Справа № 296/2372/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" вересня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Анциборенко Н.М.,

при секретарі Медведській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Державної реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області, ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ Юридичне Бюро Омега Плюс, та просила виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5 з квартири №8 в будинку № 6 по проїзду Тутковського в м. Житомирі; зобовязати Державну реєстраційну служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області виключити з Реєстру прав власності на нерухоме майно відомості щодо права власності на зазначену квартиру на імя ОСОБА_2, визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеної квартири від 23.08.1996 року.

У подальшому представник позивача неодноразово уточнював позовні вимоги та згідно позовної заяви від 02.09.2016 року (т.2 а.с.198-203) звертається з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, ОСОБА_5, та просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири №8 в будинку № 6 по проїзду Тутковського в м. Житомирі від 23.08.1996 року.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі свідоцтва про право власності на житло №17817 від 04.07.1995 року квартира АДРЕСА_1 (після перейменування - проїзд Тутковського, 6) у м. Житомирі, що складається з трьох кімнат загальною площею 68,58 кв.м., у тому числі жилою площею 38,9 кв.м., у рівних долях належить ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (ОСОБА_9) Олександрівні.

05.11.1996 року сімя позивача виїхала в Ізраїль, а квартиру надала у користування квартирантам.

У 2012 - 2013 роках вони не змогли звязатися з квартирантами та колишніми сусідами і почали турбуватися.

У серпні 2014 року сестра позивача ОСОБА_10 прилетіла до України та за проханням позивача відвідала квартиру, щоб попередити квартирантів про намір продати квартиру і запропонувати їм її купити чи звільнити. Однак, виявила, що у квартирі проживають ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які купили квартиру.

У подальшому позивач звернулась до КП ОСОБА_11 обласне міжміське бюро технічної інвентаризації ОСОБА_11 обласної ради та отримала ксерокопію договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 А у м. Житомирі, посвідченого державним нотаріусом Другої ОСОБА_11 державної нотаріальної контори ОСОБА_12 та зареєстрованого у реєстрі за № 4-5273, згідно якого нібито ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 продали квартиру ОСОБА_13.

Відповідно до замовлення, поданого 22.05.2012 року ОСОБА_2, БТІ 31.05.2012 року зареєструвало її право власності на квартиру.

У подальшому 06.07.2013 року приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу ОСОБА_9 видано правовстановлюючий документ на квартиру на імя ОСОБА_3.

17.07.2013 року приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу ОСОБА_14 нотаріально посвідчила договір купівлі-продажу квартири, згідно якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_15 купив вищезазначену квартиру.

15.10.2013 року приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу ОСОБА_16 нотаріально посвідчив договір купівлі-продажу квартири, згідно якого ОСОБА_15 продав, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 купили вищезазначену квартиру.

Зазначає, що позивач і члени її сімї не були знайомі з ОСОБА_13, не укладали з нею у 1996 році жодних правочинів і не підписували підроблений договір купівлі-продажу, не відвідували ОСОБА_11 державну нотаріальну контору, а за реєстром №4-5273 зазначений інший документ.

Крім того, ОСОБА_7 народилася 19.10.1978 року, а ОСОБА_8 (ОСОБА_9) народилася 17.03.1986 року, тому на час укладення договору купівлі-продажу квартири 23.08.1996 року вони не могли укласти нотаріально посвідчений договір, оскільки у порушення вимог ст.203 ЦК України не мали необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Вважає, що оскільки при укладанні договору купівлі-продажу квартири №8 в будинку № 6 по проїзду Тутковського у м. Житомирі від 23.08.1996 року не було дотримано вимог, передбачених ч.ч.1, 2 ст.203, ст.657 Цивільного Кодексу України, тому договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним.

Позивач ОСОБА_1, явка якої була визнана судом обовязковою, у судове засідання не зявилася, згідно поданої заяви просить розглянути справу у її відсутності та у разі отримання судом оригіналу договору купівлі-продажу квартири від 23.08.1996 року просить призначити почеркознавчу експертизу (т.2 а.с.207).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував і пояснював, що обставини щодо вселення/виселення квартирантів, підстав і умов оплати комунальних та інших платежів у період з 1996 року по 2012 рік йому невідомі. Вважає, що сторонні особи заволоділи квартирою позивача шляхом шахрайських дій. Крім того, для укладення договору купівлі-продажу квартири згідно законодавства мав бути наданий дозвіл органу опіки і піклування, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на час підписання договору були неповнолітніми.

Після оголошеної перерви у судове засідання не зявився, згідно поданої заяви просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (т.2 а.с.216).

Зазначена представником позивача як відповідач ОСОБА_13 (т.2 а.с.197) згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України померла, актовий запис №2265 від 27.09.2010 року (т.2 а.с.193).

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а також згідно ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення у пресі (т.2 а.с.134, 217).

Треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та представник ОСОБА_5 після оголошеної перерви у судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник згідно поданої заяви просить розглянути справу у його відсутності та у задоволенні позову відмовити, оскільки представник позивача як на підставу позову посилається на норми ЦК України, а на час укладення оспорюваного договору діяв ЦК УРСР (т.2 а.с.218).

Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 і її представника, свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло №17817, виданого відділом приватизації державного житлового фонду 04.07.1995 року, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_2 загальною площею 68,58 кв.м (т.1 а.с.10).

Відповідно до копій свідоцтв про народження (т.1 а.с.18, 19) ОСОБА_7 народилася 19.10.1978 року, ОСОБА_8 народилася 17.03.1986 року.

Згідно копії технічного паспорта загальна площа квартири АДРЕСА_3 складає 74,4 кв.м., жила площа 38,9 кв.м (т.1 а.с.11-12).

Відповідно до копії договору купівлі продажу від 23.08.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Другої ОСОБА_11 державної нотаріальної контори ОСОБА_12 та зареєстрованого у реєстрі за №4-5273, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 продали належну їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.07.1995 року квартиру АДРЕСА_1 А у м. Житомирі ОСОБА_2 (т.1 а.с.14).

Як вбачається з копії листа виконавчого комітету ОСОБА_11 міської ради від 31.10.2014 року (т.1 а.с.22) за обліковими даними відділу приватизації державного житлового фонду управління житлового господарства міської ради видачу дублікату свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_3 (нова адреса вул. Тутковського, 6) у м. Житомирі не зареєстровано.

Відповідно до копії довідки КП ОСОБА_11 обласне міжміське бюро технічної інвентаризації ОСОБА_11 обласної ради №1260 від 01.10.2014 року (т.1 а.с.15) відповідно до замовлення, поданого 22.05.2012 року ОСОБА_2, підприємством було 31.05.2012 року зареєстровано право власності заявниці на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.1996 року.

Як вбачається зі спадкової справи №1/2012 до майна померлої 26.09.2010 року ОСОБА_13 (т.2 а.с.47-131) ОСОБА_13 померла 26.09.2010 року, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії 1-ТП №181034, виданого 06.12.2011 року.

Згідно рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10.11.2011 року встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_3 та ОСОБА_13 більш ніж пять років.

23.01.2012 року ОСОБА_3 подала до приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу ОСОБА_9 заяву про прийняття після померлої 26.09.2010 року ОСОБА_13 у спадщину спадкового майна, а саме 30/100 ід.часток житлового будинку №21 та двох земельних ділянок по вул. Закамянській у м. Житомирі та 23.01.2012 року видано відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначене майно та внесено реєстраційні записи до Спадкового реєстру.

06.07.2013 року (майже через півтора роки після подання заяви ОСОБА_3Д.) до приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу ОСОБА_9 подана заява ОСОБА_17, яка діє по довіреності від імені ОСОБА_18, про прийняття після померлої 26.09.2010 року ОСОБА_13 у спадщину квартири №8 по проїзду Академіка Тутковського, 6 у м. Житомирі та 06.07.2013 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначену квартиру та внесено реєстраційний запис до Спадкового реєстру.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 17.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_14 та зареєстрованого в реєстрі за №1013 (т.1 а.с.87), квартиру №8 по проїзду Академіка Тутковського, 6 у м. Житомирі ОСОБА_3 продала ОСОБА_15.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 15.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_19 та зареєстрованого в реєстрі за № 11082 (т.1 а.с.90-93)АДРЕСА_4 по проїзду Академіка Тутковського, 6 у м. Житомирі ОСОБА_15 продав ОСОБА_4 і ОСОБА_5.

Як вбачається з відповіді Житомирського обласного державного нотаріального архіву №916/01-14 від 02.07.2015 року (т.1 а.с.132) у нарядах справ Договори відчуження Другої житомирської державної нотаріальної контори за 1996 рік договір купівлі-продажу, посвідчений Другою житомирською державною нотаріальною конторою 23.08.1996 року за реєстраційним №4-5273 відсутній.

При перевірці журналу реєстрації вчинення нотаріальних дій Другої житомирської нотаріальної контори 23.08.1996 року за реєстраційним №4-5273 зроблено запис про вчинення іншої нотаріальної дії щодо інших осіб.

Згідно листа приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_20 (т.2 а.с.132) договір купівлі-продажу квартири від 23.08.1996 року за реєстром №4-5273 нею не посвідчувався, а підпис на договорі не відповідає її дійсному підпису, про що вона давала покази органам слідства.

Як вбачається з довідки Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області (т.1 а.с.16) наявне кримінальне провадження №0005456 за заявою ОСОБА_1 від 03.10.2014 року про те, що невідомі особи саме шляхом обману та зловживання довірою шахрайським шляхом заволоділи квартирою.

Допитані в якості свідків знайомі позивача ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24 надали суперечливі пояснення щодо того, хто саме, на яких підставах і умовах після відїзду ОСОБА_1 з сімєю в Ізраїль заселяв у квартиру наймачів і оплачував комунальні платежі.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Представник позивача як на підставу позову посилається на недотримання під час укладення договору купівлі-продажу квартири вимог ч.ч.1, 2 ст.203, ст.657 ЦК України.

Однак, відповідно до п.4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року Про судову практику в справах про визнання угод недійсними, яка була чинною на час укладення договору купівлі-продажу квартири від 23.08.1996 року, угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

При цьому, конкретних підстав для визнання договору недійсним згідно норм ЦК УРСР представник позивача не зазначає.

Щодо посилань представника позивача на відсутність дозволу органу опіки і піклування на укладення договору купівлі-продажу квартири від 23.08.1996 року, то згідно ч.1 ст.48 ЦК УРСР (у редакції на час укладення договору купівлі-продажу) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Відповідно до положень ст.ст.13, 14 ЦК УРСР неповнолітні віком від пятнадцяти до вісімнадцяти років вправі укладати угоди за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальників. За неповнолітніх, які не досягли пятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун.

Згідно п.31 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994 року (у редакції на час укладення договору купівлі-продажу), угоди за неповнолітніх, які не досягли 15 років, а також від імені громадян, визнаних у судовому порядку недієздатними, вчиняють батьки, усиновителі або опікуни; угоди за неповнолітніх віком від 15 до 18 років, а також від імені осіб, визнаних у судовому порядку обмежено дієздатними, можуть бути посвідчені лише за умови, якщо вони вчинені за згодою батьків, усиновителів або піклувальників.

Нотаріуси вимагають дозвіл органу опіки і піклування на право опікуна укладати, а піклувальника давати згоду на вчинення від імені підопічного угод, якщо вони виходять за межі побутових. Такими угодами є договори, що потребують нотаріального посвідчення і спеціальної реєстрації про відчуження майна, належного неповнолітнім, відмова від належних підопічному прав, поділ майна, поділ або обмін жилої площі, видача письмових зобов'язань тощо.

Питання про дозвіл на право опікуна вчиняти, а піклувальника давати згоду на вчинення від імені підопічного угод вирішує орган опіки і піклування шляхом прийняття відповідного рішення.

Відповідно до ст.17 Закону України Про охорону дитинства, який набрав чинності 06.06.2001 року, батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

Тобто, на час укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири чинне законодавство передбачало наявність дозволу органу опіки і піклування лише на право опікуна укладати, а піклувальника давати згоду на вчинення від імені підопічного угод та не передбачало наявності дозволу органу опіки і піклування на право батьків укладати угоди за неповнолітніх, які не досягли 15 років, та давати згоду на вчинення угод неповнолітніми віком від 15 до 18 років.

Крім того, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту підроблення підписів ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, а також підпису державного нотаріуса Другої житомирської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 у договорі купівлі-продажу квартири, як не надано і оригіналу договору та зразків підписів для вирішення питання щодо призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.

При цьому, встановлення обставин щодо події підроблення договору купівлі-продажу і використання підробленого договору, а також винних осіб може підтверджуватись вироком суду у кримінальному провадженні, що набрав законної сили.

Таким чином, позивачем не доведено належними і допустимими доказами факту підроблення підписів у договорі купівлі-продажу квартири №8 в будинку № 6 по проїзду Тутковського в м. Житомирі від 23.08.1996 року та наявності підстав для визнання договору недійсним, тому позов задоволенню не підлягає за недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 30, 60, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя Н. М. Анциборенко