РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - СЕМІРЯД І.В.

при секретарі - ВОРОНІНІ Д.Г.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

15.08.2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 480358,10 гривень у тому числі суму основного боргу 297799,10 грн. з урахуванням індексу інфляцій - 163491,71 грн. та три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 19 067,26 гривень та покласти на відповідача суму судового збору у розмірі 4803,58 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 червня 2012 року він уклав договір позики з ОСОБА_4, згідно предмету договору він передав у власність ОСОБА_4 на умовах повернення грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США, які відповідачка повинна була повернути 25.06.2014 року. Однак за цей період вона повернула лише 8000 доларів США, на день звернення до суду залишився борг у розмірі 12 000 доларів США.

Про фактичне отримання ОСОБА_4 коштів була надана розписка від 25.06.2012 року.

Також позивач вказує, що 17.05.2016 року ним було направлено відповідачу вимогу про повернення заборгованості за договором позики, яку вона отримала особисто 28.05.2016 року, однак кошти вона не повернула.

Крім того, ОСОБА_3 зазначив, що у звязку з тим, що відповідач не повернула суму позики вона порушила взяті на себе зобовязання і повинна сплатити суму основного боргу у розмірі 12 000 доларів США, що еквівалентна 297 799,11 грн., суму боргу з урахуванням індексу інфляцій за весь період, що становить 163 491,71 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 19 067,26 грн., навівши відповідні розрахунки.

Таким чином, на думку позивача, всього сума боргу становить 297 799,11 грн.+ 163 491,71 грн. + 19 067,26 грн. = 480 358,10 грн.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлення своєчасно та належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав зазначених у ньому.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлений своєчасно та належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав частково, при цьому пояснив, що дійсно відповідачка отримала від позивача кошти у розмірі 20 000 доларів США, індекс інфляції не підлягає стягненню, оскільки позика була отримана ОСОБА_4 у іноземній валюті. Крім того, вони не згодні з кількістю днів та сумою, що стягується за 3% річних від простроченої суми, а саме замість 779 днів, зазначених у позові, на їх думку кількість днів становить 777.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 25 червня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір позики.

Згідно предмету договору ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 на умовах повернення грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США, які відповідачка повинна була повернути 25.06.2014 року.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов'язковим в силу ст. 214-2 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

На підтвердження свого право на пред'явлення вимоги до відповідача про повернення грошових коштів, отриманих у позику, позивачем суду надано письмову розписку від 25.06.2012 року.

Згідно письмової розписки від 10.05.2006 року відповідач зобовязався повернути грошові кошти позивачу в розмірі 20 000 доларів США в строк до 25.06.2014 року.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_4 повернула позивачу лише частину боргу у сумі 8000 доларів США.

На день звернення до суду, за ОСОБА_4 залишилось невиконане зобовязання у розмірі 12 000 доларів США.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку , що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

17.05.2016 року позивачем було направлено відповідачу вимогу про повернення заборгованості за договором позики, яку ОСОБА_4 отримала особисто 28.05.2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, однак зазначені кошти вона не повернула.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми позики в розмірі 12 000 доларів США.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення.

На підставі викладеного, з урахуванням того, що офіційний курс гривні щодо долара США, встановлений НБУ станом на 25.10.2016 року становить 1 долар США = 25,640480 грн., отже з заборгованість відповідача перед позивачем становить 307685,76 грн. (12 000 доларів США х 25,640480 грн. = 307685,76 грн.)

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зважаючи на те, що суд позбавлений можливості вийти за межі заявлених позовних вимог, а у судовому засіданні представник позивача наполягав на стягнення суми позики станом на день звернення до суду, тому суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 297799,10 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимога про застосування до суми боргу індексу інфляції задоволенню не підлягає з таких підстав.

Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періодів порівнянні з базовим.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті.

Відповідно до договору позики, позивач передав відповідачеві в користування грошові кошти в доларах США, а тому жодних підстав стягувати дану суму з урахуванням індексу інфляції немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу..

Термін прострочення, на який нараховується сума індексів інфляції починається з 26.06.2014 року, тобто з наступного календарного дня після останнього дня виконання зобовязання.

Сума 3% річних від суми боргу становить:

за період з 26.06.2014 року по 31.12.2014 року становить 188 - кількість прострочених днів 297799,10 * 3 / 100 / 365 дні * 188 дні = 4601,60 грн.

за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року становить 365 - кількість прострочених днів (297799,10 * 3 / 100 = 8933,97 грн.

за період з 01.01.2016 року по 11.08.2016 року становить 223 - кількість прострочених днів (297799,10 * 3 / 100 / 365 дні * 223 дні = 5458,15 грн., а всього 18 993,72 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 складає 297 799,10 грн. (сума основного боргу) + 18 993,72 грн. (сума 3% річних) = 316 792,82 (загальна сума заборгованості).

Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 4803,58 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212 215, 224-226 ЦПК України та ст.ст. 16, 526, 533 1046, 1047 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) борг у розмірі 316 792,82 (триста шістнадцять тисяч сімсот девяносто дві гривні 82 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) судовий збір у розмірі 4803,58 грн. (чотири тисячі вісімсот три гривні 58 коп.)

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику..

СУДДЯ: