Справа № 363/2785/15-ц Головуючий у І інстанції Рудюк О. Д.
Провадження № 22-ц/780/4542/16 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 33 18.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Приходька К.П., Лівінського С.В.,
при секретарі:Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_8, публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_6 звернувся з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_8, ПАТ «СК «Універсальна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову вказував, що 28.01.2015 року сталася ДТП, учасниками якої були ОСОБА_5, яка керувала автомобілем НОМЕР_1 (власник ОСОБА_7.), а також ОСОБА_8, який керував автомобілем «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 (власник ОСОБА_6

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 12.02.2016 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_6 звернувся до ТОВ «Експертно-асистуючої компанії «Довіра» для встановлення рівня пошкодження автомобілі, відповідно до звіту №11043 від 10.02.2015 року про визначення вартості матеріального збитку, вартість заподіяного збитку склала 103 689,64 грн.

16.04.2015 року ПАТ «СК «Універсальна», в якій застраховано автомобіль «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2, відшкодувала ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 42 916,42 грн.

Просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 78 520,57 грн., а саме матеріальних збитків спричинених пошкодженням автомобілю внаслідок ДТП (різницю між розміром заподіяних матеріальних збитків та сплаченим страховим відшкодуванням) - 52 520,57 грн., витрати за проведення незалежної оцінки колісних транспортних засобів - 1 000 грн., моральну шкоду - 10 000 грн., упущену вигоду - 15 000 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 травня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 збитки у розмірі 52 520,57 грн. та витрати за проведення незалежної оцінки колісних транспортних засобів - 1 000,00грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішення, ОСОБА_5 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги й обговоривши доводи апелянта вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 28.01.2015 року ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1 на перехресті вул. Міська-Гостомельське шосе в м. Києві, повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофора не переконалась, що це буде безпечно та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не надала перевагу в русі автомобілю «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2, який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого відбулося зіткнення вказаних автомобілів.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 12.02.2015 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, дана постанова набрала законної сили 24.02.2015 року.

Внаслідок ДТП значних ушкоджень отримав автомобіль позивача «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2.

Відповідно до звіту № 11043 від 10.02.2015 року про визначення вартості матеріального збитку складеного ТОВ Експертно-асистуючою компанією «Довіра», вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Honda Civic» д.н.з. НОМЕР_2 станом на 10.02.2015 року складає 103 689,64 грн.

Як вбачається з висновку експерта №1-19/01 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 19.01.2016 року, складеного судовим експертом ОСОБА_9, реальна вартість автомобіля «Honda Civic» 1998 року випуску, з пробігом 269 172 тис. км., який належить ОСОБА_6, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5, станом на 10.02.2015 року, складає 93 826,29 грн.

16.04.2015 року ПАТ СК «Універсальна», відшкодувала по страховому випадку від 28.01.2015 року за полісом № АІ/7195135, забезпечений автомобілем НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 у розмірі 42 916,42грн., що підтверджується копією виписки приватного клієнта № /0424.

Належність транспортного засобу марки «Honda Civic» д.н.з. НОМЕР_3, ОСОБА_6 підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5.

Згідно акту виконаних робіт на замовлення ОСОБА_6 за надані послуги, які надав ФОП ОСОБА_10, підлягає до сплати 95 437,00 грн. 08.08.2015 року ОСОБА_6 сплатив за ремонт автомобіля НОМЕР_4 95 437,00 грн., що підтверджується квитанцією приходному касовому ордеру № 8/08 від 08.08.2015 року на суму 95 437,00 грн.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_5, як винна особа, яка заподіяла шкоду, має відшкодувати на користь позивача різницю між розміром реально заподіяної майнової шкоди (згідно акту виконаних робіт) та фактично сплаченою компенсацією страховою компанією, яка становить 52 520,57 грн. (95 437,00 грн. - 42 916,42 грн.) та витрати на проведення експертного дослядження в розмірі 1 000 грн.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується судова колегія, виходячи із наступного.

Згідно ст.ст. 10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним із способів захисту цивільних прав, відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України визначено відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення ї цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки)

За змістом ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов?язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогнебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, яка створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Це означає, що за володільця відповідних джерел підвищеної небезпеки обов?язок відшкодування завданої шкоди потерпілому несе страховик лише в межах суми страхової виплати (страхового відшкодування).

При вирішення питань про відшкодування шкоди, завданої майну особи внаслідок ДТП, та визначенні розміру такої шкоди, слід ураховувати положення ст.1192 ЦК України, відповідно до якої суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов?язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а також положення частини 2 ст.22 ЦК України відповідно до якої збитками є витрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

На підтвердження визначення розміру шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження транспортних засобів позивачі долучають, як правило: звіти, висновки, акти товарознавчого дослідження тощо, складені суб?єктами підприємницької діяльності, що мають відповідні ліцензії та дозволи на проведення автотоварознавчих досліджень, висновки державних експертних установ.

Надання таких доказів не суперечить вимогам ст.ст. 57, 212 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.64 цього Кодексу письмовими доказами є будь-які документи акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, якщо позивач на підтвердження розміру шкоди надає висновок спеціаліста, акт виконаних робіт, тощо, а відповідач заперечуючи проти цього розміру, і після виконання судом вимог ч.4 ст.10 ЦПК України не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, суд відповідно до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів.

Отже, заперечуючи проти розміру заподіяних збитків, відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу на його спростування. При цьому, посилання відповідача на висновок, проведеної в рамках даної цивільної справи експертизи від 19 січня 2016 року, розцінюються колегією суддів критично, оскільки даний висновок не мість розміру заподіяних збитків, а стосується лише вартості автомобіля.

За таких обставин, правильно керуючись наведеними вище нормами закону, суд першої інстанції обґрунтовано вираховував розмір матеріальної шкоди з акту виконаних робіт на замовлення ОСОБА_6 за надані послуги за проведений позивачем ремонт автомобіля НОМЕР_4, що підтверджується квитанцією до приходного касового ордеру № 8/08 від 08.08.2015 року на суму 95 437,00 грн., оскільки саме цей збиток і є реальним розміром заподіяної шкоди на момент виконання робіт.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не виріши питання про передачу винній особі автомашини, у зв»язку із стягненням з неї (на її думку) вартості автомобіля, то колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Порядок відшкодування шкоди, пов?язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, врегульовано ст.30 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Зокрема, передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з проведеною відповідно до законодавства експертизою витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

Відповідно до цього, законом передбачено два випадки виплати страхового відшкодування коли власник транспортного засобу згоден з визнанням автомобіля фізично знищеним, та коли не згоден з таким визнанням.

Якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця ДТП.

Якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витрат по евакуації транспортного засобу з місця ДТП.

У випадку виплати особі повної вартості автомобіля, який визнано фізично знищеним, його залишки належить повернути особі, яка відшкодувала шкоду, попередньо обговоривши це питання в судовому засіданні, та зазначивши в резолютивній частині рішення про необхідність передачі запасних частин автомобіля, що не можуть використовуватись, особі, відповідальній за шкоду після повного відшкодування нею збитків, з зазначенням процедури передачі такій особі пошкодженого автомобіля, в тому числі питань пов?язаних з переоформленням права власності, що надавало б можливість повернення пошкодженого майна в примусовому порядку державним виконавцем.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль позивача не було визнано фізично знищеним і будь-яке експертне заключення з цього приводу в мателіалах справи відсутнє, а отже, і підстави для обговорення в судовому засіданні питання про повернення його залишків відповідачу відсутні.

За правилами ч.ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З наведених підстав, судова колегія прийшла до висновку, що заперечення відповідача, в частині задоволених позовних вимог не було доведено жодним належним та допустимим доказом, а тому рішення суду є законним і обґрунтованим, висновки суду відповідають обставинам справи і не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: К.П.Приходько

С.В.Лівінський