Номер провадження: 22-ц/785/5904/16
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Процик М.В., Сєвєрова Є.С.,

при секретарі судового засідання Гармац Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 травня 2015 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

12 жовтня 2011 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу. Обґрунтовуючи вимоги позивач зазначала, що між нею та ОСОБА_3 було досягнуто домовленості щодо виконання позивачкою робіт із зовнішнього оздоблення будинків, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Крім цього ОСОБА_4 вказувала, що після виконання нею робіт та прийняття їх відповідачкою на її вимогу була складена розписка, відповідно до якої ОСОБА_3 зобов'язалась виплатити ОСОБА_4 суму у розмірі 26 000 доларів США, після оформлення документів на будинок. Однак, ОСОБА_3 кошти до теперішнього часу не повернула. Позивачка просила стягнути з відповідачки зазначені кошти в гривневому еквіваленті на день звернення до суду - 207290,20 грн. (т.1, а.с.2-3). Відповідно до останньої редакції позовних вимог позивачка просила стягнути з відповідачки суму боргу у розмірі 595400 грн. (курс гривні щодо долара станом на 28.04.2015 року - 22,90) (т.2, а.с.73).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 травня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів було задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму коштів у розмірі 574860 гривень, а також суму судових витрат у розмірі 1820 гривень, а всього стягнути суму у розмірі 576680 гривень (т. 2, а.с. 99-102).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 01.07.2015 року подала апеляційну скаргу, якою просила рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, представник апелянта посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів представник апелянта звертає увагу на те, що під час виконання робіт позивачка отримала від апелянта в повному обсязі грошові кошти наперед в якості розрахунку за замовлену роботу. Робота була виконана неякісно та не у відповідності вимог СНіП та ДБН, що підтверджується висновком №020/2012 від 27.02.2012 року. Посилаючись на приписи ст.852 ЦК України представник апелянта вказує, що замовнику надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи, і встановлене цією нормою право не може бути обмежене. Крім того зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази належного виконання позивачем своїх зобов'язань і прийняття робіт апелянтом; при вирішенні справи суд посилався на розписку, але ця розписка є порваною і заклеєною ліпкою стрічкою, однак, сама апелянт зазначає, що ніколи не видавала будь-якої розписки позивачу. Крім того, дві експертизи, які були проведені по справі, не змогли цього підтвердити, отже, представник вважає, що ця розписка не може бути доказом наявності будь-яких зобов'язань. Між іншим, представник апелянта звертає увагу на той факт, що вартість робіт у розмірі 26000 доларів США ніяк не підтверджується, реальна вартість робіт була значно нижчою (т. 2, а.с. 109-112).

18.11.2015 року апеляційним судом Одеської області було прийнято рішенням, яким апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 було задоволено, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 травня 2015 року скасовано, а у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів було відмовлено (т. 2, а.с. 143-146).

14.12.2015 року представником ОСОБА_4 - ОСОБА_5 до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ було подано касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Одеської області від 18.11.2015 року, якою представник просила рішення апеляційного суду Одеської області від 18.11.2015 року скасувати, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 травня 2015 року залишити без змін (т. 2, а.с. 154-157).

08.06.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ постановила ухвалу, якою касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 було задоволено частково, рішення апеляційного суду Одеської області від 18.11.2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до апеляційної інстанції. При цьому було звернено увагу на зібрані по справі докази, які були помилково не враховані апеляційним судом під час прийняття власного рішення (т. 2, а.с. 175-177).

Згідно з ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав. Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що розписка виконана від імені відповідачки ОСОБА_3 підтверджує факт наявності договірних правовідносини між сторонами, а саме договору підряду. Крім цього, факт складання зазначеної розписки відповідачкою було підтверджено свідками, а тому у сукупності з іншими встановленими обставинами справи суд першої інстанції відхилив посилання сторони відповідача на підробку вказаної розписки.

Колегія суддів погоджується з такої оцінкою встановлених обставин справи та вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції ОСОБА_4 виконувала роботи із зовнішнього оздоблення будинків, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, адже даний факт підтверджується поясненнями представників позивачки, а також безпосередньо відповідачкою ОСОБА_3. Крім того, даний факт підтверджується поясненнями інших свідків допитаних в судовому засіданні. Також необхідно враховувати, що сторонами по справі було підтверджено, що позивачкою виконувались будівельні роботи за замовленням відповідачки, тобто між сторонами виникли відносини договору підряду.

Вирішуючи спір суд першої інстанції правильно виходив з положень ст.ст. 875, 879, 882 ЦК України, оскільки сам факт виконання будівельних робіт стороною відповідача не оспорюється, проте йдеться про оспорення його обсягів, вартості, якості тощо. На вказану обставину вказував і ВССУ в своїй ухвалі (т.2, а.с. 176 оборот). Так само суд першої інстанції, надаючи оцінку зібраним по справі доказам, виходив саме з цієї обставини з врахуванням зібраних по справі доказів (т.2, а.с. 100).

В умовах відсутності узгодженої технічної документації та з врахуванням фактичного виконання робіт надана суду розписка могла бути прийнята судом до уваги як одним з належних та допустимих доказів по справі. При цьому та обставина, що розписка від 10.10.2008 року, укладена самою ОСОБА_3, не спростована стороною відповідача по справі, оскільки за результатами дослідження експертом було повідомлено, що відповісти на питання чи виконаний рукописний текст у розписці від 10.10.2008 року ОСОБА_3 чи іншою особою, не виявилося можливим (т. 2, а.с. 45-52), що як вказував ВССУ не виключає факту укладання договору між сторонами, внаслідок виконання якого у сторони відповідача виникли грошові зобов'язання перед позивачем.

Слід зауважити, що приймаючи рішення по справі суд першої інстанції також посилався на пояснення свідків. Зокрема, ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_4, яка є дружиною його брата, здійснювала роботи щодо штукатурки двох будинків, гаражів в червні 2008р. та у вересні 2008р. Жодних претензій зі сторони ОСОБА_3 на якість роботи не надходило. Він також зазначив, що ОСОБА_4 отримала розписку від ОСОБА_3 щодо оплати роботи. Свідок ОСОБА_7 пояснив, що він виконував роботи по фасаду, паркану у будинку ОСОБА_3 Він був присутній при складанні розписки ОСОБА_3, проте текст розписки він сам не бачив. Розписка писалась ОСОБА_3 в автомобілі (т. 2, а.с. 99-102). Таким чином, вказані обставини не виключають можливість оформлення розписки ОСОБА_3, яка, в свою чергу, крім заперечень самого факту складання розписки, пояснень свідків не спростувала.

Щодо посилань апелянтана те, що під час виконання робіт позивачка отримала від апелянта в повному обсязі грошові кошти наперед в якості розрахунку за замовлену роботу, то варто зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази розрахунку з позивачем. При цьому цілком логічним є те, що вказаний факт повинен був підтверджуватись розпискою, яка повинна була знаходитись у відповідача та могла бути надана ним до суду.

Вищий Спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своїй ухвалі від 08.06.2016 року вказував, що апеляційний суд Одеської області в рішенні від 18.11.2015 року не врахував та не дав наявній в матеріалах справи квитанції від 28.06.2012 року на суму 7 920 грн., не з'ясував, чи відповідно до цієї квитанції кошти сплачені по факту виконання робіт, що має істотне значення для встановлення факту наявності невиконаного зобов'язання (т. 2, а.с. 175-177).

Як вбачається в матеріалах справи, ОСОБА_3 13.09.2013 року була подана заява про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29.02.2012 року по справі № 1527/2-5565/11 (т.1, а.с. 101-104). В додатках до поданої заяви міститься квитанція від 28.06.2012 року на суму 7 920 грн. (т. 1, а.с. 109). В поданій 14.12.2015 року представником ОСОБА_4 - ОСОБА_5 касаційній скарзі вказувалося, що відповідачка почала погашати свій борг, що підтверджується банківською квитанцією наданою самою ОСОБА_3 сумісно з будівельно-технічним висновком як підтвердження про виплати за будівельні роботи.

Однак, колегія суддів оцінюючи даний доказ вважає за необхідне зазначити наступне. Дана квитанція не може бути прийнята судом на підтвердження того, що ОСОБА_3 почала погашати свій борг, оскільки в ній зазначені лише дані, що стосуються позивача по справі - ОСОБА_4, зокрема вона зазначається саме як платник грошових коштів у сумі 7 920 грн. (т. 1, а.с. 109). Крім того, у судовому засіданні жодна зі сторін не змогла пояснити природу цієї квитанції.

Щодо посилань апелянта на те, що робота була виконана неякісно та не у відповідності вимог СНіП та ДБН, що підтверджується висновком №020/2012 від 27.02.2012 року, то варто звернути увагу на те, що вказана обставина лежить поза межами доведення по цій справі. Дійсно, згідно зі ст.852 ЦК України, замовнику надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи, і встановлене цією нормою право не може бути обмежене. Разом з тим, як вбачається з обставин справи, позивач факту відмови від договору не підтвердив. Крім цього, необхідно звернути увагу на те, що ОСОБА_3 була подана зустрічна позовна заява про стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів у зв'язку з неналежною якістю виконаних робіт (т.2, а.с. 74-76), яка ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.04.2015 року була повернута заявникові (т.2, а.с. 83). Тобто, фактично між сторонами виник спір. Зазначене свідчить про те, що сторони по справі визнали, що між ними існують договірні відносини.

Таким чином, з врахуванням предмету позовних вимог, прийнятих до розгляду в межах цього провадження суд першої інстанції правильно виходив з наявності договірних відносин між сторонами. Аналогічним чином, колегія суддів оцінює та відхиляє довід апелянта щодо вартості виконаних робіт, які на думку апелянта завищені. При цьому слід звернути увагу на те, що як вбачається з копії позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів (т.2, а.с. 74-76) згідно висновку експертизи №064/2015 від 24.04.2015 року вартість ремонтно - відновлювальних робіт, які необхідно виконати для усунення недоліків виконаних позивачем будівельних та оздоблювальних робіт складає 855 430 грн., вочевидь первинна договірна ціна не могла бути значно меншою. Крім того, апелянт жодного разу не вказала на конкретну суму вартості робіт, лише зазначала, що ця сума була значно менше оспорюваної суми, однак жодних доказів на підтвердження цього апелянтом не надано. Проте, обґрунтування власної процесуальної позиції не може ґрунтуватись виключно на запереченні фактів, вказаних позивачем.

Окремо слід зауважити, що як вбачається з матеріалів справи, розписка була написана 10.10.2008 року, технічний паспорт на будинок було виготовлено 03.03.2009 року, свідоцтво про право власності апелянт отримала 10.03.2009 року, але питання щодо невідповідності виконаних робіт вимогам СНіП та ДБН у апелянта виникло лише після того як позивачка звернулася до суду у 2012 році.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду першої інстанції без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 травня 2015 року -відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

М.В. Процик

Є.С. Сєвєрова