У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Ситнік О.М.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, індексу інфляції та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на заочне рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 20 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Азовелектросталь» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, індексу інфляції та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що працювала на ПрАТ «Азовелектросталь», де їй перестали виплачувати заробітну плату. Позивача було звільнено у зв'язку із скороченням штату згідно з ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Після звільнення остаточний розрахунок із позивачем проведено не був. Заборгованість із заробітної плати було виплачено лише 29 вересня 2015 року.

У зв'язку із непроведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просила стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати 15 052,80 грн та індекс інфляції в розмірі 6 328,32 грн.

Також зазначала, що у зв'язку з порушенням права на заробітну плату їй була завдана моральна шкода, розмір якої позивач оцінила в 10 000 грн.

.

Заочним рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Азовелектросталь» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 2 257,92 грн з утриманням з ПрАТ «Азовелектросталь» з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті та 200 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

У решті заявлених позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 20 січня 2016 року заочне рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 листопада 2015 року змінено. Стягнуто з ПрАТ «Азовелектросталь» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 5 080,32 грн.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та вирішити спір по суті.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з висновками районного суду про те, що нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно проводити з моменту звернення позивача до суду, оскільки в день звільненні вона була відсутня на роботі та за розрахунком безпосередньо до відповідача не зверталася, натомість звернулася з позовом до суду, водночас судом першої інстанції не правильно, на думку суду, підрахована кількість днів, за які необхідно стягнути середній заробіток.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності ‒ на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду повністю не відповідає.

Установлено, що ОСОБА_3 з 16 листопада 2007 року по 05 лютого 2015 року знаходилася в трудових відносинах з ПрАТ «Азовелектросталь».

05 лютого 2015 року ОСОБА_3 звільнено у зв'язку із скороченням штату відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

При звільненні ОСОБА_3 нараховані кошти, які не було їй виплачено у день звільнення, оскільки вона була відсутня на роботі, що підтверджується відповідним табелем обліку використання робочого часу (а. с. 31).

Також установлено, що розрахунок з позивачем товариство провело частинами 25, 28 та 29 вересня 2015 року.

Матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_3 до відповідача з вимогою про виплату належних їй коштів до звернення з даним позовом до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 2 цієї статті при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Установивши під час розгляду справи про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, якщо він не був у цей день на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 березня 2013 року у справі № 6-15цс13.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України на вказане уваги не звернув, встановивши, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, оскільки вона не була у цей день на роботі, не звернув уваги, що ці кошти не були виплачені й наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок (звернення з позовною заявою до суду), тобто апеляційний суд не перевірив належним чином висновки суду першої інстанції, не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 20 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак