АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2575/16 Головуючий 1 інст. Рибальченко І.Г.
Справа № 626/20/16-ц Доповідач - Пономаренко Ю.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участю секретаря: Каплоух Н.Б.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором б/н від 26.10.2012 року, який було укладено між ОСОБА_4 та позивачем.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що 25.01.2012 року ОСОБА_4 став клієнтом ПАТ КБ "ПриватБанк", індетифікувався та ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої отримав кредитну карту "Універсальна". Відповідно до укладеного договору № б/н від 26.10.2012 року ОСОБА_4 отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

26.05.2014 року ОСОБА_4 помер. Спадкоємцем померлого є його мати ОСОБА_3, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно повідомлення Красноградської державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_4 заведено спадкову справу №334/2014 на підставі претензії ПАТ КБ "ПриватБанк". ОСОБА_3 було направлено ПАТ КБ "ПриватБанк" лист-претензію від 26.01.2015 року щодо сплати заборгованості за кредитним договором, що був укладений ОСОБА_4, в сумі 7261,59 грн. На час розгляду справи заборгованість за договором не сплачена, тому ПАТ КБ "ПриватБанк" просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 26.10.2012 року у сумі 7261,59 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим та постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду 1 інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з таких підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України, за приписами частини 3, відповідно до якої звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Відповідно з ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що звернення до суду кредитора спадкодавця з позовом до спадкоємця про стягнення заборгованості за договором кредиту, не може вважатися належним способом захисту порушеного права кредитора, оскільки відносини між кредитором ПАТ КБ "ПриватБанк" і боржником кредитного договору припинилися у звязку зі смертю останнього 26.05.2014 року, а його мати стороною кредитного договору не була, дані відносини не можуть регулюватися нормами закону, які передбачають загальні наслідки невиконання стороною договірних зобовязань, зокрема такі, як стягнення заборгованості за договором кредиту.

Судова колегія не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Матеріали справи містять дані про те, що відповідно до кредитного договору б/н від 26.10.2012 року ОСОБА_4 отримав кредит у ПАТ КБ "ПриватБанк"зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором банк виконав вчасно й повністю, надавши кредитні кошти.

Згідно із свідоцтвом про смерть, ОСОБА_4 помер 26 травня 2014 року.

Станом на дату смерті ОСОБА_4 - 26.05.2014 року, заборгованість за кредитним договором, укладеним між ним та банком складала 7261,59 грн., з яких 6601,64грн.- заборгованість по кредиту, а 659,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і штрафи тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися для сплати спадкоємцям. Ураховуючи, що згідно зі статтею 1216 ЦК до спадкоємців переходять права і обов'язки спадкодавця, вони мають сплатити відсотки за їх використання в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Позивачем в обґрунтування своїх позовних надано лише паспортні дані ОСОБА_3, яка зареєстрована за місцем реєстрації померлого ОСОБА_4, та яка заперечує наявність майна у померлого сина та вступ нею у спадщину. Разом з тим, матеріали справи не містять даних щодо існування спадкової маси після померлого ОСОБА_4, як не містять даних щодо вступу у спадщину його матері ОСОБА_3

З огляду на вищезазначене, колегія суддів, виходячи з вимог законодавства, що спадкоємці відповідають за борги спадкодавця в межах вартості майна, одержаного в спадщину, а при відсутності чи недостатності спадкового майна кредитне зобовязання припиняється неможливістю виконання чи недостатністю спадкового майна, беручи до уваги що позивачем у відповідності до ст.60 ЦПК України не надано доказів наявності спадкового майна та вартості цього майна, вступ у спадщину ОСОБА_3, не знаходить підстав для задоволення позовних вимог за їх недоведеністю.

У зв'язку з викладеним, судова колегія на підставі п.п.3,4 ст.309 ЦПК України скасовує рішення суду 1 інстанції та ухвалює нове про відмову в задоволенні позовних вимог «ПриватБанк».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш І Л А :

Апеляційну скаргу Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року скасувати та ухвалите нове.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити з інших підстав.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Ю.А. Пономаренко

Судді А.П. Івах

ОСОБА_1