Справа № 639/5123/16-ц
2/639/1797/16
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
6 жовтня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова
у складі: головуючого судді - Іванової І.В.,
за участю секретаря - Тущенко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитини, -
1 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить ухвалити рішення, згідно якого стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2 000,00 гривень щомісячно, з дня предявлення ним позову до суду та до досягнення сином повнолітнього віку.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що наприкінці 2008 року він познайомився з відповідачем та з травня 2009 року вони стали проживати як чоловік та жінка однією сімєю за його адресою. 21.12.2009 року у них народився син: ОСОБА_3, якого вони разом з відповідачем виховували до середини літа 2011 року. Після того часу відповідач разом з дитиною переїхала проживати до своєї матері, а з осені 2011 року утворила нові стосунки з іншим чоловіком. Позивач зазначив, що весь час, коли син проживав окремо від нього, він приймав участь у його вихованні та утриманні.
У лютому 2012 року відповідач передала йому сина для проживання та на виховання, а сама виїхала до Таїланду на заробітки, де пропрацювала танцюристкою 2 місяці. По приїзду до України відповідач до дитини не повернулась, стала проживати з іншим чоловіком та утворила нову сімю. Таким чином з лютого 2012 року дитина постійно проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні.
З квітня 2012 року хоча відповідач і працювала в м. Харкові в нічних клубах та мала інше місця проживання, вона спілкувалася та турбувалася про дитину дуже рідко. Спочатку брала дитину до себе 1-2 рази на тиждень, потім лише відвідувала дитину 1-2 рази на місяць, пізніше не зявлялася більше місяця та триваліший час. Посилалася на те, що в її місці проживання немає місця для сну дитини, їй потрібен час для налаштування її життя. В подальшому час від часу виїжджала та працювала танцюристкою також в Тайланді, Ізраілі і Росії.
В останні 2 роки відповідач відвідувала дитину лише декілька разів: по 1 дню - у лютому і травні місяці 2015 року, 2 дні - у вересні 2015 року, 2 дні - у січні 2016 року та 1 раз - у червні 2016 року.
З лютого 2012 року та по теперішній час (літо 2016 року), тобто за період протягом більше 4 років при умові, що дитина росте (постійно змінюється її розмір одежі, взуття), день у день потребує харчування, догляду лікарів, розвитку здібностей, інше, відповідач купила дитині декілька предметів одягу та кілька разів фінансово допомагала у лікуванні дитини.
Позивач зазначив, що він батько, з яким постійно проживає дитина, має добрий стан здоровя, працює неофіційно, має непостійний дохід, інших дітей не має. Дитина проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Сину повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум, який для дітей віком від 6 до 18 років у період з 01.05.2016 року по 30.11.2016 року становить 1 531,00 грн., з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року становить 1 637,00 грн. Відповідач здорова, інвалідом не являється, працездатна, працює неофіційно, інших дітей не має. Вона належної участі в утриманні дитини не приймає, добровільної домовленості про сплату аліментів між ними немає. Наданих відповідачем коштів та декількох предметів одягу явно не вистачає для задоволення потреб дитини. Відповідно до сімейного законодавства, батьки рівні у своїх обовязках щодо утримання дітей. Тому він вважає, що для забезпечення належного рівня догляду за дитиною, відповідач яка здорова та працездатна, може сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 гривень, чим в якійсь мірі вона буде залучена до несення обовязку утримання дитини.
У звязку з цим, позивач був вимушений звернутися до суду з проханням примусово стягувати з відповідача кошти на утримання сина.
У судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву, відповідно до якої свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Також просив розглядати справу за його відсутністю та у випадку неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини.
Так, судом встановлено, що з травня 2009 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 проживали як чоловік та жінка однією сімєю за адресою позивача.
Згідно з копією свідоцтва про народження дитини ОСОБА_3 народився 21 грудня 2009 року. Батьком дитини відповідно до свідоцтва про народження є ОСОБА_1 (а.с.7).
Син ОСОБА_3 знаходиться на утриманні батька. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до ст.. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний , мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі , а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення , суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Як роз'яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 статті 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як встановлено судом, відповідач не являється платником аліментів іншим дітям, її матеріальне становище дозволяє сплачувати аліменти.
Згідно з ст.183 Сімейного Кодексу України частка від доходу матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, встановлюється судом.
Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 2 000,00 гривень щомісячно.
Відповідно до положень ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Суд розяснює сторонам, що відповідно до ст.ст. 80, 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.
Згідно з положеннями ч.3 ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави, так як позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 169, 212-215, 224-226, 367 ЦПК України ст.ст. 180-183, 191 Сімейного Кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2000,00 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 1 липня 2016 року та до досягнення сином повнолітнього віку, а саме до 21 грудня 2027 року.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 551 грн. 20 коп.
Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя І.В. Іванова