Номер провадження 2/243/3158/2016
Номер справи № 243/6231/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» серпня 2016 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хаустової Т.А.,

з участю секретаря судового засідання Шевченко В.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі Слов»янського міськрайонного суду Донецької області суду № 19 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи Органу опіки та піклування Слов»янської міської Ради Донецької області про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Слов»янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2, піклувальник ОСОБА_3, за участю третьої особи Органу опіки та піклування Слов»янської міської Ради Донецької області про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що йому на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 11 лютого 2005 року, виданого державним нотаріусом Першої Слов»янської державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_4 за реєстром № 1-509 належить житловий будинок № 17 по вулиці Войкова в місті Слов»янську Донецької області.

В зазначеному будинку проживали як члени його сім»ї його дочка ОСОБА_5 та її син його онук ОСОБА_2.

27 березня 2011 року його дочка мати відповідача померла.

На день смерті дочки йому виповнилося 77 років і він є інвалідом другої групи по зору. Тому на той час малолітнім відповідачем опікувався його син дядько відповідача ОСОБА_6. Та в 2014 році у його сина виявили онкологічне захворювання. Після захоплення міста Слов»янська сепаратистами онук попросив вивезти його із м. Слов»янська в Воронезьку області місто Новохоперск до його тітки сестри померлої матері. І його прохання було виконане, а 18 листопада 2014 року його син ОСОБА_6 помер. На час смерті ОСОБА_6 відповідачу виповнилося 16 років. Онук заявив йому, що він проконсультувався у юриста і йому стало відомо, що відповідно до ст. 29 ЦК України він вже може самостійно вибирати де йому проживати, тому він прийняв рішення проживати у своєї тітки в ОСОБА_7 в Воронезькій області місті Новохоперск, забрав своє майно і виселився із зазначеного належного йому на праві власності житлового будинку. Він не чинив відповідачу перешкод в проживанні в належному йому будинку і відповідач не проживає в цьому будинку з квітня місяця 2014 року, але з реєстрації не знявся.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік. Оскільки відповідач відповідно до ст. 29 ЦК України вибрав собі інше місце проживання та не проживає в належному йому житловому будинку з квітня місяця 2014 року, то він втратив право на користування цим житлом і є підстави визнати його втратившим право користування житловим приміщенням в належному йому на праві власності житловому будинку №17 по вулиці Войкова в місті Слов»янську Донецької області.

У зв»язку з тим, що в належному йому житловому будинку зареєстрований відповідач, порушуються його права на розпорядження належним йому майном, бо він бажає провести відчуження належного йому будинку, оскільки утримувати його в силу свого стану здоров»я вже не може.

Просить суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності житловим будинком № 17 по вулиці Войкова в місті Слов»янську Донецької області.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 втратившим право користування житловим приміщенням житловим будинком №17 по вулиці Войкова в місті Слов»янську Донецької області.

До судового засідання позивач ОСОБА_1 не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 19 серпня 2016 року від позивача надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі та задовольнити його позовні вимоги ( а.с. 22).

До судового засідання представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_8, яка діє на підставі Договору на представництво інтересів від 01 серпня 2016 року не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 19 серпня 2016 року від представника позивача надійшла Заява, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 ( а.с. 27).

Відповідно до частини 2 статті 29 ЦК України особи віком від 14 до 18 років можуть особисто здійснювати цивільні права та виконувати свої обов»язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. 19 серпня 2016 року від відповідача надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі, повністю визнає позовні вимоги ОСОБА_1 ( а.с. 23-24).

Піклувальник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 до судового засідання не з»явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. 19 серпня 2016 року від піклувальника відповідача надійшла Заява, в якій вона просить суд розглянути справу без участі ОСОБА_2 та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 ( а.с. 20-21).

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Слов»янської міської Ради Донецької області ОСОБА_9, що діє на підставі Довіреності № 29/01 2000 від 09 серпня 2016 року до судового засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. 19 серпня 2016 року від представника третьої особи надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі. Вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.( а.с. 17, 26, 28-30).

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з участю третьої особи Органу опіки та піклування Слов»янської міської Ради Донецької області про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання особи такою , що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст.ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов»язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов»язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном ( має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов»язананими з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачу ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 11 лютого 2005 року, виданого державним нотаріусом Першої Слов»янської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 1-509 на праві власності належить житловий будинок № 17 по вулиці Войкова в місті Слов»янську Донецької області ( а.с.6-7).

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім»ї.

Також в будинку №17 по вул. Войкова міста Словянська Донецької області 24 вересня 2010 року був зареєстрований відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 12-14).

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 постійно, з 24 вересня 2010 року і до квітня місяця 2014 року проживав в житловому будинку позивача, вселився туди як член сім»ї на правах онука, набув право користування житловим приміщенням та зареєстрував своє місце проживання в установленому законом порядку.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у п.9 Постанови від 12 квітня 1985р. №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім "і наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Стосовно права членів сім»ї власника помешкання на користування ним чинним є правило частини першої статті 405 ЦК України, що передбачає визначення власником житлових приміщень, які мають право займати члени сім»ї. Відповідно до статті 156 ЖК УРСР члени сім»ї власника жилого будинку ( квартири), які проживають разом із ним у будинку ( квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Таким чином, з моменту реєстрації у відповідача ОСОБА_2 виникло право користування чужим майном ( сервітут).

Однак, як встановлено в судовому засіданні, у вищевказаному жилому приміщенні відповідач ОСОБА_2 не мешкає з квітня місяця 2014 року.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13, 41 Конституції України).

Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов»язки, а й орієнтовно вказує на його зобов»язання.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім "і, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов»язана з використанням його властивостей.

Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.

Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Відповідно до ст.ст. 401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

За положенням ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Так, з Акту огляду від 27 січня 2015 року № 572, складеного Керівником комітету мікрорайону «Центр -2» та сусідами позивача вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку №17 по вулиці Войкова міста Словянська зареєстрований з 24 вересня 2010 року, але в житловому будинку не мешкає з квітня місяця 2014 року і його особистих речей у вказаному житловому будинку немає.( а.с.10).

Також, з Акту № 250 обстеження проживання, складеного комісією на чолі з Керівником комітету мікрорайону «Центр -2» та сусідами позивача вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку №17 по вулиці Войкова міста Словянська зареєстрований з 24 вересня 2010 року, але в житловому будинку не мешкає з червня місяця 2014 року і його особистих речей у вказаному житловому будинку немає.( а.с.11).

Як встановлено в судовому засіданні, з червня місяця 2014 року відповідач ОСОБА_2 проживає у своєї тітки ОСОБА_3 в ОСОБА_7 в Воронезькій області місті Новохоперск, забрав своє майно і виселився із зазначеного належного позивачу на праві власності житлового будинку. Позивач не чинив відповідачу перешкод в проживанні в належному йому будинку і відповідач не проживає в цьому будинку з квітня місяця 2014 року, але з реєстрації не знявся.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 є громадянином ОСОБА_7 ( а.с. 24) постійно протягом тривалого часу мешкає в м. Новохоперск Воронезької області ОСОБА_7 та у відповідності до Постанови Адміністрації Новохоперського Муніціпального району Воронезької області №114 від 16 березня 2015 року йому призначено піклувальника ОСОБА_3 ( а.с.25).

Таким чином, в ході судового засідання з вирогідністю встановлено, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку №17 по вулиці Войкова міста Словянська без поважних причин не мешкає з червня місяця 2014 року і його особистих речей в вказаній квартирі немає.

Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України „Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності до ст. 391 ЦК України „ Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до роз»яснень, викладених у п.п. 34,39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім»ї, а також членами сім»ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Члени сім»ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону ( особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені Главою 32 ЦК України.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім»ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім»ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім»ї права користування житлом.

Оскільки, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку №17 по вулиці Войкова міста Словянська, що належить на праві власності позивачу, не мешкає з червня місяця 2014 року без поважних причин і його особистих речей в вказаній квартирі немає, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 особою, що втратила право користування жилим приміщенням- в будинку №17 по вул. Войкова в місті Слов»янську Донецької області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,11,60,212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 391, 396, 401, 402, 405 ЦК України, п.п. 34,39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи Органу опіки та піклування Слов»янської міської Ради Донецької області про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 особою, що втратила право користування жилим приміщенням - в будинку № 17 по вулиці Войкова в місті Слов'янську, Донецької області.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено і підписано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий:

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_10