Єдиний унікальний номер 234/1744/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1864/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Папоян В.В.

за участю секретаря Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу пуб-лічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного ак-ціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до відпові-дачів про стягнення солідарно суми боргу, посилаючись на те, що ПАТ «Укрсоцбанк» ві-дповідно до договору № 150/3-842 від 02 жовтня 2008 року надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 100 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування креди-том у розмірі 13,5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим термі-ном погашення 01.05.2023 року (щомісячні платежі у період з листопада 2008 року по травень 2023 року у розмірі 1 309,93 доларів США). З метою забезпечення виконання по-зичальником ОСОБА_1 зобов'язань перед кредитором за договором кредиту № 150/3-842 від 02 жовтня 2008 року, 02 жовтня 2008 року між Акціонерно-комерційним ба-нком соціального розвитку «УРСОЦБАНК», ОСОБА_1 (Позичальник) та ОСОБА_2 (Поручитель) було укладено Договір поруки № 150/5-8186.

Відповідач ОСОБА_1 в порушення умов договору, у встановлені строки не сплачував суми Кредиту та процентів за його користування, в результаті чого утворилася заборгованість на 21 жовтня 2015 року (за курсом НБУ еквівалентно 210 370,41 грн.) в сумі 5 480 131,44 грн., а саме: заборгованість за кредитом в сумі 2 256 862,99 грн., забор-гованість за відсотками за користування кредитом в сумі 1 654 406,28 грн., заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення кредиту 1 082 667,22 грн. та заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення відсотків 486 194,95 грн. Позивач просив стягнути з відповіда-чів солідарно заборгованість в сумі 5 480 131,44 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 82 201,97 грн., сплачені при подачі позову.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 15 вересня 2016 ро-ку позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредит-ним договором у сумі 5 221 289,37 грн. та судовий збір у розмірі 78 319,34 грн. В іншій частині позову відмовлено.

На вказане рішення ПАТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15 вересня 2016 року скасу-вати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стяг-нути солідарно з відповідачів суму судового збору за подання позовної заяви та апеляцій-ної скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник позивача зазначив, що суд при винесенні рішення помилково визначив поруку ОСОБА_2 припиненою. Суд посилався на п.п. 1,4 ст. 559 ЦК України, відповідно до яких порука припиняється також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Проте додатковою угодою до кредитного договору, а саме Договором про внесення змін №5 від 5 квітня 2013 року до Договору кредиту № 150/3-842 від 2 жовтня 2008 року зобов'язання позичальника не змінено, а обсяг його відповідальності не збільшувався. Договором про внесення змін №5 від 5 квітня 2013 року передбачено можливість дострокового погашення кредитної заборгованості на пільгових умовах. Таким чином, згода поручителя на підписання вказаної угоди не потребується, а відсутність такої згоди в даному випадку не може бути підставою для припинення поруки. Крім того виходячи зі змісту Додаткової угоди №3 до договору поруки від 2 серпня 2012 року, поручителем надано згоду на дострокове погашення кредиту у випадках, передбачених кредитним договором та додатками до нього. Тобто, наявна попередня згода поручителя на зміну умов основного договору, в тому числі виражена в договорі поруки.

Також суд при визнанні поруки припиненою вийшов за межі позовних вимог, адже право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, проте зустрічного позову чи будь-якого іншого позову до Банку про визнання поруки припиненою з 5 квітня 2013 року і по теперішній час не надходило.

Крім того судом було необґрунтовано зменшено суму штрафних санкцій за період з 20 жовтня 2014 року по 20 жовтня 2015 року.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи (а.с.199, 201) в судове засідання не з'явився з невідомих причин.

Відповідач ОСОБА_2, який представляв як себе так й ОСОБА_1 за дові-реністю, проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду змінити в частині стягнення пені.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2, дослідивши ма-теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскар-ження, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а оска-ржуване рішення скасуванню, виходячи з наступних підстав.

При ухвалені рішення суд виходив з того, що позовні вимоги про стягнення забор-гованості з поручителя ОСОБА_2 є недоведеними. Судом було зазначено, що з дого-вору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиня-ється, тому підлягає застосуванню ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняєть-ся, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги поручителю. Тому навіть якщо в межах строку дії по-руки було пред'явлено претензію, і поручитель не виконав указаних в ній вимог, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Крім того судом першої інстанції було зменшено розмір суми пені за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитом. Суд обґрунтував це тим, що ПАТ «Укрсоцбанк» не пред'являло до ОСОБА_1 письмових вимог про дострокове повернення суми кредиту, та крім того ані кредитний договір, ані додаткові угоди до нього не містять дострокового повернення грошових коштів та штраф-них санкцій.

Але з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між Акціонерно-комерційним банком соці-ального розвитку «УКРСОЦБАНК» (Кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено Договір кредиту № 150/3-842 від 02 жовтня 2008 року. Позивач надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 100 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5% на рік на суму залишку забо-ргованості за кредитом з кінцевим терміном погашення 01 травня 2023 року (а.с.10-17).

Додатковою угодою № 1 від 14 листопада 2008 року встановлені щомісячні платежі у період з листопада 2008 року по травень 2023 року у розмірі 671 долар США (а.с.19-21).

З метою забезпечення виконання позичальником ОСОБА_1 зобов'язань пе-ред кредитором за договором кредиту № 150/3-842 від 02 жовтня 2008 року, 02 жовтня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УРСОЦБАНК», ОСОБА_1 (Позичальник) та ОСОБА_2 (Поручитель) було укладено Договір поруки № 150/5-8186.

Відповідно до п.1.1 Договору поруки № 150/5-8186 від 02 жовтня 2008 року, Пору-читель зобов'язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за вико-нання Позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених Договором кредиту № 150/3-842 від 02 жов-тня 2008 року.

1 грудня 2010 року між АКБ СР «УРСОЦБАНК» (Кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору кредиту № 150/3-842 від 02 жовтня 2008 року, за умовами якого було змінено розмір щомісячних платежів з 671 долара США до 777 доларів США, тобто було збільшено обсяг відповідальності на 106 доларів щомісячно (а.с.22-25).

5 травня 2013 року між АКБ СР «УРСОЦБАНК» (Кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено Договір про внесення змін №5 до Договору кредиту № 150/3-842 від 02 жовтня 2008 року, за умовами якого було змінено п.1.1.1 вказаного Дого-вору кредиту, а саме - п.2.4 сторони домовились, що погашення кредиту в сумі 102 636,34 доларів США здійснюється Позичальником не пізніше 04 липня 2013 року.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням за-безпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встанов-лений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як зазначено у правовому висновку Верховного Суду України, що міститься у справі № 6-2662цс15 від 20.04.2016 року, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов'язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, проце-нтної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано об-тяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів пове-рнення кредитів.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що додатковими угодами до креди-тних договорів внесено без згоди поручителів зміни, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителів, що було встановлено під час судового розгляду і не спрос-товано кредитором.

Зокрема, цими додатковими угодами було скорочено термін повернення кредитних коштів, що призвело до збільшення періоду нарахування підвищеної кредитної ставки, а отже, й до збільшення обсягу відповідальності поручителів.

Таким чином, у справі, яка переглядається, є підстави вважати поруку припиненою, оскільки в додаткових угодах до кредитних договорів, укладених без згоди поручителя, закладені умови, що всупереч положенням частини першої статті 559 ЦК України збільшують обсяг відповідальності поручителя.

Отже, враховуючи збільшення відповідальності поручителя, що мало місце 5 трав-ня 2013 року, без згоди поручителя, колегія суддів вважає поруку припиненою, внаслідок чого в задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 варто відмовити.

Суд першої інстанції, як на правовому підставу для відмови у стягненні заборгова-ності за кредитом з поручителя помилково послався на постанову Верховного Суду Укра-їни від 17.02.2016 року по справі № 1844цс15, оскільки судами попередніх інстанцій у справі № 1844цс15 були стягнути кредитні кошти саме з поручителя й Верховний Суд України з цим погодився.

Що стосується стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені за не-своєчасне повернення відсотків за користування кредитом колегія суддів зазначає наступ-не.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до якої на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року гро-мадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Мініст-рів України переліку, де проводилася антитерористична операція, та банки та інші фінан-сові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредит-ними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до копій паспорта місце проживання позичальника ОСОБА_1 у 2010 році зареєстровано у АДРЕСА_1. Місце проживання поручителя ОСОБА_2 у 1997 році зареєстровано у АДРЕСА_2 (а.с. 51,67).

Міста Донецьк та Краматорськ Донецької області, де зареєстровані відповідачі, внесені до п. 1 та 16 ч. 1 Додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 гру-дня 2015 р. № 1275-р «Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася анти-терористична операція».

Як вбачається з розрахунку заборгованості, пеня за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 1 082 667,22 грн. та пеня за несвоєчасне погашення відсотків у сумі 486 194,95 грн. нараховувалась позивачем починаючи з 20 жовтня 2014 року, тобто після введення мора-торію Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосу-вання норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення суду.

Таким чином у відповідності до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на пе-ріод проведення антитерористичної операції» пеня нарахована відповідачам у період піс-ля 14 квітня 2014 року не підлягає стягненню.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду пер-шої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

При цьому суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрун-тованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, за-явлених у суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витра-ти.

За подання позову позивачем було сплачено судовий збір у сумі 82 201,97 грн. та за подання апеляційної скарги 90 422.17 грн., а разом 172 624,14 грн.

Позовні вимоги задоволено частково (а саме 71,37%), а тому і судовий збір підлягає частковому стягненню. 172 624,14*71,37% = 123 201, 85 грн.

Таким чином з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» слід стягнути понесені ним судові витрати у сумі 123 201, 85 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд Донецької області, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15 вересня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені та відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя, стягнення судового збору скасувати.

В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним догово-ром № 150/3-842 від 02 жовтня 2008 року з поручителя ОСОБА_2 ві-дмовити.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 1 082 667, 22 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 486 194,95 грн. відмовити.

Вважати стягнутою з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» загальну суму заборгованості за кредитним дого-вором № 150/3-842 від 02 жовтня 2008 року у розмірі 3 911 269 (три мільйони дев'ятсот одинадцять тисяч двісті шістдесят дев'ять) грн. 27 коп.

Стягнути ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі 123 201 (сто двадцять три тисячі двісті одна) грн. 85 коп.

В іншій частині рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: