У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В. ,

при секретарі - Лупінос Я. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача - ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ТОВ ФІРМА «АЛЕКС», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди.

Представник позивача ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову від 06.10.2016р., в якій просив накласти арешт на грошові кошти, що належать ТОВ ФІРМА «АЛЕКС» у межах ціни позову, а саме: 234865 грн. 71 коп., що розміщені на рахунках у банках та інших фінансових установах.

У поданій до суду заяві про забезпечення позову представник позивача посилається на те, що в позасудовому порядку відповідач добровільно не виконує вимоги позивача, а накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах ціни позову у подальшому зможе забезпечити виконання рішення суду належним чином.

Заява про забезпечення позову відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України розглядається судом без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.06р. визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З роз'яснення вищевказаної Постанови Верховного Суду України, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Однак, зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З доданих до заяви матеріалів не вбачається, що відповідач може ухилитись від виконання можливого рішення суду на користь позивача належним чином, а ймовірність такого невиконання не розглядається судом спів мірно поняттю реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

Беручи до уваги зазначене, суд приходить до висновку про те, що заява про забезпечення позову подана представником позивача є передчасною, необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви представника позивача - ОСОБА_1 про забезпечення позову від 06.10.2016р., відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяО. В. Васильченко