У Х В А Л А

5 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів за договором банківського вкладу,

в с т а н о в и л а :

Центральний районний суд м. Миколаєва рішенням від 22 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 1 березня 2016 року, відмовив у задоволенні позову ОСОБА_4

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 31 березня 2016 року відмовив ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

У липні 2016 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 1 березня 2016 року та рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 1058-1061, 1074 ЦК України та статей 36, 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх доводів заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 і 23 березня 2016 року.

Водночас заявник подав клопотання, в якому просить поновити строк подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, посилаючись на поважність причин його пропуску. Зокрема, вказує, що ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2016 року він отримав тільки 11 травня 2016 року, тому пропущено строк звернення до Верховного Суду України.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

У разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява (частина четверта статті 356 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що строк подання заяви про перегляд судових рішень підлягає поновленню, оскільки наведені ОСОБА_4 причини пропуску строку є поважними.

Разом з тим, перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, суд касаційної інстанції зазначив про те, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. При цьому суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, виходили з того, що оскільки на момент ухвалення судового рішення (22 грудня 2015 року) ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію, в подальшому постановою Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року відкликано банківську ліцензію, тому стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», неможливо.

У справах, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 та 23 березня 2016 року, в яких надані заявником як приклади неоднакового застосування норм матеріального права, суд касаційної інстанції дійшов протилежних висновків за аналогічних обставин.

Отже існує неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права - статті 36, 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Однак, Верховний Суд України вже неодноразово вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні зазначених заявником норм права у подібних правовідносинах та висловлював свою правову позицію, зокрема в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року (справа № 6-2001цс15) міститься висновок про те, що під час дії тимчасової адміністрації, вимоги вкладників та інших кредиторів банку не задовольняються. При цьому кошти за вкладами, строк дії яких закінчився, та за договорами банківського рахунку виплачуються в межах граничної суми відшкодування (200 тис грн.) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у визначений законом спосіб за певною процедурою.

Висновок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 31 березня 2016 року, про перегляд якої подано заяву, відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року (справа № 6-2001цс15).

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Поновити ОСОБА_4 строк подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2016 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів за договором банківського вкладу за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко