Провадження № 22-ц/780/5310/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 19.10.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Ігнатченко Н.В., Приходька К.П.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 міська державна нотаріальна контора, про усунення спадкоємця від права на спадкування спадщини за законом,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 03 березня 2015 року помер його батько ОСОБА_5. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді квартири № 177 по бульвару Першого Травня в будинку № 4 в м. Біла Церква Київської області, яка належала померлому.

Спадкоємцем за заповітом є позивач, а за законом є дочка спадкодавця від першого шлюбу, відповідач по справі ОСОБА_2. На день смерті спадкодавець проживав один в квартирі, був особою похилого віку, тривалий час хворів, багато разів знаходився на стаціонарному лікуванні, перебував на амбулаторному обліку, а також переніс операцію, останні роки не міг самостійно себе обслуговувати, потребував дієтичного харчування та постійної сторонньої допомоги, не міг вільно самостійно пересуватись.

Починаючи з 1995 року йому ставилися діагнози: набута пряма лівобічна пахова грижа, гіпертонічна хвороба ІІ ст. Гіпертрофія ЛШ. ІХС. Дифузний кардіосклероз. СН І. та ряд інших захворювань повязаних з руховим апаратом, захворюванням серця, простати, нирок, щитовидної залози та ін.

Доглядом хворого спадкодавця, забезпеченням його ліками, продуктами харчування та побутовим обслуговуванням займався позивач та близькі люди, в той час як відповідач ухилялась від надання допомоги та не давала грошей для придбання ліків, хоча ОСОБА_5 спілкувався зі своєю дочкою, повідомляв її про свій стан здоровя, свою безпорадність та немічність, просив у неї допомоги у будь-якій формі.

Позивач за власні кошти здійснив поховання батька, оскільки дочка відмовилась. Позивач звернувся до Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 та дізнався, що з аналогічною заявою звернулася і відповідач.

На підставі викладеного позивач просив суд усунути відповідача ОСОБА_2, яка проживає за адресою: In der Wettmuhle 20, Einbeck, Deutschland (Айнбек, Німеччина), від права на спадкування спадкового майна ОСОБА_5, який помер 03 березня 2015 року.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2016 року позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 03.03.2015 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ОСОБА_2 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам. Зокрема, відповідач доводила суду відсутність можливості надавати матеріальну допомогу своєму батьку у звязку з тим, що проживаючи в Німеччині вона отримує соціальну допомогу у розмірі прожиткового мінімуму. які повинна використовувати лише за призначенням. Кожні півроку банківські виписки перевіряє соціальна служба і у випадку використання коштів не за призначенням вона може бути позбавлена таких виплат.

Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що батько за життя та позивач зверталися до неї за матеріальною допомогою. Разом з тим, відповідач неодноразово пропонувала батьку оформити документи на виїзд на постійне місце проживання до Німеччини і продовжити там лікування.

Окрім того, позивачем не було доведено безпорадність батька, а таке захворювання як «стенокардія» не доводять безпорадність стану.

На підставі викладеного відповідач просила скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.03.2015 помер ОСОБА_5 у віці 84 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с.17).

Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді квартири № 177 по бульвару Першого Травня в будинку № 4 в м. Біла Церква Київської області, яка належала ОСОБА_5 на підставі довідки № 110 від 06.05.1991 року, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Первомаец» (реєстрова книга № 93, реєстровий № 10834) (а.с. 24-30).

За життя спадкодавець склав заповіт, який нотаріально посвідчений і яким належне йому майно на час смерті заповів позивачу у справі ОСОБА_3 ( а.с.21-23).

Після смерті спадкодавця до нотаріальної контори звернулись із заявами про прийняття спадщини син померлого ОСОБА_3, який є спадкоємцем за заповітом та дочка померлого від першого шлюбу ОСОБА_2.

Спадкодавець за життя до дня смерті проживав один в квартирі, був особою похилого віку, тривалий час хворів, багато разів знаходився на стаціонарному лікуванні, перебував на амбулаторному обліку, а також переніс операцію, останні роки не міг самостійно себе обслуговувати, потребував дієтичного харчування та постійної сторонньої допомоги, не міг вільно самостійно пересуватись.

Позивач ніс витрати на утримання свого покійного батька, доглядав за ним: купував все необхідне для батька, готував йому їжу, прав одяг та білизну, возив до лікарів та вчиняв всі інші необхідні дії щодо його догляду, матеріального забезпечення та утримання, що підтверджується відповідними товарними та фіскальними чеками. Оскільки з 2012 року спадкодавець не міг самостійно пересуватися, був немічним, позивач придбав йому пристрій для пересування хворих із захворюваннями опорно-рухового апарату ( а.с. 34-73).

Померлий ОСОБА_5 спілкувався зі своєю дочкою, повідомляв її про свій стан здоровя, свою безпорадність та немічність, просив у неї допомоги у будь-якій формі. Проте відповідач, знаючи про безпорадний стан батька, не виявляла наміру надавати спадкодавцю матеріальну чи іншу допомогу, відмовляла йому в проханні відвідувати та доглядати його. Дані обставини підтверджені письмовими матеріалами справи, поясненнями представника позивача і не спростовані стороною відповідача.

Суд першої інстанції, встановивши вказані обставини, дійшов до висновку, що відповідач по справі ухилялася від виконання свого обовязку по догляду за хворим батьком, який потребував постійної сторонньої допомоги, а тому усунув її від права спадкування за законом.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції , оскільки висновки суду не ґрунтуються на матеріалах справи, не підтверджені належними і допустимими доказами, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкоємцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз»яснив Пленум Верховного суду України в п.6 Постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Виходячи із наведених норм та роз»яснень Верховного Суду України, для усунення спадкоємця від спадкування необхідно встановити факт ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю. Тобто ухилення має бути пов»язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов»язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій для цього . Крім того, суд має встановити, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкодавця за умови у отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну або фізичну змогу надавати таку допомогу.

Тобто для задоволення позову у справі необхідна сукупність обстави: ухилення особи від надання спадкоємцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настання наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Суд першої інстанції встановивши обставини справи щодо безпорадності спадкодавця, його потреби допомоги не послався ні на один доказ, які ці обставини підтверджували, а лише зазначив загалом про встановлення цих обставин на підставі наявних у справі письмових доказах.

Матеріали справи дійсно містять фотокопії медичних документів, які підтверджують наявність різних захворювань спадкодавця починаючи з 1989 року. (а.с.39-64) Однак із них не можна встановити, що спадкодавець перебував у безпорадному стані і в який період він почав перебувати у безпорадному стані. З наданої документації можна встановити, що спадкодавець тричі за 2014-15 рік перебував на стаціонарному лікуванні по 10-12 днів і 14 січня 2015 року викликалась до нього додому бригада екстреної медичної допомоги.

Судова колегія погоджується із судом першої інстанції в тому, що спадкодавець був особою похилого віку і в силу свого віку, а також наявності ряду захворювань, які притаманні особам похилого віку потребував підтримки рідних і близьких, уваги та піклування, а також витрат на лікування. Разом із тим, із наявних у справі доказів не можна встановити, що його стан був безпорадним у розумінні ч.5 ст.1224 ЦК України.

Щодо доведення ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві, а також можливості надання такої допомоги, то рішення суду також не містить посилання на жодний доказ, крім голослівних тверджень позивача, про наявність таких обставин.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач з 2000 року проживає у Німеччині. Відповідач не працює, з 2005 року отримує від уряду Німеччини соціальну допомогу, на час смерті спадкодавця мала вік 59 років.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначала, що вона не мала матеріальної можливості надсилати в Україну батькові на лікування грошові кошти, оскільки заробітної плати вона не отримувала, а коштами соціальної допомоги вільно не могла розпоряджатись і зобов»язана була їх витрачати лише на своє утримання. (а.с.121-124)

З наведеного вбачається, що відповідач не мала можливості надавати матеріальну допомогу своєму батькові.

Виходячи з того, що відповідач проживала в іншій країні, вона також була позбавлена можливості надавати допомогу у вигляді догляду за батьком., оскільки у неї були відсутні кошти для приїзду в Україну.

Як вбачається із скайп-переписки між сторонами, яку надала суду відповідач ОСОБА_2 і проти дослідження якої не заперечував позивач ОСОБА_3, відповідач під час спілкування з відповідачем постійно цікавилась станом здоров»я батька. Із цієї переписки вбачається, що відповідач знала, що батько хворіє і йому допомогу надає позивач, а також Єврейський благодійний центр Київський Хесед «Бнєй Азриель». Однак позивач жодного разу не просив відповідача про надання нею матеріальної допомоги або особистої участі у догляді за батьком. Відсутні в справі також докази того, що спадкодавець за життя звертався до відповідача із таким проханням. (а.с.150-161)

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що суд не встановив сукупності обставин, які б давали йому можливість усунути спадкоємця від права на спадкування, а тому рішення суду є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 міська державна нотаріальна контора, про усунення спадкоємця від права на спадкування спадщини за законом відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді