Дата документу 11.05.2016
Справа N 320/7592/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
«11» травня 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:
головуючого - судді Кучеренко В.В.
при секретарі - Прозоровій Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 за участю третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про дострокове стягнення заборгованості за договором кредитної лінії та звернення стягнення на іпотечне майно
Представник позивача в судове засідання не з'явився, суду надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, на уточнених позовних вимогах наполягає в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, представник відповідача ОСОБА_4 про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, яка мається у матеріалах справи, суду надав заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку із його зайнятістю у іншій судовій справі при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів передбачених ч.5 ст. 191, ч.4 ст. 190,ч.2 ст. 189 ККУ, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів передбачених ч.5 ст. 5 ст. 27, ч.5 ст. 191, ч. 4 ст. 190 ККУ. Проте у зв'язку з тим, що дата судового засідання з розгляду вказаної цивільної справи була узгоджена з представником відповідача завчасно до судового засідання, а саме 06.04.2016 року, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно письмових заперечень наданих суду представник відповідача просить відмовити позивачу у задоволенні позову у зв'язку з тим, що в квартирі, яка є предметом іпотеки за договором іпотеки № 31 від 11.03.2008 року мешкає дружина відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 з малолітньою дитиною 2013 року народження. У відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 іншого житла не має та у випадку продажу предмету іпотеки відповідачі разом зі своєю дитиною залишаються на вулиці, та у випадку задоволення позову у частині надання позивачу права на продаж зазначеної квартири відбудеться обмеження прав та інтересів малолітньої дитини відповідачів, що пов'язанні із користуванням житлом. Крім того представник відповідача надав суду заяву про застосування до вимог позивача правил про строк позовної давності у зв'язку з тим, що позивачем пропущений загальний строк позовної давності - три роки. Також представник відповідача надав суду клопотання про зменшення розміру неустойки у вигляді пені за несвоєчасну сплату кредитної лінії у розмірі 367,56 доларів США до 1 гривні, у зв'язку з тим, що позов не містить будь яких відомостей про те, що позивач у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, що виникли із договору кредиту, зазнав будь-яких збитків. Зазначена обставина дає обґрунтовані підстави стверджувати, що вище зазначена неустойка значно перевищує розмір збитків позивача а тому наявні підстави для її зменшення.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, суду надав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, проти позову заперечує в повному обсязі. Крім того відповідач надав суду заперечення в яких зазначив, що мешкає у квартирі АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки по договору відновлюваної кредитної лінії № 31 від 11.03.2008 року за яким він є майновим поручителем, та на яку позивач просить звернути стягнення. У вказаній квартирі відповідач мешкає та іншого житла не має. Тому відповідач вважає, що у даному разі необхідно застосувати норми закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у відповідності до положень якого протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається, зокрема предметом іпотеки згідно зі ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті та за умов, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Тому у зв'язку з вищезазначеним відповідач вважає, що є усі передбачені законом підстави для застосування мораторію на примусову реалізацію квартири а тому звертати у зазначений спосіб стягнення на предмет іпотеки не можливо. Також відповідач ОСОБА_2 надав суду заяву про застосування до вимог позивача правил про строк позовної давності у зв'язку з тим, що позивачем пропущений загальний строк позовної давності - три роки.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, не повідомила суд про причини неявки, про час і дату судового засідання була повідомлена належним чином, шляхом отримання 25.04.2016 року судової повістки особисто, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим розглянути справу за відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради в судове засідання не з'явилася, суду надала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги не підтримує просить прийняти рішення на підставі наявних у справі документів, на захист житлових прав та інтересів малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, ч.1 ст. 224 ЦК України урегульовує питання ухвалення заочного рішення. При цьому, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв представника позивача, представника третьої особи, відповідача ОСОБА_2 про слухання справи за їх відсутності та в зв'язку з неявкою відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти.
11 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Мелітопольське відділення № 8024 і відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір відновлюваної кредитної лінії №31, на підставі якого відповідачу був наданий кредит у сумі 20 000 доларів США /а.с.9-13/.
11 березня 2008 р. між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі заступника керуючого філією Мелітопольське відділення № 8024 ВАТ «Ощадбанк» - Остапенко А.М. і відповідачем ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір № 31, згідно з яким в іпотеку була надана нерухомість, а саме однокімнатна квартира загальною площею 32,6 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.14-17/.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
П.1.1. розділу 1 кредитного договору встановлено, що сума фактичної заборгованості за кредитом, підлягає погашенню щомісячно рівними частинами до 29 числа кожного місяця, починаючи з квітня місяця 2010 року. Остаточним терміном повернення кредиту 10 березня 2018 року.
Відповідно до п.2.2.2. розділу 2 кредитного договору Банк має право дострокового повернення суми Кредиту в цілому або визначеній Банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов 'язань за цим Договором, зокрема затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за користування Кредитом, інших платежів за цим Договором на один календарний місяць.
Відповідно до п.3.2.2. розділу 3 кредитного договору Банк має право при виникненні простроченої заборгованості за Кредитом та/або процентами, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором, та стягнути заборгованість за цим Договором в примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно.
З вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Статтями 549-551 ЦК України передбачена відповідальність боржника перед кредитором у вигляді неустойки, розмір якої встановлюється договором.
Згідно з ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до п.5.2. розділу 5 кредитного договору за порушення взятих на себе зобов"язань по своєчасному поверненню основної суми Кредиту та/або сплаті процентів за користування Кредитом, Позичальник зобов"язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі 0,05% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 кредит і відсотки по кредиту належним чином не сплачує.
Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
З вимог ст. 1050 ЦК України вбачається що, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати проценти, передбачені договором.
Відповідно до пункту 12 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.
Відповідно до п.3.1.3. розділу 3 Іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником зобов'язання за Кредитним договором та/або цим Договором, зокрема у разі невиконання або неналежного виконання Боржником Зобов 'язання за Кредитним договором в цілому або в будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частини становить більше 1 (одного) місяця.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
У зв'язку з порушенням зобов'язання по кредитному договору на виконання ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» на адресу відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була направлена вимога від 06.04.2012 року за вихідним номером 356 про дострокове повернення кредиту, сплату відсотків та неустойки протягом 30 календарних днів, яка залишилась невиконаною /а.с.18/.
Згідно з ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись за рішенням суду.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.
З урахуванням викладеного, враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 неналежним чином виконує свої зобов'язання по кредитному договору, а оскільки в забезпечення зобов'язання з відповідачем ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір квартири, власником якої є відповідач ОСОБА_2, суд вважає можливим в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки.
Вирішуючи питання про застосування до вимог позивача правил про строк позовної давності суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.
06.04.2012 року на адресу відповідачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 банком, була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, сплату відсотків та неустойки у звязку з наявністю у позичальника простроченої заборгованості в сумі 920,81 доларів США, у тому числі 841,70 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту, 79,11 доларів США - прострочена заборгованість по відсоткам за кредит.
Проте виходячи з розрахунку заборгованості, який доданий до позову, відповідачем в погашення простроченої заборгованості 29.04.2012 року було сплачено 1046 доларів США, у тому числі 841,70 доларів США - заборгованість по кредиту, 204,30 доларів США - заборгованість по відсоткам за кредит, фактично виконавши вимогу про сплату боргу в цій частині. Крім того, позичальник у подальшому увійшов у графік кредитної заборгованості, та сплачував кожного місяця частину тіла кредиту та відсотків за користування кредитом згідно з умовами кредитного договору. Починаючи з 29.03.2015 року позичальник перестав сплачувати відсотки по кредиту, а з 29.05.2015 року кредит.
У зв'язку з вищевикладеним доводи відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про пропуск банком строку позовної давності спростовуються.
Розглядаючи клопотання представника відповідача про зменшення розміру неустойки суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до п.27 Постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове.
Відповідно до листа КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 03.11.2015 р. за № 2760, за відповідачем ОСОБА_2, окрім житла, що знаходиться в іпотеці позивача, і на нього позивач просить суд звернути стягнення, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2007 р. р.№ 7975 /а.с.89/.
Отже судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 має у власності додаткове житлове приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_2, а тому мораторій, визначений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на іпотечну квартиру, яка належить йому на праві власності і на яку звертає стягнення банк, не розповсюджується.
Суд ставиться критично до заперечень представника відповідача проти позову у частині того, що в квартирі, яка є предметом іпотеки мешкає дружина відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 з малолітньою дитиною 2013 року народження, та у випадку задоволення позову у частині надання позивачу права на продаж зазначеної квартири відбудеться обмеження прав та інтересів малолітньої дитини відповідачів, що пов'язанні із користуванням житлом з наступних підстав.
Згідно заяви наданої іпотекодавцем ОСОБА_2 і засвідченої нотаріусом, на час укладання іпотечного договору у квартирі АДРЕСА_1 малолітні та неповнолітня особи не проживали та не були зареєстровані /а.с. 190/.
Крім того, як вбачається з свідоцтва про народження дитини від 14.01.2014 року, виданого відділом РАЦС по м. Мелітополю, ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 після укладення іпотечного договору /а.с. 135/.
Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.
Згідно довідки КП «Житломасив» від 24.11.2015 року в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки за іпотечним договором № 31 від 11.03.2008 р., зареєстрована відповідач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2, про що свідчить копія паспорта відповідача /а.с. 97, 118-19/.
Згідно з ст.39 Закону України „Про іпотеку" одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення".
Відповідно до ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу України, ч. 2 ст. 40 Закону України „Про іпотеку", звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають в ньому. За винятками, встановленими законом.
Відповідно до частини другої статті 109 Житлового кодексу України, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють повинне бути зазначене в рішенні суду.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 78 Закону України „Про виконавче провадження", виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням.
Таким чином, суд вважає, можливим виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири за адресою: АДРЕСА_1, що перебуває в іпотеці банку, з наданням постійного житла в іншій квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка перебуває у власності іпотекодавця.
Крім того, з урахуванням ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір в розмірі 2489,67 грн. з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір в розмірі 1218,00
Керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 549-551, 610, 611, 612, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ЗУ «Про іпотеку», ЗУ „Про виконавче провадження", ст.ст. 15, 57, 59, 88, 107, 208, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 за участю третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про дострокове стягнення заборгованості за договором кредитної лінії та звернення стягнення на іпотечне майно - задовольнити повністю.
процедури продажу предмету іпотеки, встановленої ст.38 Закону України „Про іпотеку", а саме: укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою - покупцем з правом реєстрації нерухомості в органі реєстрації, подання заяв до органу реєстрації та отримання Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухомість ОСОБА_2, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а також надання публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, з визначенням початкової ціни предмету іпотеки для його подальшого продажу за оцінкою, визначеною
суб"єктом оціночної діяльності, в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку».
Виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з житлової площі квартири АДРЕСА_1, з наданням постійного житла у квартирі за адресою: АДРЕСА_2.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: В.В. Кучеренко