АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанська Н.К., Лисака І.Н.

секретар: Шерівська Ю.А.

з участю сторін: представника позивача - Остафійчук Л.А.,

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Головного управління Державної Фіскальної Служби у Чернівецькій області до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача Служба у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням та зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Головного управління Державної Фіскальної Служби у Чернівецькій області на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 березня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року Головне управління Державної Фіскальної Служби у Чернівецькій області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача Служба у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням та зобов'язання вчинити певні дії.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 14.12.2007 року Державною податковою адміністрацією в Чернівецькій області в особі голови Фищука О.Г.

_________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 22ц/794/605/2016р. Головуючий у І інстанції: Гончарова І.М.

Категорія: 46 Суддя-доповідач: Владичан А.І.

було вчинено правочин серії ВКА № 545384 щодо купівлі - продажу службового житла за адресою АДРЕСА_1. Відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 24.11.2009 № 841/22 дане житло закріплене як службове за Державною податковою адміністрацією Чернівецької області.

17.06.2009 року видано ордер від НОМЕР_1 на право зайняття цього приміщення ОСОБА_2, як такому, що працював на посаді начальника управління боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом Державної податкової адміністрації в Чернівецькій області.

У 2013 році ОСОБА_2 звернувся до Міністерства доходів і зборів України з проханням дозволити йому цю квартиру приватизувати. Однак, такого дозволу не отримав. Крім того, на лист ГУ ДФС у Чернівецькій області від 05.03.2015 року №1199/8/24-13-03-02 щодо подальшого використання службової квартири ОСОБА_2, ДФС України було вказано, що зазначене службове житло повинно використовуватись ГУ ДФС у Чернівецькій області у відповідності до вимог Положення про порядок використання службових жилих приміщень і користування ними в Українській СРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. №37. ДФС України прийнято рішення про збереження за цією квартирою статусу службової.

В червні 2012 року ОСОБА_2 був звільнений з органів ДПС за згодою сторін. Разом з тим, квартиру, яка є предметом даного спору він не звільнив і використовує її не за цільовим призначенням - фактично у ній не проживають ні він, ні члени його сім'ї, тобто не має підтверджених потреб у її подальшому використанні.

Попередженням Головного Управління Державної Фіскальної Служби у Чернівецькій області від 06.05.2015 №638/10/24-13- 10-03, було доведено до відома ОСОБА_2 про те, що у відповідності до вимог ст.124 Житлового кодексу Української СРСР він, як тимчасовий наймач, та члени його сім'ї втратили право на користування службовою квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язано звільнити її згідно акта прийому-передачі до 22.05.2015 року.

29.05.2015 на адресу Головного Управління Державної Фіскальної Служби у Чернівецькій області надійшов лист ОСОБА_2 від 25.05.2015 про відмову від звільнення вказаної службової площі без надання іншого житла.

Просило суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 такими, що втратили право користування даним службовим житловим приміщенням та зобов'язати ОСОБА_2 здати ключі від службового жилого приміщення до ГУ ДФС у Чернівецькій області, так як відповідачі на підставі ст. 71 ч.1 ЖК УРСР втратили право користування цим приміщенням.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Головне управління Державної Фіскальної Служби у Чернівецькій області, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, визнавши відповідачів такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням.

В своїй апеляційній скарзі посилаються на те, що зазначене житло було закріплене як службове за Державною податковою адміністрацією в Чернівецькій області відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 24.11.2009 №841/22. Службове жиле приміщення надається робітникам, службовцям на час виконання ними обов'язків, які потребують проживання в такому приміщенні. У зв'язку зі звільненням з органів ДПС в червні 2012 року ОСОБА_2 не перебуває у трудових відносинах з органами ДПС (ДФС як правонаступником), не потребує забезпечення службовим житлом у м. Чернівці, та безпідставно не звільняє надану йому у якості службової житлову квартиру.

Також зазначають, що згідно декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру ОСОБА_2 за 2014 рік сім'ї ОСОБА_2 у 2014 році належали квартири площею 76,8 м2 (адреса: АДРЕСА_2) та 52,2 м2 (адреса: АДРЕСА_3), тому наявність у відповідача власного житла для проживання із членами родини підтверджує ненастання негативних наслідків у вигляді позбавлення користування службовим житлом для неповнолітньої дитини.

Крім викладеного, особливої уваги заслуговує той факт, що ОСОБА_2 у вищезазначеній декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік власноручно вказано його фактичне місце проживання - «АДРЕСА_2". Адреса службової квартири «АДРЕСА_1» вказана у цій декларації ОСОБА_2 як місце реєстрації. Встановлено, що ОСОБА_2 недобросовісно використовується власність державного органу, а саме надання службової квартири у користування квартирантам, що не відповідає ні принципу економічного добробуту, ні охорони моралі.

Так, у позовній заяві (в редакції від 10.06.2015 року) було зазначено, що з липня 2014 року по дату подання позову термін нецільового використання службової квартири ОСОБА_2 та членами його сім'ї вже склав понад 10 календарних місяців, що свідчить про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що потягло неправильне вирішення справи по суті.

Безпідставними є також посилання ОСОБА_2 на військовий квиток та інвалідність так як відповідачем не надано жодного доказу про причинно-наслідковий зв'язок між військовою службою та інвалідністю, що є обов'язковою умовою для віднесення його до пільгової категорії осіб.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції правомірно виходив з їх недоведеності та необґрунтованості з огляду на таке.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 24.11.2009 № 841/22 квартира АДРЕСА_1 закріплена як службова за Державною податковою адміністрацією Чернівецької області.

Згідно ордеру від 17.06.2009 НОМЕР_1 ОСОБА_2 надано право на зайняття квартири АДРЕСА_1, як такому, що працював на посаді начальника управління боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом Державної податкової адміністрації в Чернівецькій області.

В червні 2012 року наказом ДПС України від 12.06.2012 №1208-0 ОСОБА_2 був звільнений з органів ДПС за згодою сторін, однак квартиру, яка є предметом даного спору він не звільнив.

Листом ГУ ДФС у Чернівецькій області від 05.03.2015 р. №1199/8/24- 13-03-02 щодо подальшого використання службової квартири ОСОБА_2, ДФС України було вказано, що зазначене службове житло повинно використовуватись ГУ ДФС у Чернівецькій області у відповідності до вимог Положення про порядок використання службових жилих приміщень і користування ними в Українській СРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. №37.

Відповідно до ст. 5, ч. 1, 4 ст. 6, ч.ч.1,2 ст. 71, ст. 72, ч. 1 ст. 118 Житлового кодексу України, які передбачають, що , - Державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). При цьому заселення житла, яке знаходиться у віданні міністерств, державних комітетів та відомств проводиться з чітким дотриманням норм ЖК Української РСР.

Згідно з ч.1 ст. 122, ст.124 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Перелік осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення визначено статтею 125 ЖК України. Даний перелік є вичерпним.

Як розяснено у п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», з наступними змінами, - у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених правових норм, член сім`ї наймача (колишній член) може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав відсутності понад шість місяців у цьому жилому приміщенні, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що згідно наданих позивачем доказів на підтвердження позовних вимог, а саме актів від 26.02.2015 року, від 16.03.2015 року та 14.04.2015 року (а.с.7-9) вбачається, що зі слів сусідів ОСОБА_2, разом зі своєю сім'єю у спірній квартирі не проживають з січня місяця 2015 року, тому посилання апелянта на не проживання відповідача більше 10 місяців належним та допустимими доказами не підтверджено.

На підставі вищезазначеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги Головного управління Державної Фіскальної Служби у Чернівецькій області про втрату права користування житловим приміщенням є передчасним, так як визначений законодавством строк, а саме 6 місяців, які визначені законодавством як термін, який дає право наймачу бути відсутнім в спірній житловий квартирі без поважних причин, на момент звернення позивача до суду не збіг, так як з 1 січня 2015 року до 11 червня 2015 року пройшло 5 місяців та 11 днів.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Ті обставини, на які посилався позивач а саме, що відповідач використовує спірне житлове службове приміщення не за призначенням, здав квартиру у найм стороннім особам, не знайшли свого підтвердження, оскільки ці обставини а саме, оплата за користування спірним приміщенням та укладання відповідного договору в письмовій формі, що визначено ст. 818 ЦК України, суду не доведені та не підтверджені належними доказами відповідно до вимог ст. ст. 57 -59 ЦПК України.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної Фіскальної Служби у Чернівецькій області відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 березня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: