Ухвала

іменем україни

19 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

СитнікО.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Державної служби інтелектуальної власності, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «НХМ», про визнання недійсним патенту та частково недійсним ліцензійного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати недійсним повністю патент України № НОМЕР_1 на корисну модель «Спосіб розміщення реклами», виданий на ім'я ОСОБА_5; визнати частково недійсним ліцензійний договір № 1/22-2, укладений 01 листопада 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6; зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності здійснити публікацію відомостей про визнання недійсним повністю патенту на вищевказану корисну модель та внести ці відомості до Державного реєстру патентів України на корисні моделі.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є фізичною особою - підприємцем та здійснює рекламну діяльність. Восени 2012 року він почав отримувати від своїх клієнтів, зокрема від ТОВ «НХМ», пропозиції щодо припинення договорів, оскільки до них поступають листи та усні повідомлення від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про порушення прав інтелектуальної власності, а саме: прав ОСОБА_5 на належний останньому патент на корисну модель № НОМЕР_1 та прав ОСОБА_6, який має виключну ліцензію на використання цієї корисної моделі на території Одеської області. Однак, на думку позивача, ніяких підстав для цього відповідачі не мають, адже відповідно до висновку ДП «Український інститут промислової власності» корисна модель № НОМЕР_1 не відповідає умовам патентоздатності корисної моделі, оскільки не є новою. Відповідно відсутній і предмет ліцензійного договору в частині надання дозволу на використання цієї корисної моделі. Позивач вважає, що відповідачі своїми діями перешкоджають його підприємницькій діяльності.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2016 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсним повністю патент України № НОМЕР_1 на корисну модель «Спосіб розміщення реклами», власником якого є ОСОБА_5

Зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності здійснити публікацію відомостей про визнання недійсним повністю патенту на корисну модель України № НОМЕР_1 «Спосіб розміщення реклами» в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності внести до Державного реєстру патентів України на корисні моделі відомості про визнання патенту України № НОМЕР_1 на корисну модель «Спосіб розміщення реклами» недійсним повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судові витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, у сумі 8 004 грн, а також судові витрати у сумі 222 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Згідно з п. 1 ст. 54 Конституції України громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв'язку з різними видами інтелектуальної діяльності.

Відповідно до положень ст. ст. 16, 432 ЦК України кожна особа має право звертатися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом установлено, що згідно зі свідоцтвом серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа - підприємець із 16 березня 2004 року та згідно зі свідоцтвом про сплату єдиного податку здійснює діяльність за КВЕД 73.11 - рекламні агентства.

Згідно з п. 1.1 договору на прокат рекламної продукції від 01 березня 2012 року № 01-03-2012/01, укладеного між ОСОБА_4 і третьою особою - ТОВ «НХМ», останній надає позивачу транспортні засоби для розміщення в салонах цих транспортних засобів рекламної продукції, а також здійснює прокат та обслуговування транспортних засобів з розміщеною рекламною продукцією. Згідно з п. 1.5 вказаного договору ТОВ «НХМ» забезпечує ексклюзивні права позивача на розміщення рекламної продукції на носіях (чохлах на сидіннях) у своїх транспортних засобах.

ОСОБА_5 є власником деклараційного патенту України № НОМЕР_1 на корисну модель «Спосіб розміщення реклами», виданого 25 червня 2007 року.

Відповідно до висновку експертизи щодо умов патентоздатності від 06 травня 2010 року, наданого Державним підприємством «Український інститут промислової власності», запатентована корисна модель за деклараційним патентом України № НОМЕР_1 не відповідає умовам патентоздатності корисної моделі, оскільки за незалежним пунктом формули не є новою.

Разом із тим відповідно до висновку судового експерта Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності ОСОБА_1 правових наук України від 15 січня 2014 року № 913 корисна модель «Спосіб розміщення реклами» за патентом України на корисну модель від 25 червня 2007 року № НОМЕР_1 не відповідає умові патентоздатності «новизна» з урахуванням відомостей, що містяться в матеріалах справи, а саме: корисної моделі за патентом Російської Федерації № НОМЕР_3.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання недійсним патенту України № НОМЕР_1 на корисну модель «Спосіб розміщення реклами», власником якого є ОСОБА_5

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2012 року № 10 «Про судову практику розгляду цивільних справ у касаційному порядку», суд касаційної інстанції не має права перевіряти законність судового рішення щодо осіб, які касаційну скаргу на таке судове рішення не подавали, за винятком випадків, коли це стосується осіб, які не були залучені до участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки.

Враховуючи, що касаційну скаргу на вищевказані судові рішення подав відповідач ОСОБА_6, то суд касаційної інстанції не може робити висновків стосовно законності чи правильності судових рішень у частині вирішення позовних вимог до відповідачів ОСОБА_5 та Державної служби інтелектуальної власності про визнання недійсним патенту.

Таким чином, судові рішення в зазначеній частині позовних вимог не перевіряються у касаційному порядку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання частково недійсним ліцензійного договору № 1/22-2, укладеного 01 листопада 2008 року між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд виходив із недоведеності та необґрунтованості вказаних позовних вимог, оскільки позивачем не надано цього договору.

Такий висновок є правильним, законним та обґрунтованим, адже в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведені в касаційній скарзі ОСОБА_6 доводи щодо неукладення між ним та ОСОБА_5 ліцензійного договору від 01 листопада 2008 року № 1/22-2 були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій, суди їх врахували і відмовили в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 саме з підстав недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не надано цього договору.

Доводи касаційної скарги про порушення судом правил підсудності на правильність висновків судів у частині вирішення позову до ОСОБА_6 не впливають, враховуючи, що вони перевірялися апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення у частині вирішення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання частково недійсним ліцензійного договору - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

В іншій частині позовних вимог судові рішення не перевіряються касаційним судом з підстав, зазначених вище.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2016 року в частині вирішення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання частково недійсним ліцензійного договору залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О. Леванчук

О.М.Ситнік

О.В.Ступак