Справа № 464/2588/16 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/3380/16 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар Фейір К.О.,

з участю ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 25 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гулид Галини Пилипівни про розірвання договору довічного утримання,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гулид Галини Пилипівни про розірвання договору довічного утримання повернуто позивачу.

Ухвалу суду оскаржила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 Зазначає, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. Вважає помилковим висновок суду про те, що позовна заява має подаватися відповідно до правил ч. 1 ст. 114 ЦПК України, якою встановлено виключну підсудність. Стверджує, що предметом поданої позовної заяви є не право на нерухоме майно, а саме розірвання договору, що зазначено в прохальній частині позовної заяви, а тому відповідно підлягає розгляду за правилами встановленими ст. 109 ЦПК України. Вважає, що справа підсудна Сихівському районному суду м. Львова, а тому просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Відповідно до ч.1 ст.109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або місцем її перебування.

Отже, якщо відповідачем є фізична особа, то позов за загальним правилом пред'являється за її місцем її проживання або місцем її перебування.

Згідно з ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до п.41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» (далі - Постанова) перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Також згідно з п.42 Постанови виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачка ставить вимогу про розірвання договору довічного утримання, за яким останньою передано у власність ОСОБА_4 квартиру №17 на вул.Кульчицької,1 в м.Львові, і яка не знаходиться на території Сихівського району м.Львова, то вказаний позов не підсудний Сихівському районному суду м.Львова.

Висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та положенням закону.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гулид Галини Пилипівни про розірвання договору довічного утримання, укладеного з ОСОБА_4 11.06.2015 року. (а.с.1-3)

А відтак, спір стосується нерухомого майна - належної позивачці квартири, в зв»язку з чим правильним є висновок суду першої інстанції про непідсудність справи Сихівському районному суду м.Львова з посиланням на ч.1 ст.114 ЦПК України.

Посилання апеляційної скарги на те, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає висновку суду не спростовує, так як вказаний перелік стосується ст.114 ЦПК України, а не переліку, вказаного в п.42 Постанови.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали.

Керуючись п.1 ч.2 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 25 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.