звернувся до суду з позовомдо ОСОБА_5 Акціонерного Товариства «БЛАСТКО» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Вказані позовні вимоги мотивує тим, що з 14.06.2010 року він був прийнятий за трудовою угодою у Приватне Акціонерне Товариство «БЛАСТКО» водієм БєлАЗа постійно. 12.05.2011 року він був звільнений за власним бажанням. З 19.05.2011 року по 24.04.2012 року служив в рядах Збройних сил України і 05.07.2012 року знову прийнятий водієм БєлАЗа в гірничотранспортний цех у Приватне Акціонерне Товариство «БЛАСТКО», 03.10.2013 року згідно наказу №>214-к був переведений начальником гірничотранспортного цеху.

10.12.2014 року згідно його заяви він був переведений водієм БєлАЗа, згідно наказу №1бб-к. Того ж дня ним була написана заява про звільнення за власним бажанням, так як у нього був намір змінити роботу. Його заява була погоджена з в.о. начальника гірничотранспортного цеху та надана директору ОСОБА_5 Акціонерного Товариства «БЛАСТКО». Від інспектора відділу кадрів він отримав обхідний лист про підтвердження відсутності майнових претензій щодо матеріальних цінностей.

Згідно погодження в.о. начальника ГТЦ та відпрацювавши 14 днів, в останній день роботи 24.12.2014 року він підійшов до інспектора відділу кадрів, надавши їй обхідний лист з наміром отримати трудову книжку та наказ про звільнення.

Його намір про звільнення за власним бажанням був озвучений і підтверджений документально. Інспектор відділу кадрів в день звільнення трудової книжки йому не надала і з наказом не ознайомила. У видачі наказу про звільнення йому відмовила, так як заява була заповнена не по формі і пропонувала підійти наступного дня за трудовою книгою. Але вона йому відповіла, що директор зараз відсутній і нічого і сказати не може, знову запропонувала підійти наступного дня. Він також зайшов у бухгалтерія за розрахунком, де йому відповіли, що наказ їм ще не надходив.

26 грудня 2014 року він знову підійшов за трудовою книгою, відповідь була аналогічна, що відсутній директор. Він заходив до кабінету директора, але його дійсно не було.

З 27 грудня 2014 року по 12 січня 2014 року адміністрація, бухгалтерія, інспектор відділу кадрів перебували на різдвяних канікулах. Після різдвяних та новорічних канікул він знову підійшов до директора ОСОБА_5 Акціонерного Товариства «БЛАСТКО», але йому повідомили, що його не має і буде на роботі тільки 27 січня 2015 року.

27 січня 2015 року він знову підійшов до відділу кадрів, на що інспектор йому повідомила, що не має його заяви на звільнення, стала її шукати, потім сказала, що заяву знайшла, але вона складена не по формі. Стала пропонувати переписати заяву, також запропонувала написати заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати з 25 грудня. Він від цієї пропозиції відмовився, наполягав про своє звільнення з 25 грудня 2014 року. Але трудової книжки він так і не отримав.

2 лютого 2015 року він звернувся із заявою до директора про пояснення причини невидачі йому трудової книжки та розрахункових коштів, на що йому було повідомлено про звільнення за прогули та видана трудова книжка, при цьому пояснень про причину звільнення за прогули директор йому не надав, таких пояснень йому не надала і інспектор відділу кадрів. У видачі наказу про його звільнення за прогули було відмовлено, а наказ зі слів інспектора кадрів, ще не готовий, так як містить помилки.

Копію наказу він отримав тільки 04 лютого 2015 року, з якого йому не було зрозуміло чому саме за прогули він був звільнений і коли ним було порушено трудову дисципліну.

3 зазначеним наказом він не згідний, оскільки наказ жодним чином не обґрунтований, повністю порушує встановлений порядок дій адміністрації з оформлення звільнення, не доведено наявність його провини.

В усній формі від адміністрації підприємства він також не отримав ніяких пояснень.

Крім того, в порушення вимог трудового законодавства роботодавець порушив порядок застосування дисциплінарного стягнення, звільнення проведено без згоди профспілкового органу.

Так як ним не було порушено трудової дисципліни, прогулу не було здійснено, вважає, що його було звільнено за прогули без законних підстав.

За час вимушеного прогулу у період з 25 грудня 2014 року по 19.09.2016 року, що становить 391 робочих днів, просить стягнути заробіток за час вимушеного прогулу, який становить 51612 грн.

Відповідачем йому була завдана моральна шкода, так як його незаконне звільнення з роботи спричинило моральні страждання внаслідок душевних хвилювань, пов'язаних з неправомірними діями керівництва ОСОБА_5 Акціонерного Товариства «БЛАСТКО» у вигляді її незаконного звільнення.

Він був змушений принижуватися перед керівництвом, просити керівництво ОСОБА_5 Акціонерного Товариства «БЛАСТКО» звільнити його за власним бажанням, так як був звільнений незаконно з посади водія, тобто просити в них те, що вони й так повинні були зробити, йому було соромно перед іншими працівниками пояснювати свої вимоги, принижуватися. Свої моральні страждання ще більше збільшилися, оскільки він втратив віру в справедливість, до даного випадку він вірив людям, зараз же змушений в зв'язку з протиправними діями керівництва підприємства переглянути свої життєві принципи, більш уваги приділяти недовірі людям.

Також, не з власної волі він залишився без засобів до існування, він не зміг без трудової книжки, а пізніше із таким записом в трудовій книжці працевлаштуватись.

Його звичний уклад життя порушений, що завдає також душевні переживання, які призвели до того, що він втратив спокійний сон, став знервований, не дивлячись на свій молодий вік, оскільки вищевказані обставини вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, так як він навчається. Втрата нормальних життєвих зв'язків спонукало його шукати додаткові засоби до існування, що ускладнило нормальний уклад життя. Спричинену моральну шкоду незаконними діями ОСОБА_5 Акціонерного Товариства «БЛАСТКО»у вигляді незаконного звільнення оцінює у 30 000,00 грн..

На підставі викладеного, просить суд скасувати наказ №5 від 29 січня 2015 року про його звільнення 29 січня 2015 року за прогули без поважної причини п.4.ст.40 КЗпП України; поновити його водієм БєлАЗа в гірничотранспортний цех у Приватне Акціонерне Товариство «БЛАСТКО» з 25 грудня 2014 року; стягнути за вимушений прогул з ОСОБА_5 Акціонерного Товариства «БЛАСТКО» з 25 грудня 2014 року по 19.09.2016 року - 51612 грн.; стягнути з ОСОБА_5 Акціонерного Товариства «БЛАСТКО» на його користь моральну шкоду у розмірі 30000 грн.; стягнути з ОСОБА_5 Акціонерного Товариства «БЛАСТКО» 1500 грн. за надання правової допомоги.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримала пояснення та позовні вимоги свого довірителя.

Представник відповідача ОСОБА_5 Акціонерного Товариства «БЛАСТКО» ОСОБА_4 позов не визнала та пояснила, що дійсно позивач ОСОБА_1 з 14.06.2010р. по 12.05.2011р. був прийнятий за трудовою угодою водієм ОСОБА_6.

З 19.05.2011 року по 24.04.2012року служив у рядах збройних сил України, після чого 05.07.2012року (наказ 145/1-к від 05.07.2012року) повернувся на підприємство водієм ОСОБА_6.

В період роботи водієм ОСОБА_6 зарекомендував себе як старанний працівник. Так як на підприємстві зявилася вакансія механіка гірничо-транспортного цеху(ГТЦ), а ОСОБА_6 навчався в Харківському національному автодорожньому університеті по спеціальності інженер-механік, керівництвом підприємства було прийнято рішення (наказ №38/2 від 01.03.2013р.) про переведення ОСОБА_6 на посаду механіка гірничо - транспортного цеху.

З появою вакансії начальника ГТЦ 03.10.20ІЗроку наказ №214 ОСОБА_6 був переведений виконуючим обовязки начальника ГТЦ. На підприємстві всі працівники апарату управління відносились до нього з розумінням намагалися допомогти порадою, але обовязки начальника цеху необхідно було виконувати самостійно. Так коли підійшли строки проводити Страхування автотранспорту по вині позивача ОСОБА_1 цех майже зупинився, страхувати автотранспорт довелося заступнику директора з загальних питань ОСОБА_4. Коли стало питання проведення технічного огляду автотранспорту позивача ОСОБА_1 також не справився з своїми службовими обовязками, що майже призвело до зупинки роботи автотранспортного цеху, а в подальшому і зупинки роботи підприємства, обовязки по проведенню технічного огляду автотранспорту взяла на себе заступник директора по ОП і ТБ ОСОБА_7 Після неодноразових попереджень з боку керівництва підприємства позивачу було запропоновано пониження в посаді, а саме переведення водієм ОСОБА_6.

10.12.2014року ним була написана заява на переведення водієм ОСОБА_6 , та виданий наказ №166 від 10.12.2016р.

Після 10.10.2014року ОСОБА_1 був відсутній на робочому місті. В кінці грудня місяця на її питання до в.о.начальника ГТЦ ОСОБА_8 - де знаходиться ОСОБА_1, він відповів що він знаходиться на лікарняному. 25 грудня 2014 року лікарняний лист ОСОБА_1 зявився у неї на столі.

Так як ОСОБА_1 в січні місяці 2015року не зявлявся на робочому місці, на телефонні дзвінки не відповідав було розпочато його пошуки через його маму, яка працює на підприємстві черговим електромонтером.

В кінці січня 2015 року ОСОБА_1 зявився в офісному приміщенні заводоуправління на питання дати пояснення про відсутність на робочому місті він відмовився.

На підставі службової записки 28.01.2015р про відсутність ОСОБА_1 без поважної причини на робочому місті був складений акт.

Стосовно табеля обліку робочого часу який складає диспетчер ГТЦ ОСОБА_9 робочі дні ОСОБА_1 з 22.12по 28.12.2014р були виставлені зі слів ОСОБА_1 в телефонному режимі, за що на диспетчера було складено наказ №5/2з.д. від 27.02.2015року про винесення суворої догани.

29.01.2015р наказом №5-к ОСОБА_1 було звільнено згідно п.4 ст.40 КЗпП України за прогули без поважної причини.

Дії з боку підприємства вважає правомірними.

Представник відповідача ОСОБА_3 підтримав пояснення ОСОБА_4

У звязку з вищезазначеним, просять суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

Суд, вислухавши сторони , їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до висновку, що в позові ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі виходячи з наступного.

Судом встановлено, що дійсно позивач ОСОБА_1 з 14.06.2010р. по 12.05.2011р. був прийнятий за трудовою угодою водієм ОСОБА_6.

З 19.05.2011 року по 24.04.2012року служив у рядах збройних сил України, після чого 05.07.2012року (наказ 145/1-к від 05.07.2012року) повернувся на підприємство водієм ОСОБА_6.

Рішенням (наказ №38/2 від 01.03.2013р.) про переведення ОСОБА_1С на посаду механіка гірничо - транспортного цеху.

03.10.20ІЗ року наказом №214 ОСОБА_1 був переведений виконуючим обовязки начальника ГТЦ.

10.12.2014 року ОСОБА_1 була написана заява на переведення водієм ОСОБА_6 , та виданий наказ №166 від 10.12.2015р., щодо переводу а.с.5-6.

В судовому засіданні не оспорюється той факт, що позивачем 10.12.2014 року також було написано заяву про звільнення за власним бажанням з дня написання заяви з 10.12.2014 р. та погоджено з в.о. начальника ГТЦ з відпрацюванням двох тижнів. Згода директора при цьому отримана не була а.с.9.

Крім того, в судовому засіданні було оглянуто надані відповідачем копії документів, а саме листок непрацездатності ОСОБА_1 з 09.12.2014 р. по 20.12.2014 р., який було видано 25.12.2014 р. а.с.72.

Не оспорюється сторонами той факт, що лікарняний лист зявився на підприємстві лише після 25.12.2014 р.

Відсутність позивача з невідомих причин на робочому місті підприємство намагалось вияснити через матір позивача, яка працювала на цьому ж підприємстві, що підтверджується показами свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні.

Про відсутність ОСОБА_1 на робочому місті з 10.12.2014 року також свідчать записи в журналі видачі нарядів, та покази свідків головного інженера ОСОБА_11, та працівників АТЦ ОСОБА_12, ОСОБА_8, ІІанкратовА.М., ОСОБА_13, хоча позивач ОСОБА_1 стверджує, що з 21.12.2014 р. він виходив на роботу.

Пункт 4 ст. 40 КЗпГІ України надає право власникові розірвати трудовий договір у разі вчинення працівником прогулу без поважних причин.

Суд дійшов висновку, що оскільки позивачем хоча і написано було заяву в період знаходження на лікарняному про звільнення за власним бажанням, але ця заява була тільки погоджена на звільнення з відпрацюванням двох тижнів, але не підписана директором підприємства а тому не вступила в дію і відсутність позивача на робочому місті після лікарняного є прогулом без поважних причин про що в подальшому і були складені акти а.с.67,68, а відповідно до наказу від 29.01.2015 р. було відповідача звільнено а.с.70 на законних підставах. час

Таким чином, вимоги позивача є необґрунтованими та незаконними і в позові слід відмовити в повному обсязі, тобто за всіма позовними вимогами.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, судові витрати компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 169, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_5 Акціонерного Товариства «БЛАСТКО» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: