АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/5430/16-ц Головуючий суддя І інстанції Якуша Н.В.
Провадження № 22-ц/790/6500/16 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: «сімейні правовідносини»
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Трішкової І.Ю.

за участю секретаря: Доля О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 31 травня 2008 року по 21 жовтня 2011 року вона перебувала з відповідачем ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 400 гривень щомісячно. Посилаючись на те, що дитина має вроджені вади нирок, у звязку з чим потребує постійного лікування, в тому числі і санаторно-курортного, періодичних медичних обстежень, а отримуваних аліментів не вистачає на покриття вказаних витрат, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 додаткові кошти на утримання дитини у розмірі 1 100 гривень щомісячно.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 700 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині у задоволення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції нора матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявленого ОСОБА_2 позову. В обґрунтування скарги зазначив, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з нього додаткові витрати щомісячно до досягнення дитиною повноліття, крім того, не врахував судового рішення про стягнення з нього щомісяця на користь позивачки аліментів на утримання дитини у розмірі 1 500 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що донька відповідача за станом здоровя потребує додаткових витрат у розмірі 1400 грн. на місяць, а тому наявні встановлені законом підстави для стягнення з ОСОБА_1 700 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Проте повністю погодитись з таким висновками не можна з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що з 31 травня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2011 року, мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), держави учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави учасниці вживають усіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині держави - учасниці, так і за кордоном.

Праву дитини на утримання відповідає обовязок батьків надавати таке утримання.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх

повноліття.

Конституційний обовязок батьків щодо утримання дітей закріплено також у ст. 180 СК України.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками свого обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Якщо ж хтось із батьків ухиляється від зазначеного обовязку, інший з батьків вправі звернутися до суду з вимогою про примусове стягнення з останнього грошових коштів на утримання дитини, тобто про стягнення аліментів.

Як убачається із матеріалів справи, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 400 грн. щомісяця.

Крім того, статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Встановлено та не заперечується сторонами по справі, що їх малолітня донька ОСОБА_3 з народження страждає на нефрологічне захворювання, у звязку з чим потребує медикаментозного та санаторно-курортного лікування, що підтверджується випискою із її медичної картки стаціонарного хворого № 1362.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження понесених додаткових витратах, що викликані особливими обставинами (хворобою дитини), позивачкою надано копії чеків про придбання ліків, питної води, проходженням медичного обстеження та санаторно-курортного лікування, на загальну суму 15 384 грн. 37 коп.

Разом з тим, жодних доказів, що свідчать про необхідність придбання для дитини питної води у кількості два літри на день, проходження ультразвукового дослідження чотири рази на рік, а також фактичного понесення таких витрат, ОСОБА_2 не надано.

Крім того, не містять матеріали справи й доказів, що підтверджують необхідність додаткових витрат на дитину у заявленому позивачкою розмірі у майбутньому, зокрема, протягом усього часу до досягнення дитиною повноліття.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у розмірі 700 грн. щомісяця до досягнення донькою повноліття.

З огляду на викладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, зі стягненням з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ? частин понесених останньою додаткових витрат на дитину у розмірі 7 692 грн. 18 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2016 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 7 692 (сім тисяч шістсот девяносто дві) гривні 18 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді