Справа № 686/108/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2016 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді - Козак О.В.,

при секретарі Слободянюк А.Ю.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Хмельницького цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову вказав, що 18.06.2014 року відповідач отримала від нього в позику 11000 грн. та пообіцяла повернути до 01 грудня 2016 року, при цьому зобовязалась сплачувати щомісячно 650 грн., що підтверджується власноручно написаною нею розпискою. 04.07.2014 року відповідач сплатила йому 650 грн. і після цього припинила сплачувати гроші. Він неодноразово звертався до відповідачки з вимогою про повернення грошей, але вона під різними приводами ухилялася від їх повернення. В звязку з фактичною відмовою відповідача повернути кошти, він змушений звернутись до суду з примусовим стягнення боргової суми. Тому просить позов задоволити та стягнути з відповідачки на його користь борг за договором позики в сумі 11050 грн. (650 грн. х 17 місяців) та судовий збір.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що згідно розписки від 18.06.2014 року він позичив ОСОБА_3 гроші в сумі 11000 грн., та вони домовились, що вона щомісячно буде повертати йому по 650 грн. Проте вона лише один раз повернула йому 650 грн. та більше коштів не повертала. На його усні вимоги не реагувала.

Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки відповідач позивачу повертала кошти частинами, перераховуючи їх на його банківський рахунок, що підтверджується оригіналами банківських квитанцій. На сьогоднішній день залишилось не повернутими 5747,07грн., строк повернення коштів ще не закінчився, а тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 червня 2014 року ОСОБА_3 отримала в борг у ОСОБА_1 11000 грн., і зобов'язалася повернути кошти до 01.12.2016 року та сплачувати щомісячно платіж в розмірі 650 грн., що підтверджується розпискою, написаною відповідачкою ОСОБА_3 власноручно.

04.07.2014 року ОСОБА_3 сплатила ОСОБА_1 650 грн., що підтверджується розпискою та визнано позивач в судовому засіданні.

На теперішній час, незважаючи на звернення ОСОБА_1 про повернення грошей в тому числі і до суду, ОСОБА_3 не повертає позивачу кошти.

Стаття 526 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст.1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.1050 ч.2 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Представник відповідача на підтвердження повернення коштів позивачкою, надав квитанції, згідно яких було перераховано на картку 536354********40: 04.07.2014р. -650грн.; 13.09.2014р. - 650грн.; 25.03.2015р. - 598грн.; 08.05.2015р. - 502грн.; на картку 516875********92: 10.09.2014р. - 646,75грн.; 10.10.2014р.- 597грн.; 11.03.2015р. - 296,51грн.; 20.04.2015р. - 396,01грн.; 06.07.2015р.-266,65грн.

Проте, вказані докази суд оцінює критично і до уваги не приймає, оскільки надані квитанції не містять прізвища особи, що його здійснила та призначення платежу. Окрім того, згідно листа ПриватБанку від 29.09.2016 року № 20.1.0.0.0/7-20160927/1359 платником за квитанціями від: 06.07.2015р., 20.04.2015р., 11.03.2015р.,08.05.2015р. була - ОСОБА_4; 10.10.2014р., 13.09.2014р. був - тел.(+38)**025; 10.09.2014р. був - тел.(+38)**375; 04.07.2014р. була - картка 53**. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що платником вказаних коштів була саме відповідач ОСОБА_3 суду надано не було. При цьому позивач заперечив отримання коштів на банківську картку від відповідачки.

Також слід зауважити, що згідно розписки від 18.06.2014 року ОСОБА_3 отримала в борг у позивача 11000 грн., які зобовязувалась повернути до 01.12.2016 року щомісячними платежами по 650 грн. з 18.06.2014 року. Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач мала повернути позивачу суму більшу ніж 11000 грн. позивачем суду не надано. Не обгрунтовані та не підтверджені позивачем належними та допустимими доказами і його вимоги про повернення йому суми позики без врахування суми повернутої позики відповідачем 650 грн..

Враховуючи наведене, порушення позивачкою умов зобовязання щодо повернення коштів щомісячними платежами, а також те, що 04.07.2014 року відповідачка сплатила позивачу 650 грн., суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 18.06.2014 року в сумі 10350 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 516,25 грн. (11050 грн.:100%=110,50 грн. 1%; 10350 грн.:110,50=93,66%; 551,20 грн.:100%х93,66%=516,25 грн.).

Керуючись ст.ст. 526, 1046-1050 ЦК України, ст.ст.10,11,60,61,88,212-215, 224 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1 заборгованість за договором позики від 18.06.2014 року в сумі 10350 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 516,25 грн..

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: