У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.10.2016 року Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, пояснила, що спільне життя між сторонами не складається, вони мають різні погляди на життя, у зв`язку з чим постійно виникають сварки. Не зважаючи на те, що сторони проживають разом, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що дружина для нього саме рідна та близька людина. На разі вони переживають складний період, однак разом з дружиною вони з 1986 року, сім`я та шлюб для нього найсвятіше та він буде намагатися створити найкращі умови для дружини та дітей з метою збереження сім`ї.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, доводи пояснень представника позивача, відповідача, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до керівних роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, підтверджується поясненнями наданими в судовому засіданні, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2001 року, від шлюбу мають малолітнього сина, проживають разом.

Судом, станом на день розгляду даної справи, не встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечило б інтересам одного з них, чи інтересам їх дитини. За результатами розгляду справи судом також не встановлено тих особливих причин, які б у своїй сукупності стали підставою для прийняття судом рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Переконливих доводів, як підстав для розірвання шлюбу, представником позивача суду не наведено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність надання подружжю строку для примирення тривалістю в два місяці.

Керуючись ст. 111 СК України, ч. 5 ст. 191, ст.ст. 201, 203, 209-210 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк на примирення терміном в два місяці, до 25 грудня 2016 року.

Провадження у справі зупинити до визначеного судом строку для примирення.

Розгляд справи в судовому засіданні призначити на 26 грудня 2016 року на 09 годину 30 хвилин.

Суддя: