АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №658/1792/16-ц Головуючий в І інстанції Батовріна І.Г.
Провадження №22-ц/791/2128/16 Доповідач: Прокопчук Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 31 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики та процентів за користування позикою,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_7, який діє від імені ОСОБА_6, звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 07 березня 2014 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_5 був укладений письмовий договір позики, за яким останній позичив у позивача 100 000 грн. на строк до 07.04.2014 року зі сплатою 6% в місяць.

Однак, взяті на себе зобовязання відповідач не виконав і у визначений строк позику не повернув, а також не повернув проценти за користування позикою у розмірі 160 686,28 грн.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, борг має бути повернутий з урахуванням індексу інфляції, розмір якої складає 78 400 грн.

Посилаючись на ст.ст. 625, 1047-1049 ЦК України, позивач просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь заборгованість за договором позики у сумі 100 000 грн., проценти за користування позикою у сумі 160 686,28 грн., суму індексу інфляції у розмірі 78 400 грн., а також судові витрати у сумі 3 390,87 грн.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 31 серпня 2016 року позов ОСОБА_7, який діє від імені ОСОБА_6, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики в сумі 100 000 грн., проценти за користування позикою в сумі 160 686,28 грн., суму індексу інфляції в розмірі 78 400 грн., всього 339 086,28 грн., а також судові витрати у сумі 3 390,87 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив його скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала з підстав, викладених у ній.

Вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, представник ОСОБА_6 просив змінити його резолютивну частину, зменшивши розмір процентів та інфляційних втрат на один місяць.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з вимогами ч.2 та 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

Із ксерокопії документа, наданого ОСОБА_6 і датованого 07.03.2014 року вбачається, що ОСОБА_5 взяв у ОСОБА_6 100 000 грн. до 07.04.2014 року з умовою сплати 6% у місяць.

Оригінал цього боргового документа був наданий представником позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції, чим підтверджено невиконання ОСОБА_5 своїх зобовязань за вказаним документом.

Тому, стягуючи з відповідача на користь ОСОБА_6 заборговані грошові кошти, відсотки за користування ними у розмірі, що визначений борговим документом, а також інфляційні витрати відповідно до ст. 625 ЦК України суд першої інстанції постановив законне і обґрунтоване рішення, висновки якого не спростовані доводами апеляційної скарги.

Так, доводи апеляційної скарги про те, що судом неналежно оцінено складений ОСОБА_5 07 березня 2014 року документ та безпідставно визнано його борговим, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються змістом судового рішення, в якому суд, дослідивши представлений документ, дійшов висновку, що в ньому містяться всі необхідні умови боргового документа, а саме: зазначено дату складання розписки, розмір грошових коштів, отриманих позичальником у сумі 100 000 грн., строк на який він отримав ці кошти до 07 квітня 2014 року, а також розмір процентів за користування грошовими коштами 6% на місяць.

Висновок суду про те, що умови договору позики є зрозумілими і по іншому не можуть бути витлумачені є правильним.

Те, що представлений документ не має назви не свідчить про неможливість визначення правової природи такого документа.

У постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 року (справа №6-1103-цс16) зазначено, що досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Тому відсутність назви наданого позивачем документа не підтверджує того, що він не є борговою розпискою, враховуючи його зміст.

Такими, що не можуть бути прийняті до уваги є і доводи скарги про те, що із спірного документа не вбачається, що ОСОБА_5 зобовязаний повернути ОСОБА_6 суму в розмірі 100000 грн., оскільки зазначена обставина спростовується змістом розписки, в якій зазначено, що ОСОБА_5 взяв у ОСОБА_6 спірну суму грошей до 07 квітня 2014 року, тобто до зазначеної дати він зобовязався повернути взяту суму.

Неспроможними, на думку колегії, є і посилання в апеляційній скарзі на незрозумілість підстав для стягнення процентів за користування грошовими коштами у розмірі 72% річних.

Вказаний розмір процентів встановлений домовленістю сторін, про що йдеться у борговому документі, де зазначено, що сплата процентів за місяць складає 6%, відповідно за рік 72% (6%х12).

Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат, то така відповідальність боржника за порушенням грошового зобовязання передбачена ст. 625 ЦК України і тому в цій частині судове рішення відповідає вимогам матеріального права.

В той же час стягуючи з відповідача проценти за користування позикою, а також інфляційні втрати, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що розрахунок зазначених сум проведений, починаючи з 07 березня 2014 року, тоді як строк повернення позики встановлений до 07 квітня 2014 року.

Отже, стягнена судом сума підлягає зменшенню на один місяць і складає 154768,47 грн. процентів за користування позикою, 76832 грн. інфляційні втрати, загальна сума до стягнення з урахуванням суми боргу складає 331 600,47 грн.

За встановленого постановлене судом першої інстанції у вищезазначеній частині рішення підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 31 серпня 2016 року в частині стягнення процентів за користування позикою у сумі 160 686,28 грн. та індексу інфляції в розмірі 78400 грн., а також загальної суми до стягнення 339 086,28 грн. змінити, зменшивши вказані суми відповідно до 154 768,47 грн.; 76 832 грн.; 331 600,47 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий підпис ОСОБА_1

Судді: підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Суддя: Л.П.Прокопчук