УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Гримич М.К.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

В липні 2015 року позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_4 суму заборгованості за кредитним договором № НАЕ6RX01420480 від 10 серпня 2006 року в розмірі 86355,94 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного кредитного договору від 10 серпня 2006 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 7818,80 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком по 09 серпня 2007 року. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі. Позичальник - відповідач, в порушення вимог ст.ст. 525,530,629,1054 ЦК України взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим, виникла заборгованість.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № НАЕ6RX01420480 від 10 серпня 2006 року в розмірі 86355,94 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2016 року рішення районного суду скасовано, з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення місцевого суду. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв'язку із чим, обґрунтовано скасував рішення місцевого суду та вирішив спір по суті.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами укладено кредитний договір від 10 серпня 2006 року, ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 7818,80 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком по 09 серпня 2007 року.

Відповідно до п. 5.5 Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

У жовтні 2015 року від представника ОСОБА_4 надійшла до суду заява про застосування строку позовної давності. (а.с. 35).

Апеляційний суд виходив з того, що оскільки сплинув строк позовної давності, про застосування якої було заявлено представником відповідача, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Посилання позивача щодо переривання строку позовної давності, згідно виписки по картковому рахунку ОСОБА_4 НОМЕР_1, у зв'язку із тим, що 20 листопада 2013 року з вказаного рахунку банком самостійно було проведено операцію по списанню коштів у сумі 13770 грн, с формулюванням «погашення боргу», обґрунтовано було відхилено апеляційним судом, оскільки вказане списання коштів було проведено з порушенням правил ведення банківських операцій, без погодження з особою власником картки.

Списання будь яких коштів банком можливо лише при наявності згоди ОСОБА_4 на проведення банківської операції та використання коштів, які знаходяться на рахунку можливо лише власником картки на визначені ним цілі. При цьому зазначив, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач надав згоду на погашення заборгованості за кредитом.

При вирішенні даної справи судом апеляційної інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
М.К. Гримич