У х в а л а

4 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду м. Києва від 2 лютого 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, треті особи: відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_5, про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и л а :

Дніпровський районний суд м. Києва рішенням від 30 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк») відмовив.

Апеляційний суд м. Києва 2 лютого 2016 року скасував рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнив, ухвалив зняти арешт, накладений у межах виконавчого провадження, з майна ОСОБА_5 - квартири АДРЕСА_1.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 14 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду м. Києва від 2 лютого 2016 року залишила без змін.

6 липня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 2 лютого 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини четвертої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження».

На обґрунтування підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року, в якій, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказану норму матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 14 квітня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку з огляду на те, що позивач має переважне право перед наступним стягувачем на задоволення своїх вимог за рахунок майна, яке перебуває у нього в іпотеці.

Разом з тим в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року, наданій заявницею для порівняння, касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на необхідність встановлення фактичних обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Порівняння наведеного судового рішення із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, треті особи: відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_5, про зняття арешту з майна за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду м. Києва від 2 лютого 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук
В.І. Гуменюк
Н.П. Лященко