Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/7611/14-ц Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 5 Доповідач Борисюк Р. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Широкової Л.В.,

з участю секретаря

судового засідання Мишаковської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, виконавчого комітету Житомирської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Комунальне підприємство «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, Реєстраційна служба Житомирського міського управління юстицію Житомирської області, приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу Сєтак Віктор Ярославович, Орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про виділення частки в натурі із спільного часткового майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Житомирської міської ради про поділ спільного майна в натурі та припинення спільної часткової власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 травня 2016 року,

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась з даним позовом та після його уточнення остаточно просила виділити в натурі частку її майна із спільної часткової власності домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається із двох дерев'яних обкладених цеглою жилих будинків (літ. «А» та «Б», загальною площею 160.7 кв.м.), з припиненням на нього права спільної часткової власності, в окремий житловий будинок під літ. «Б» загальною площею 33.7 кв.м. по АДРЕСА_4 з прилеглими до нього сараями «В» і «Г» та туалетом «У», а також визнати право власності за нею як на самостійний об'єкт, вивести із спільної часткової власності співвласників домоволодіння №13,15 окремого будинку АДРЕСА_4 на підставі документів, що підтверджують право власності ОСОБА_2, визнати її повноправним єдиним власником будинку №15 за вищевказаною адресою, зобов'язати співвласників будинку №13 за тією ж адресою надати правовстановлюючі документи у відповідні органи для внесення змін в нумерацію адреси, винести рішення про відмову всіх договорів дарування частки домоволодіння розташованого по АДРЕСА_1, в яких було допущено помилки та описки, стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що їй на праві власності належить 1/10 частини житлового будинку АДРЕСА_1, відповідно до договору дарування від 24.09.1997 року. Вказане домоволодіння складається із двох будинків літ. «А» та «Б», загальною площею 160.7 кв.м., сараю «В-І», туалету «У-І», «УІ-І». Із листа Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради (далі підприємство) від 20.04.210 року №1393 вбачається, що іншими співвласниками домоволодіння є: ОСОБА_5 - 1/4 ідеальних частин, ОСОБА_2 - 1/10 ідеальних частин, ОСОБА_4 - 12/100 ідеальних частин, ОСОБА_3 - 17/100 ідеальних частин, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_7 - 22/100 ідеальних частин, Житомирська міська рада - 14/100 ідеальних частин.

З метою вирішення її питання щодо виділення її частки домоволодіння в натурі та оформлення її згідно чинного законодавства, вона звернулась до підприємства із заявою щодо надання висновку про наявність технічної можливості виділу в натурі її частки. Однак, отримала відмову у зв'язку з відсутністю заяв всіх співвласників домоволодіння та наявних перешкод для надання висновку про можливість виділення її частки в натурі, які полягають у недопущенні іншими співвласниками домоволодіння у свої квартири для здійснення необхідних обмірів.

Таким чином, вона не може здійснити виділення своєї частки домоволодіння через конфліктність відносин сторін та відсутність можливості вирішення даного питання добровільним шляхом.

10 жовтня 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_5, та ОСОБА_4 звернулись із зустрічним позовом, в якому просили поділити в натурі домоволодіння з господарськими спорудами загальною площею 269.1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2, виконавчим комітетом Житомирської міської ради право приватної власності на відокремлені частини житлових будинків та господарські споруди, як на самостійні об'єкти власності, що відповідають розмірам ідеальних часток кожної із сторін у спірному майні, а саме: виділити в натурі частку домоволодіння ОСОБА_3 - 17/100, ОСОБА_5 - 25/100 ідеальних частин, ОСОБА_4 - 12/100 ідеальних частин, ОСОБА_2 - 10/100 ідеальних частин, виконавчому комітету Житомирської міської ради 36/100 ідеальних частин. Припинити спільну часткову власність між співвласниками ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2, виконавчим комітетом Житомирської міської ради на домоволодіння АДРЕСА_4, встановити порядок користування земельною ділянкою, що закріплена за вищевказаним домоволодінням для обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, на якій розміщена відокремлена частка житлового будинку, що передається співвласникам в результаті поділу домоволодіння в натурі та стягнути понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що кожен із співвласників має у своєму користуванні ізольоване житлове приміщення, що відповідає його частці в спільному майні та окремий вихід на вулицю, відсутні будь-які приміщення спільного користування з іншими співвласниками.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 травня 2016 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове рішення про задоволення її позову.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вирішуючи спір, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для вирішення цієї справи, не прийняв до уваги того, що з 1946 року на земельній ділянці по спірному домоволодінню розташовані два окремі житлові будинки.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права...

Судом встановлено, що згідно архівних документів від 1946 року на земельній ділянці по АДРЕСА_1 розташовані два житлові будинки, яким у подальшому надано окремі номери будинків, а саме 14 та 12-б.

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради (далі міськвиконкому) від 11 травня 1995 року № 263 вулицю Лазо було перейменовано на вулицю Миколи Лисенка без зміни нумерації будинків.

11 січня 1996 року рішенням міськвиконкому за № 12 змінена нумерація будинків: АДРЕСА_1 на вулицю АДРЕСА_1 (двоповерховий житловий будинок) та АДРЕСА_4 на АДРЕСА_4 (одноповерховий житловий будинок).

Згідно матеріалів інвентарної справи № 2441, яка була оглянута в судовому засіданні, житлові будинки АДРЕСА_1 знаходяться у спільній частковій власності співвласників та про інвентаризовані, як одне будинковолодіння (т. 1 а.с. 221, 225).

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 на підставі договору дарування, укладено між нею та ОСОБА_12 24 вересня 1997 року, набула право власності на 1/10 частину домоволодіння, яке знаходиться у АДРЕСА_4 і складається із двох дерев'яних обкладених цеглою жилих будинків, загальною площею 160,7 кв.м. Вказаний договір дарування є чинним і ніким неоспорений.

Згідно довідки-характеристики, яка була видана на ім'я ОСОБА_12 перед відчуженням частини домоволодіння, останнє складалось із житлового будинку «А -1», жилою площею 142,4 кв.м. та житлового будинку «Б-1», жилою площею 18,3 кв.м., сараю, та двох туалетів. У цій же довідці зазначено, що за заявою власника відчужується: будинок «Б-1», жилою площею 18,3 кв.м., сарай «В-1», туалет «У-1», які згідно з проведеним розрахунком складають 1/10 ідеальну частку. Сторонами не заперечується, що предметом часткового відчуження за вказаним договором дарування є будинок АДРЕСА_4.

Як убачається із матеріалів справи, співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 на час набуття ОСОБА_2 права власності на його частину були: - ОСОБА_12 - 1/10 частки (що складає 10/100); - ОСОБА_13 - 17/100 часток; - ОСОБА_5 - 1/4 частки (що складає 25/100); - ОСОБА_14 - 12/100 часток, Житомирська міська рада народних депутатів - 36/100 часток, що в цілому складає 100/100, тобто цілу частку.

Згідно договору дарування від 02 серпня 2003 року ОСОБА_16, діючи на підставі доручення в інтересах ОСОБА_13, подарував ОСОБА_4 17/100 часток домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_4, які належали ОСОБА_13 (т.1 а.с. 136. 212).

02 грудня 2003 року ОСОБА_16, діючи на підставі доручення в інтересах ОСОБА_14 подарував ОСОБА_4 12/100 часток домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 (т.1 а.с. 137).

Згідно договору дарування від 26 липня 2006 року ОСОБА_4 подарувала належні їй 17/100 часток домоволодіння, що знаходиться у АДРЕСА_4, ОСОБА_3 (т.1 а.с. 140).

Сторонами не заперечується, що при укладенні вказаних правочинів помилково було вказано адресу АДРЕСА_5, та АДРЕСА_4, фактично частки домоволодіння як ОСОБА_4 , так і ОСОБА_3 знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 і перебувають в їх фактичному користуванні. До інвентарної справи внесені відповідні зміни.

Відповідно до рішення міськвиконкому № 361 від 26 травня 2005 року двірнику КВЖРЕП-3 ОСОБА_6 надано трикімнатну службову квартиру АДРЕСА_1, площею 52,9 кв.м. на сім'ю у складі чотирьох осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7 ОСОБА_7 та видано відповідний ордер (т.1 а.с. 119).

20 жовтня 2006 року згідно розпорядження органу приватизації № 52402 від 20.10.2006 року ОСОБА_6 та членам її сім'ї видано свідоцтво про право приватної власності в рівних долях на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 110).

Згідно копії витягу з реєстру права власності на нерухоме майно, право приватної власності на зазначену квартиру зареєстровано за родиною ОСОБА_6 30.11.2006 року (т.2 а.с. 177).

Таким чином, частка міськвиконкому у домоволодінні по АДРЕСА_1 зменшилась за рахунок квартири №2, наданої ОСОБА_6 та її родині.

Згідно ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч.1 ст. 356 ЦК України).

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація власникові може бути надана лише за його згодою (частини 1 та 2 статті 364 ЦК України).

У Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», а саме пунктах шостому та сьомому зазначено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з

самостійним виходом (квартиру).

Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями(квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.

В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст.119 ЦК України ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що висновок судово-будівельно-технічної експертизи, яким запропоновані варіанти поділу вказаного домоволодіння, передбачає частку міськвиконкому - 36/100, що не відповідає фактичним обставинам справи, які встановлені судом.

Колегія суддів не повністю погоджується із таким висновком суду виходячи із наступного.

Згідно повідомлення КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради (далі МБТІ) від 31 березня 2010 року № 1212 право власності на житлові будинки АДРЕСА_1 зареєстровано за: - ОСОБА_5 - 1/4 ідеальних частин, ОСОБА_2 - 1/10 ідеальних частин, ОСОБА_4 - 12/100 ідеальних частин, ОСОБА_3 - 17/100 ідеальних частин, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_7 - 22/100 ідеальних частин, міськвиконком Житомирської міської ради - 14/100 ідеальних частин. Неможливість розподілу домоволодіння на 2 самостійних підтверджена рішенням міськвиконкому від 23.11.1965 року № 848 (т.1 а.с. 19).

Судом встановлено, що у приватній власності ОСОБА_6 та членів її родини перебуває квартира АДРЕСА_1, площею 52, 9 кв.м., що підтверджується копією витягу з реєстру права власності на нерухоме майно (т.2 а.с. 177).

Згідно матеріалів інвентарної справи будинок АДРЕСА_1 до перейменування вулиць рахувався, як будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Корольовської районної ради народних депутатів (далі виконком) від 29 вересня 1990 року № 328, розглянувши заяву ОСОБА_17, яка проживає АДРЕСА_1, що належить їй на праві особистої власності, виконком вирішив: - Виробничому житлово-експлуатаційному об'єднанню прийняти на баланс квартиру АДРЕСА_1, яка складається з 3-х кімнат, житловою площею 54 кв.м. і становить 28/100 частин домоволодіння, що належить гр. ОСОБА_17(т.2 а.с. 180). Суд першої інстанції на дані обставини уваги не звернув.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що згідно вище вказаного рішення виконкому квартира, яка на даний час перебуває у власності ОСОБА_6 за попередніми відомостями мала площу 54 кв.м., що становить 28/100 частин домоволодіння,а на даний час у правовстановлюючому документі зазначено, що її площа 52,9 кв.м. і у офіційному повідомленні МБТІ вказує, що це становить 22/100 частин спірного домоволодіння.

Колегія суддів звертає увагу також і на те, що згідно копій інформаційних довідок з Реєстру прав власності на нерухоме майно, остання датується 13-м вересня 2013 року: - частка комунальної власності міськвиконкому - 36/100; - тип майна: житловий будинок; - адреса нерухомого майна: АДРЕСА_4; 26.07.2006 р. право власності не зареєстровано (т.1 а.с. 133; т.2 а.с. 108-110, 111-112). Даних у Реєстрі щодо права власності міськвиконкому у будинку АДРЕСА_1 немає.

Представник міськвиконкому в судовому засіданні підтвердив ці відомості, наголосив, що із зверненням до відповідного реєстраційного органу про внесення змін до Реєстру прав власності на нерухоме майно, міськвиконком, як власник частини належного йому нерухомого майна, не звертався.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 639/10.15 від 16 жовтня 2015 року, експерт запропонував 2 варіанти поділу домоволодіння між співвласниками, виходячи із наявних правовстановлюючих документів, і в обох варіантах міськвиконкому виділяється 36/100 частин, частка родини ОСОБА_6 не передбачена (т.3 а.с. 35-73).

Колегією суддів у відповідності до положень частини 4 статті 10 ЦПК України з метою сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, було роз'яснено особам, які беруть участь у справі, необхідність внесення змін до Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідно до наявних правовстановлюючих документів, необхідність проведення повторної чи додаткової судової будівельно-технічної експертизи для визначення можливих варіантів поділу спірного домоволодіння відповідно до підтверджених документально ідеальних часток співвласників. Однак, особи, які беруть участь у справі, відмовилися від вчинення вказаних процесуальних дій.

Вимогами ч.2 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

У пунктах другому та третьому Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Колегія суддів, враховуючи встановлені обставини справи та досліджені докази, дійшла висновку, що при наявності вище вказаних протиріч в досліджених правовстановлюючих, інвентаризаційних та інших документах, відсутності висновку судового експерта щодо можливого поділу об'єкта нерухомості відповідно до ідеальних часток співвласників, ухвалення законного і обґрунтованого рішення про поділ спірного домоволодіння між його співвласниками є неможливим.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія судів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 травня 2016 року скасувати, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, виконавчого комітету Житомирської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Комунальне підприємство «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, Реєстраційна служба Житомирського міського управління юстиції Житомирської області, приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу Сєтак Віктор Ярославович, Орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про виділення частки в натурі із спільного часткового майна та зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Житомирської міської ради про поділ спільного майна в натурі та припинення спільної часткової власності за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: