АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - КУЗНЄЦОВОЇ О.Ю., ХІЛЬ Л.М.,

за участю секретаря ШЕВЧЕНКО І.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 липня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом в якому зазначав, що 17 березня 2008 року між ним та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 490059103., згідно якого останній надано кредит у сумі 9673,27 долара США.

Також зазначав, що цільове призначення кредиту: придбання транспортного засобу за договором купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_2 та філіал «Авто ЗАЗ-сервіс» АТ «Українська Автомобільна Корпорація» №1011 від 29 лютого 2008 року.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ЗАТ « Альфа-Банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 490059103-П, згідно якого поручитель несе солідарну відповідальність перед позивачем за невиконання ОСОБА_2 умов кредитного договору.

У звязку з невиконанням своїх зобовязань станом на 29.07.2015 рік просив стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в солідарному порядку заборгованість по кредитному договору № 490059103 в сумі 129987 грн. 75 коп., а саме: за кредитом-73917,48 грн., по відсотках 8298,35 грн. , пеня 47771,92 грн. та судові витрати у сумі 1299,88 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 липня 2016 року позов ПАТ "Альфа-Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з громадянки України ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» (01001, м. Київ, вулиця Десятинна, 4/6, МФО 300346, , п/р №0004) заборгованість за кредитним договором №490059103 від 17 березня 2008 року, укладеним між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 у розмірі 129987 (сто двадцять дев»ять тисяч дев»ятсот вісімдесят сім) грн. 75 (сімдесят п»ять) коп., витрати по сплаті судового збору 1299 (одна тисяча двісті дев»яносто дев»ять) грн. 88 (вісімдесят вісім) коп., всього 131287 (сто тридцять одна тисяча двісті вісімдесят сім) грн. 63 (шістдесят три) коп.

У апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права з ухвалення нового про відмову у позові.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає частковому задоволенню.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що 17 березня 2008 року між ЗАТ « Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 490059103., згідно якого банк зобовязаний надати кредит у сумі 9673,27 долара США зі строком дії договору до 17.03.2013 року та процентною ставкою в розмірі 14,5 % річних з цільовим використанням кредиту придбання транспортного засобу згідно з договором купівлі-продажу, укладеним між позичальником та «Авто ЗАЗ- сервіс» АТ «Українська Автомобільна Корпорація» № 1011 від 29.02.2008 року ЗАЗ,ТF 699Р СПГ(а.с.5-7).

Пунктом 2.6 договору передбачено відкриття на ім'я ОСОБА_2 рахунку для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості - мультивалютний рахунок № 9103 МФО 300346.

Згідно п.2.7 договору, у день видачі кредитних коштів та не пізніше наступного банківського дня /для кредитів у іноземній валюті/банк перераховує кредитні кошти або виручені від продажу валюти кошти за наступними реквізитами: у сумі 48850грн. - на рахунок продавця Філіал «Авто ЗАЗ - сервіс» АТ «Українська Автомобільна Корпорація» з метою оплати за транспортний засіб за договором купівлі-продажу № 1011 від 29.02.2008 року; у сумі 0 грн. - на рахунок страховика GENERALI GROUP № 530 (а.с.5).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 490059103-П, згідно якого поручитель несе солідарну відповідальність перед позивачем за невиконання ОСОБА_2 умов кредитного договору( а.с.10).

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, визначені графіком здійснення платежів з повернення кредиту та додатком № 1 до договору, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісії за дії банка, які вчиняються на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов'язань за договором, сплачувати неустойки та інші передбачені договором платежі. Крім того, пунктом 3.4. кредитного договору встановлено, що в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно умов договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Пунктом 6.1. кредитного договору передбачено право Банку вимагати від позичальника дострокове виконання зобов'язань з повернення кредиту у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць.

Також умовами договору закріплено, що у разі набуття банком права вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, банк направляє на адресу позичальника рекомендованим листом письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, нарахованої неустойки та інших платежів та нарахувань за договором та/або про усунення порушень та виконання зобов'язання у не менш як тридцяти денний термін з письмовим попередженням про звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання цієї вимоги.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит в обумовленій сумі, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. ( а.с.20-21).

У звязку з невиконанням своїх зобовязань у позичальника станом на 29.07.2015 рік виникла заборгованість по кредитному договору № 490059103 в сумі 129987 грн. 75 коп., а саме: за кредитом-73917,48 грн., по відсотках 8298,35 грн. , пеня 47771,92 грн. та судові витрати у сумі 1299,88 грн.

25.08.2015 року за вих. № 61970-102 б/б позивач надіслав відповідачам вимогу про дострокове погашення кредиту, які ними не були виконані( а.с.22).

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що відповідачі порушили взяті на себе зобов'язання, визначені кредитним договором та договором поруки щодо вчасного повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню солідарно з них у повному обсязі.

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ст. 549 ЦК України у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеню). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно із ст. 543 ЦК України позичальник і поручитель несуть солідарну відповідальність за невиконання зобов'язань за договором, а тому банк має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх божників, так і будь-кого з них окремо

Сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підстави своїх вимог або заперечень та надати докази відповідно до ст. ст. 57-60 ЦПК України (ч. 3 ст. 10 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що банк не виконав своїх зобовязань, оскільки кредит повинен надаватися в готівковій формі шляхом видачі кредитних коштів з операційної каси Банку в сумі 9673,27 доларів США не відповідають обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2.7 кредитного договору визначено, що не пізніше наступного банківського дня після отримання банком документів, зазначених у розділі №2, кредит надається однією сумою в безготівковій формі, шляхом видачі кредитних коштів позичальнику з операційної каси банку.

У разі надання кредиту у валюті - долар США: позичальник здійснює продаж іноземної валюти, отриманої як кредитні кошти за договором, за безготівковим курсом, встановленим банком на день здійснення валютообмінної операції та одразу зараховує отриману в результаті такої операції суму в національній валюті України на поточний рахунок; позичальник діючи на підставі Цивільного кодексу України та Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» в порядку договірного списання доручає банку перерахувати кошти (в т.ч. виручені від продажу валюти) з поточного рахунку позичальника за наступними реквізитами: у сумі 48850,0 грн. - на рахунок продавця Філіал « АвтоЗАЗ-сервіс» АТ « УКкраїнська Автомобільна Корпорація» з метою оплати за транспортний засіб за договором купівлі-продажу №1011 від 29.02.2008 року; - у сумі 0 грн. - на рахунок страховика GENERALI GROUP № 530 (а.с.5).

У пункті 8 кредитного договору зазначено, що підпис позичальника на оригіналі договору, що залишається в банку є письмовим підтвердженням отримання позичальником свого примірнику цього договору, що складається з першого та другого розділів в дату його укладання; ознайомлення позичальника у письмовій формі з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг; надання позичальнику іншої інформації, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство.

Також у даному кредитному договорі зазначено, що підпис позичальника на цьому договорі свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування.

Доводи апеляційної скарги, про те, що факт видачі готівки № 3426 від 17 березня 2008 року на суму 9673,27 доларів США залишився непідтвердженим не беруться до уваги, оскільки дійсним предметом позову є стягнення заборгованості по кредитному договору.

Позовних вимог про визнання даного кредитного договору недійсним сторонами не заявлялись та не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на судовий розгляд) не відповідають матеріалам справи.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ст. 8 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI).

Згідно зі ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Посилання апелянта на те що, місцевим судом не прийнято до уваги заперечення відповідачів про неотримання від позивача коштів в доларах США в касі Банку, а лише підписання квитанції на здійснення валютно-обмінної операції та квитанції на оплату транспортного засобу на суму 48850 грн. не відповідають матеріалам справи.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору з підстав надання кредиту у грошовій валюті гривні апелянтами не заявлялось.

Із справи вбачається, що місцевим судом винесено вмотивоване рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором.

Між тим, апеляційний суд не може погодитись з висновками місцевого суду в частині стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення статті 88 ЦПК, тому стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до п.35 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

За таких обставин необхідно стягнути судовий збір з ОСОБА_2, ОСОБА_3С у розмірі по 649 грн. 50 коп. з кожного.

Таким чином рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 липня 2016 року в частині стягнення судового збору підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п., 309 ч.1 п.4, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 липня 2016 року в частині стягнення судових витрат скасувати, ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства « Альфа-Банк» по 649 грн. 94 коп. судових витрат з кожного.

В решті рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 липня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: ОСОБА_1

Судді : О.Ю. КУЗНЄЦОВА

ОСОБА_4

З оригіналом згідно:

суддя С.Ю. МАРТЄВ