АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1829/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів

судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі:

ОСОБА_1 (головуючий)

ОСОБА_2, ОСОБА_3

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю: ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 8 серпня 2016 року цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись в суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 ОСОБА_4 зазначав, що 17 жовтня 2012 року влаштувався на роботу на посаду юрисконсульта до відповідача. При прийнятті на роботу відповідач пообіцяв виплачувати йому мінімальну заробітну плату визначену Законом. Трудові відносини між сторонами по справі належним чином оформлені не були, проте позивач фактично виконував обовязки юриста.

Взяті на себе зобовязання в частині виплати заробітної плати роботодавцем не виконувалися в повному обсязі. За період з жовтня 2012 р. по травень 2015 р. заробітна плата ОСОБА_4 не виплачувалася взагалі. У звязку з чим 01.07.2016 р. позивач звільнився із займаної посади.

Заборгованість по заробітній платі становить 36393 грн.

Крім того, за весь час роботи ОСОБА_4 відпустка не надавалася, тому, при звільненні з роботи відповідач мав йому виплатити компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 3554 грн.

Враховуючи вкладене, ОСОБА_4 просив суд стягнути з ФОП ОСОБА_5 на його користь 36393 грн. заборгованості по заробітній платі, 3554 грн. компенсації за невикористану відпустку, а всього 39947 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 8 серпня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказане рішення суду та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

На підтвердження незаконності рішення зазначається про порушення норм матеріального та процесуального права.

Суд безпідставно посилається на ст.ст. 1000 1007 ЦК України та вказує, що ОСОБА_4 діяв від імені відповідача за договором доручення. Проте, судом не досліджені інші види робіт крім зазначених у дорученні, які виконував позивач.

При постановленні рішення суд не врахував, що на час оформлення трудових відносин з відповідачем, а саме на 17.10.2012 р., діяла редакція ст. 24 КЗпП України, згідно якої трудовий договір вважається укладеним і тоді коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Не враховано, що посадові обовязки позивача виходили за межі доручення, виданого відповідачем, а тому правовідносини, що виникли між сторонами, регулювалися не Цивільним кодексом України, а Кодексом Законів про працю. Наявність трудових відносин підтверджує і той факт, що витрати позивача на поїздки до м. Києва та м. Дніпропетровськ з приводу виконання обовязків ліквідатора ТОВ "ДПЗКУ МТС" відшкодовувалися як витрати арбітражного керуючого.

Судом не спростовані покази свідків, допитаних в судовому засіданні.

В засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній мотивів.

ФОП ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 є фізичною особою-підприємцем.

26 лютого 2013 року ОСОБА_5 видане свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Відповідно до довіреностей від 11.12.2015 року та від 05.02.2016 р. арбітражний керуючий ліквідатор ЗАТ "Білогірський комбінат хлібопродуктів № 1" та ТОВ ДПЗКУ-МТС" ОСОБА_5, керуючись ч. 5 п. 2 ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" уповноважив ОСОБА_4 бути його представником в господарських, адміністративних судах та судах загальної юрисдикції всіх інстанціях, органах державної реєстрації, органах внутрішніх справ, банківських установах, у відповідних відділеннях пенсійного фонду, фонді зайнятості, державній податковій інспекції, міліції, фінансовому відділі, дозвільній системі, органах соцстраху, статистики, прокуратури, юстиції, а також в інших державних установах, організаціях, підприємствах усіх форм власності по справам, які виникають з кримінальних, цивільних, господарських, адміністративно-правових відносин з питань його діяльності.

Для чого ОСОБА_4 надається право подавати різного роду заяви, скарги, підписувати від імені ОСОБА_5 заяви та інші документи, вчиняти дії, що надані позивачу, відповідачу, третій особі, з правом підпису мирових угод, визнання або відмови повністю або частково позовних вимог, оскарження рішень, постанов та ухвал суду, подачі виконавчих документів до виконання, з правом одержувати довідки, свідоцтва, ліцензії та інші документи, здійснювати реєстрацію ліцензійних угод, вносити необхідні дані до реєстраційної картки, а також вчиняти всі необхідні дії повязані з виконанням дорученням. Довіреності видавалися терміном на один рік.

Згідно вказаних довіреностей позивач представляв інтереси відповідача в судах та в інших органах.

Враховуючи покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, вимоги ст.ст. 1000, 1002, 1003, 1007 ЦК України, ст.ст. 21, 24 КЗпП України, ст. 1 Закону України "Про оплату праці", суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що між сторонами виникли відносини, які випливають з договору доручення і регулюються главою 68 ЦК України, а тому суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_8 у задоволенні позову.

Норми матеріального права застосовані судом правильно, порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено. Тому наявні підстави для відхилення апеляційної скарги на підставі ст. 308 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно посилається на ст.ст. 1000 1007 ЦК України, та що ОСОБА_4 діяв від імені відповідача за договором доручення; що судом не досліджені інші види робіт крім зазначених у дорученні, які виконував позивач; що, правовідносини, які виникли між сторонами регулювалися не Цивільним кодексом України, а Кодексом Законів про працю спростовуються наступними обставинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1ст. 1002 ЦК України).

За ч. 1 ст. ст.1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Згідно ч. 1 ст. 1007 ЦК України довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.

Встановлено, що між сторонами по справі ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були укладені цивільно-правові договори доручення, які оформлені були довіреностями від 11.12.2015 р. та від 05.02.2016 р. (а.с. а.с. 10, 11).

Вказаними довіреностями ОСОБА_4 надані повноваження на вчинення від імені відповідача певних юридичних дій.

Грошова винагорода за вчинення юридичних дій у довіреностях не визначена.

Згідно наявних матеріалах справи копій ухвал Господарського суду Хмельницької області від 18.03.2015 р., від 23.06.2015 р. ОСОБА_4 брав участь у розгляді справ у якості представника від ліквідатора за довіреністю від 20.05.2014 р.

Таким чином, між сторонами по справі виникли відносини, які регулюються главою 68 ЦК України (Доручення).

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_4 не довів як того вимагають ст. ст 10, 60 ЦПК України, що ним, крім зазначених у довіреностях, повноважень виконувалися інші види робіт. Не надано таких доказів і в суді апеляційної інстанції.

Не впливають на законність рішення суду і доводи про те, що при постановленні рішення суд не врахував, що на час оформлення трудових відносин з відповідачем, а саме на 17.10.2012 р., діяла редакція ст. 24 КЗпП України, згідно якої трудовий договір вважається укладеним і тоді коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Відповідно до п. 6 ст. 24 КЗпП України (в редакції станом на жовтень 2012 р.) трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Разом з тим, положення ст. 24 КЗпП України про те, що трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи, не може бути застосоване у даному випадку, оскільки не було самого факту трудових відносин між сторонами.

Безпідставними є доводи і про те, що наявність трудових відносин підтверджує і той факт, що витрати позивача на поїздки до м. Києва та м. Дніпропетровськ з приводу виконання обовязків ліквідатора ТОВ "ДПЗКУ МТС" відшкодовувалися як витрати арбітражного керуючого, оскільки обовязків ліквідатора ТОВ "ДПЗКУ МТС" ОСОБА_4 виконував як представник ліквідатора на підставі довіреності.

Необґрунтованими є і доводи про те, що судом не спростовані покази свідків, допитаних в судовому засіданні, оскільки свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в суді першої інстанції у судовому засіданні пояснили, що вони не знають чи між сторонами по справі укладався трудовий договір, а знають лише про довіреність.

Інші підстави в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 8 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Суддя: Суддя:

підпис підпис підпис

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду М.М. Пастощук

===============================================================

Головуючий у І інстанції Мороз В.О.

Доповідач - Пастощук М.М. Категорія № 55