Справа № 459/1390/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Кріль М.Д.

при секретарі Данилів О.І.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка в травні 2016 року звернулася в суд з даним позовом, в заяві вказала, що шлюб між нею та відповідачем був зареєстрований 30.09.2000 року. Від подружнього життя у них народилося дві дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 11.04.2013 року шлюб між ними було розірвано, однак, після юридичного оформлення розірвання шлюбу (зокрема з травня 2013 року по квітень 2015 року), вони з відповідачем продовжили проживати однією сім`єю, були пов'язаними одним побутом, вели спільне господарство, мали визначені сімейні права та обов`язки, спільний бюджет та разом розподіляли доходи сім`ї. За час спільного сімейного проживання, ними було придбано земельну ділянку АДРЕСА_1 площею 0,0540 га, на якій мали намір будувати житловий будинок. У фактичних шлюбних відносинах вони перебували до травня 2015 року, які припинилися у зв'язку із погіршенням їхніх сімейних стосунків. Оскільки в добровільному порядку відповідач відмовляється від розподілу спільно нажитого майна, просить суд, встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнати спільною сумісною власністю вказану вище земельну ділянку і визначити за нею 1/2 частки даної земельної ділянки.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, пояснила, що вона з відповідачем після розірвання шлюбу, почали спільно проживати, тобто поновили подружні стосунки, котрі на її думку вони і не припиняли з 01.05.2013 року. В липні 2013 року відповідач пішов з їхньої спільної квартири по АДРЕСА_2 і місяць часу проживав окремо. На той час відповідач був засновником ТзОВ «Овекс-Захід» на якому вона працювала головним бухгалтером. В січні 2014 року вони разом з дітьми подорожували по Італії та Австрії, проживали в одному номері в готелі, підтримували подружні стосунки, а в жовтні того ж року вони з дітьми подорожували по Єгипту, де проживали в одному номері готелю і підтримували шлюбні стосунки. За цей час вони вели спільне господарство та придбали земельну ділянку для будівництва будинку, де планували проживати сім`єю. В листопаді 2013 року за спільні кошти придбали вказану вище земельну ділянку, право власності якої оформили на відповідача. Відповідач в березні 2013 року завдав їй тілесних ушкоджень, та у зв'язку із примиренням кримінальне провадження було закрите. Земельну ділянку вони придбали через агентство нерухомості.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що після розірвання шлюбу він з позивачкою продовжували проживати в одній квартирі по АДРЕСА_2, яка їм належить на праві спільної сумісної власності, але однією сім`єю не проживали, так як жили в окремих кімнатах і кожен із них вів своє особисте життя. Сімейного бюджету у них не було та подружні стосунки у цей період не підтримували. Зазначив, що в листопаді 2014 року він з позивачкою Єгипет не відвідував, а в січні 2014 року він з позивачкою та дітьми дійсно відвідували Італію та Австрію, так як хотів відпочинок провести разом з дітьми, але з позивачкою проживали в окремих номерах готелю. За цей період він матеріально дітей забезпечував. Земельну ділянку АДРЕСА_1 він придбав за свої власні кошти для будівництва будинку, а тому не вважає її спільною сумісною власністю. Крім того пояснив, що після розірвання шлюбу він проживав в спільній квартирі до січня 2015 року, так як іншого житла не мав, а потім перейшов проживати в інше житло.

Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав та просить його задоволити, також пояснив, що сторони у 2013 році офіційно розлучились, проте з квітня 2013 року почали знову проживати спільно як одна сім`я, вели спільне господарство та мали спільний побут, разом із дітьми їздили на відпочинок, про що свідчать долучені до матеріалів справи фотознімки із спільних поїздок сторін по справі.

Дослідивши докази суд встановив слідуюче.

Як вбачається з рішення Червоноградського міського суд Львівської області від 11.04.2013 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрований 30.09.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Червонограда Львівської області а/з 286 - розірвано. Місцем проживання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 визначено разом з матір`ю ОСОБА_1.

Згідно копії договору купівлі продажу земельної ділянки від 20.11.2013 року, ОСОБА_6 від імені якого діє ОСОБА_7 продав ОСОБА_3 земельну ділянку, надану для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на підставі договору купівлі продажу, серії та номеру 1671 виданого 20.11.2013 року приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Свідок ОСОБА_8, яка суду пояснила, що сторони по справі є її близьким знайомими, а позивачка є хресною матір`ю її сина. Після розірвання шлюбу, за місяць часу, сторони помирилися та продовжили проживати в одній квартирі. Новий 2014 рік сторони зустріли разом з дітьми за кордоном. За словами позивачки, земельну ділянку на неї не оформляли, так як вона громадянка Російської Федерації.

Свідок ОСОБА_10, яка суду пояснила, що працювала у сторін по справі, допомагала по догляду за їхніми дітьми з літа 2002 року до літа 2011 року. По даний час підтримує дружні відносини з позивачкою. Зі слів позивачки та дітей їй відомо, що сторони після розірвання шлюбу в 2013 році помирилися, та з 2013 року по 2015 рік проживають разом. Діти сторін говорили їй, що їздили на відпочинок в Карпати та в Єгипет, та що сторони проживали в одній квартирі.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ч.1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя", при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактично шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ч.1 ст. 61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а згідно зі ст.70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними.

Оскільки сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, подані позивачкою документи, а саме різного роду фотографій сторін разом з їхніми дітьми та покази свідків про те, що сторони після розірвання шлюбу проживали в одній квартирі не підтверджують наявність прав та обов'язків притаманних подружжю, то суд до уваги їх не бере.

На підставі наведеного вище, беручи до уваги те, що подружжю притаманні різного роду права та обов'язки, відповідач вказав, що однією сім`єю з позивачкою, після розірвання шлюбу, вони не проживали, так як жили в окремих кімнатах і кожен із них вів своє особисте життя, сімейного бюджету у них не було та подружні стосунки у цей період не підтримували, а позивачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів проживання їх однією сім`єю після розірвання шлюбу та виникнення у них прав та обов'язків подружжя, то вважаю позов не обґрунтованим, та таким що до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з часу його проголошення.

Суддя: М. Д. Кріль