АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/3934/2016 Доповідач - Музичко С.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді: Музичко С.Г.,

суддів: Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі: Матвійчуку І.Ю.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу. Апелянт посилається на те, що у нього значно змінився матеріальний стан, так як він не працює, утримує сина від іншого шлюбу, у зв'язку з чим не має можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просив рішення суду залишити без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, осіб які приймали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Отже, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з жовтня 2011 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На виконанні у Відділі державної виконавчої служби Олександрійського РУЮ знаходиться виконавчий лист №2/761/6412/2014 від 25.11.2014 року, виданий Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., щомісячно, починаючи з 25.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.(а.с.9)

Апелянтом не надано суду належних та допустимих доказів того, що матеріальний стан позивача змінився у такій мірі, яка могла стати підставою для зменшення розміру стягнутих аліментів на утримання дитини з 1500 гривень до 500 гривень на місяць.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених наявними у матеріалах справи та дослідженими судом першої інстанції доказами, та виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення не встановлено, а тому воно підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303. 304. 307. 308. 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: