Провадження № 22ц/790/6169/16 Головуючий 1-ї інстанції Сиротникова Р.Є.
Категорія право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Бровченко І.О.,

суддів колегії ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про зобовязання вчинити певні дії та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання угоди дійсною та права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про зобовязання ОСОБА_6 передати йому оригінали свідоцтва про право власності та технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 на імя ОСОБА_7

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14 лютого 2012 року ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу з ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1, який не було посвідчено нотаріально.

В наслідок інфаркту, 17 лютого 2012 року ОСОБА_7 помер.

08 серпня 2012 року ОСОБА_5 звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_8 з заявою про прийняття спадщини.

ОСОБА_6 відмовляє повернути оригінали правовстановлюючих документів, що перешкоджає йому отримати свідоцтво про право на спадщину.

В свою чергу, відповідачем ОСОБА_6 заявлено зустрічний позов про визнання угоди дійсною та визнання права власності на вищевказану квартиру.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 14 лютого 2012 року між нею та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу на квартиру АДРЕСА_1, який не посвідчено нотаріально. Сторонами істотні умови договору були повністю виконані і правочин купівлі продажу квартири фактично вчинено, у звязку з чим просила позов задовольнити.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 січня 2015 року у задоволені первісного позову ОСОБА_5 відмовлено у повному обсязі. Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано дійсним укладений 14 лютого 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 63,5 кв.м, житловою площею 36,9 кв.м.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5, ОСОБА_6 у задоволені їх позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Апеляційне та касаційне оскарження судових рішень є формою перевірки законності та обґрунтованості рішень суду вищестоящим судом з метою зміни чи скасування неправильних судових рішень.

Згідно статті 13 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, апеляційна перевірка судових рішень, ухвалених судом першої інстанції, є гарантією реалізації права на судовий захист.

Частиною 1 статті 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків останньої, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Частина 3 статті 303 ЦПК України передбачає, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Матеріалами справи встановлено, що 14 лютого 2012 року ОСОБА_6 у простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу з ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1. Сторони погодили, що договір підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації по закінченню лікування ОСОБА_7

17 лютого 2012 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 343962, видане 18 лютого 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції.

Ухвалюючи рішення про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції, виходив із того, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов цього договору, що підтверджується договором купівлі-продажу, який не посвідчено нотаріально. Окрім того, сторонами договору його умови фактично виконано. Право власності ОСОБА_7 було припинено на дану квартиру у звязку з відчуженням майна, а у ОСОБА_6, відповідно, виникло право власності на підставі купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2 від 14 лютого 2012 року. Відповідно до положень ч.2 ст. 220 ЦК України договір купівлі продажу квартири визнано судом дійсним у повному обсязі.

Проте погодитись з такими висновками районного суду судова колегія не може з наступних підстав.

Процесуальне правонаступництво передбачено статтею 37 ЦПК України.

Згідно ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобовязанні, а також в інших випадках заміна особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Усі дії, вчиненні в цивільному процесі до вступу правонаступника, обовязкові для нього так само, як вони були обовязкові для особи, яку він замінив.

З апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що батьками ОСОБА_4, 05 квітня 2007 року є ОСОБА_3 та померлий ОСОБА_7

Після смерті ОСОБА_7, померлого 17 лютого 2012 року, Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою 19 квітня 2012 року заведена спадкова справа № 333/2012.

19 квітня 2012 року з заявою про прийняття спадщини від імені малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась ОСОБА_3

08 серпня 2012 року до нотаріальної контори надійшли заяви про прийняття спадщини від синів спадкодавця ОСОБА_5 (заява № 1319, зареєстрована за вх. № 2573/02-26) та ОСОБА_9 (заява № 1320, зареєстрована за вх. № 2572/01-16).

Проте, розглядаючи позов та ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції на зазначені вимоги процесуального закону уваги не звернув, не зясував коло спадкоємців та в порушення ст. 37 ЦПК України не залучив їх до участі у справі, права і інтереси яких порушені прийнятим по справі рішенням, чим позбавив останніх можливості скористатися процесуальними правами, передбаченими ст. 27 ЦПК України, що в свою чергу, не сприяло всебічному і повному з'ясуванню дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін та ухваленню законного і обґрунтованого рішення.

Внаслідок цього суд першої інстанції порушив принцип змагальності сторін, згідно якому сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, як це передбачено ч. 2 ст. 10 ЦПК України.

При таких обставинах, судова колегія приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду порушує права ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_3, яку не було залучено до участі в справі та яка має права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Таким чином, рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 січня 2015 року не можна визнати законним та обґрунтованим.

Крім того, вирішуючи питання про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 щодо визнання договору купівлі-продажу від 14 лютого 2012 року дійсним, суд першої інстанції керувався вимогами ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ст. 220 ЦК України).

Отже, закон надає суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали договір купівлі-продажу квартири у простій письмовій формі.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 210 та ч. 3 ст. 640 цього Кодексу такий договір є укладеним з моменту його державної реєстрації. Отже, до моменту державної реєстрації договір купівлі-продажу квартири юридично не є укладеним.

За змістом ч. 2 ст. 220 ЦК суд може визнати дійсним нікчемний договір, а не договір, який не є укладеним. Саме на це звернув увагу Пленум Верховного Суду України у п. 13 постанови від 6 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Таким чином норма ч. 2 ст. 220 ЦК України, не може бути застосована в даному випадку, оскільки договір не був укладеним.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати.

Приймаючи до уваги викладене, оцінив всі обставин справи та надані докази як окремо, так і в сукупності, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 січня 2015 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про зобовязання вчинити певні дії та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання угоди дійсною та права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 3143 грн. 91 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 267 грн. 96 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: