Справа № 361/8277/15-ц Головуючий у І інстанції Шинкар А. О.
Провадження № 22-ц/780/3393/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 19.10.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кашперської Т.Ц., Іванової І.В.,

за участю секретаря: Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 8 лютого 2016 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу,

у с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі ПрАТ «СК «Українська страхова група») звернулися до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 9 червня 2014 року у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2, в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

На момент настання страхової події автомобіль «Volkswagen Polo» за договором добровільного страхування наземного транспорту від 1 лютого 2014 року № 28-0199-0157/13/0068 був застрахований в ПрАТ «СК «Українська страхова група».

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 1 липня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності y вигляді штрафу.

Згідно звітів автотоварознавчої експертизи від 8 липня 2014 року № 2506 та від 5 серпня 2014 року № 2506-1, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Volkswagen Polo» склала 106 402,06 грн.

На підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування від 6 серпня 2014 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» перерахували страхове відшкодування на користь власника автомобіля «Volkswagen Polo» в розмірі 106 402,06 грн.

31 серпня 2015 року ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», з якою згідно полісу № АС/4375316 застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, сплачено на користь позивача 50 000 грн., тобто ліміт відповідальності страховика.

Посилаючись на те, що залишок між виплаченим розміром страхового відшкодування та сумою, яка відшкодована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» складає 56 402,06 грн., а ОСОБА_2 відмовляється добровільно сплатити цю суму страхового відшкодування, позивач просив суд стягнути її з відповідача в порядку регресу.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 8 лютого 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група» в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 56 402,06 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволення позову.

Відповідач вважає, що розмір матеріальної шкоди заподіяної власнику автомобіля «Volkswagen Polo» у заявленому позивачем розмірі є недоведеним належними доказами у справі. Він був позбавлений можливості заявити клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, оскільки суд першої інстанції не повідомляв його належним чином про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що 9 червня 2014 року у м. Києві сталась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2, в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

На момент настання страхової події автомобіль «Volkswagen Polo» за договором добровільного страхування наземного транспорту від 1 лютого 2014 року № 28-0199-0157/13/0068 був застрахований в ПрАТ «СК «Українська страхова група».

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 1 липня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності y вигляді штрафу.

10 червня 2014 року страхувальник звернувся до страхової компанії із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, до якої додав пакет необхідних документів.

На підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування від 6 серпня 2014 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» перерахували страхове відшкодування на користь власника автомобіля «Volkswagen Polo» в розмірі 106 402,06 грн.

31 серпня 2015 року ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», з якою згідно полісу № АС/4375316 застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, сплачено на користь позивача 50 000 грн., тобто ліміт відповідальності страховика.

15 вересня 2015 року відповідачу була направлена регресна вимога № 24447 з пропозицією добровільної сплати залишку між виплаченим розміром страхового відшкодування та сумою, яка відшкодована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» у розмірі 56 402,06 грн., однак вона була проігнорована ОСОБА_2

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та не заперечувалися сторонами.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що до позивача, який виплатив страхове відшкодування потерпілому за договором добровільного майнового страхування, перейшло право вимоги до винної у ДТП особи відшкодувати завдану шкоду у порядку ст. 993 та ст. 1191 ЦК України.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновками суду з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, регрес ? це коли страховику надається право стягнути суму виплаченого страхового відшкодування зі свого ж страхувальника або застрахованої особи. Регрес в страхуванні не є поширеним і передбачений законом лише для окремих випадків.

В той же час за правилом ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічні вимоги містить ст. 993 ЦК України.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

Таким чином, відповідно до вказаних норм закону від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобовязанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-112 цс 13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України.

Також у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Вирішуючи спір, на зазначені положення законодавства суд першої інстанції уваги не звернув, належну оцінку їм не надав та фактичні обставини щодо правовідносин, які виникли між сторонами та їх прав і обов'язків не встановив, а тому помилкового застосував до виниклих правовідносин як ст. 993 ЦК України так і ст. 1191 ЦК України.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просив стягнути суму виплаченого страхового відшкодування в тому числі з підстав, передбачених ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Оскільки відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник, який отримав страхове відшкодування, мав до особи, відповідальної за завдані збитки, то вбачається, що до ПрАТ «СК «Українська страхова група» перейшло право вимоги у порядку суброгації, а відтак сума виплаченого страхового відшкодування у розмірі 56 402,06 грн. підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача саме в порядку суброгації.

Згідно із ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у розгляді справи, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір матеріальної шкоди, завданий власнику автомобіля «Volkswagen Polo», є завищений не приймаються до уваги судової колегії як безпідставні та не доведенні будь-якими доказами у справі. При цьому відповідач в судові засідання як в суді першої інстанції так і до апеляційного суду не зявився, відповідних клопотань, в тому числі про призначення автотоварознавчої експертизи не заявляв, хоча повідомлявся судами належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток.

Натомість ПрАТ «СК «Українська страхова група» долучили до позову звіти автотоварознавчих експертиз від 8 липня 2014 року № 2506 та від 5 серпня 2014 року № 2506-1, з якими підтверджено заявлений розмір вартості відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції про задоволення позову з підстав ст. 993 та ст. 1191 ЦК України не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволенні позову згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються документально підтвердженні судові витрати, понесені позивачем, а саме 1 218,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 8 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» в порядку суброгації суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 56 402,06 грн. (пятдесят шість тисяч чотириста дві гривні шість копійок) та суму сплаченого судового збору у розмірі 1 218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Т.Ц. Кашперська

ОСОБА_5