ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

29 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи вимоги тим, що між ним та відповідачкою був укладений договір позики у розмірі 300000,00 грн., за умовами якого відповідач зобов'язуваласьповернути вказану суму до 16 жовтня 2015 року. Гроші відповідачу були передані в повному обсязі, але в порушення умов договору відповідачка кошти у встановлений строк не повернула.

На підставі зазначеного, просив стягнути з ОСОБА_2 його користь заборгованість у сумі 300 000 грн.за договором позики від 16 жовтня 2014 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на вищевказані обставини.

Відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти його задоволення.

Частина 4 статті 174 ЦПК України встановлює, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України ) встановив наступне.

Зі змісту статті 626 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) відомо, що договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору, закріплена у статті 627 Цивільного кодексу України, означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З матеріалів справи встановлено, що згідно з розпискою від 16.10.2014 року ОСОБА_2 25.03.2014 року взяла у борг 300 000 грн. у ОСОБА_3, який зобов'язалася повернути 16 жовтня 2015 року(а.с. 4).

Суд, оцінюючи таку розписку в розумінні положень ЦК України, виходив з наступного.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, укладання договору позики, що у спірних правовідносинах відбулось шляхом написання боргової розписки, мало місце з фактом передання грошей, а відповідач про одержання грошових коштів, на вимогу позивача, склала розписку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознакам, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа , - незалежно від суми (ч.1 ст. 1047 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).

Крім того, суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики від 18 вересня 2013 року, де вказано, що «…за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору…».

Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала факту отримання грошових коштів в сумі 300 000 грн. від відповідача.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Доказів виконання зобов'язань, як того вимагає ст.ст. 57-60 ЦПК України, відповідачем не надано. Надання позивачем оригіналу розписки свідчить про те, що відповідач не виконав зобов'язання щодо повернення грошових коштів.

Факту невиконання боргового зобов'язання не заперечувала і відповідач, пославшись на відсутність коштів.

Крім того, суд бере до уваги положення ст. 204 ЦК України, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідач з зустрічними позовними вимоги про визнання договору недійсним до суду не звертався, умови договору визначені за взаємною домовленістю, що підтверджено відповідачем у судовому засіданні

У спірних правовідносинах право на стягнення суми боргу є матеріальним правом позивача, несвоєчасне відшкодування коштів порушує її право власності, захист якого гарантовано першим реченням частини першої статті першої Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка набрала чинності для України 11.09.1997р. та у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Враховуючи викладені обставини та зазначені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підтвердження належними доказами укладення договору позики у вигляді боргової розписки, а також судом встановлено неповернення відповідачем коштів у визначений строк.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним договором позики, такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення боргу у сумі 300 000,00 грн. за договором позики, підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 3000 грн., понесені позивачем при зверненні до суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись, статтями 11, 60, 62, 81, 88, 130, 174, 214, 215, 224, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 16.10.2014 року у розмірі 300 00 грн. (триста тисяч грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 3000 грн. (три тисячі грн.)

Повний текст рішення виготовлений 21 жовтня 2016 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області, протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова