справа № 361/6904/14-ц
провадження № 2/361/867/16
РІШЕННЯ

Іменем України

09 березня 2016 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1,
при секретарі: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Руднянської сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_4 про визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету сільської ради та визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення позовних вимог, просила визнати недійсними і скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно житловий будинок № 50, розташований по вулиці Леніна у селі Рудня Броварського району Київської області, видане 29 червня 2005 року виконкомом Руднянської сільської ради Броварського району Київської області (далі Руднянська с/рада) на імя ОСОБА_5, та рішення виконкому цієї сільської ради від 07 грудня 2004 року № 98 щодо оформлення на його ж імя права власності на даний житловий будинок із відповідними господарськими будівлями.

В обґрунтування позову зазначала, що її батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, перебуваючи у шлюбі, за спільні кошти подружжя побудували у 1972 році житловий будинок, що розташований за адресою: село Рудня Броварського району Київської області, вулиця Леніна, 50, тому вони в рівних частках були співвласниками цього житлового будинку.

Від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_4.

У грудні 2004 року без згоди дружини та відома дітей ОСОБА_5 приватизував даний житловий будинок лише на себе, чим грубо було порушено її, позивача, житлові права.

22 серпня 2005 року ОСОБА_5 подарував цей житловий будинок своєму синові ОСОБА_4, відповідачу у справі.

13 липня 2011 року її батько ОСОБА_5 помер.

Про незаконну приватизацію батьком спірного житлового будинку та договір дарування будинку їй стало відомо лише на початку 2014 року. Її мати ОСОБА_6 вважала, що батько подарував своєму синові належну йому ? частку спірного домоволодіння.

На час приватизації ОСОБА_5 даного житлового будинку вона, ОСОБА_3, проживала у цьому будинку разом із дітьми, тому мала право на приватизацію вказаного житлового будинку.

Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 у суді позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному вище, просили суд задовольнити позовні вимоги, оскільки вона (позивач) має право на частку житлового будинку, яку бажає виділити в натурі, щоб здійснити до неї прибудову для проживання в ній своєї сімї.

Відповідач виконавчий комітет Руднянської с/ради у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу за відсутності їхнього представника.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_8 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 не визнав та пояснив, що при оформленні права власності на житловий будинок № 50 із господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по вулиці Леніна у селі Рудня Броварського району Київської області, права позивача щодо приватизації частки будинку жодним чином порушені не були, оскільки даний житловий будинок до державного житлового фонду не відносився. Положення Закону України Про приватизацію державного житлового фонду до цього будинку застосовуватися не можуть. Даний будинок побудований за час шлюбу батьками позивача ОСОБА_3 і відповідача ОСОБА_4, тому є спільним майном їхніх батьків. Про оформлення права власності на будинок і договір дарування будинку мати сторін ОСОБА_6 була обізнаною ще у 2005 році, оскільки вона надавала свою згоду на дарування її чоловіком житлового будинку їхньому синові ОСОБА_4 На той час позивач ОСОБА_3 негативно ставилася до своїх батьків, останні побоювались, що вони можуть залишитися без житла взагалі. На даний час ОСОБА_3 зі своїми дітьми та матірю займають більшу частину належного ОСОБА_4 на праві власності житлового будинку. Проти їхнього проживання у будинку останній не заперечує.

Оспорювані ОСОБА_3 рішення виконкому Руднянської с/ради та свідоцтво про право власності на будинок жодним чином прав позивача не порушують. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що у 1972 році ОСОБА_5 разом із дружиною ОСОБА_6 (батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4І.), перебуваючи у шлюбі, побудували житловий будинок у селі Рудня Броварського району Київської області по вулиці Леніна, 50.

Згідно із ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, який втратив чинність 01 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

07 грудня 2004 року виконавчий комітет Руднянської с/ради прийняв рішення за № 98 Про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, яким вирішив оформити на імя ОСОБА_5 право власності на житловий будинок, збудований у 1972 році, із відповідними господарськими будівлями: сарай, літня кухня, погріб, колодязь, вбиральня, огорожа, що знаходяться за адресою: Київська область, Броварський район, село Рудня, вулиця Леніна, 50, загальною площею 94,4 м2, житловою площею 74,3 м2, та доручити Броварському бюро технічної інвентаризації видати йому свідоцтво про право власності на нерухоме майно на вказаний житловий будинок.

26 червня 2005 року на підставі цього рішення виконкомом Руднянської с/ради на імя ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на зазначений вище житловий будинок.

За змістом ч. 1 ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

У ч. 3 ст. 65 СК України встановлено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Із договору дарування житлового будинку від 22 серпня 2005 року вбачається, що ОСОБА_5 належний йому на праві власності житловий будинок із відповідними господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: село Рудня Броварського району Київської області, вулиця Ленна, 50, подарував своєму синові ОСОБА_4

Цей договір дарування нерухомого майна ОСОБА_5 укладений за письмовою, нотаріально посвідченою згодою його дружини ОСОБА_6

Із погосподарської книги Руднянської с/ради за № 5 за 2001-2005 роки, особовий рахунок № 464, видно, що у вказаному вище житловому будинку разом із батьками проживали та були зареєстрованими позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4

13 липня 2011 року батько сторін ОСОБА_5 помер.

Заявляючи вимоги про визнання недійсними і скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок № 50, розташований по вулиці Леніна у селі Рудня Броварського району Київської області, виданого 29 червня 2005 року виконкомом Руднянської с/ради на імя ОСОБА_5, та рішення виконкому цієї сільської ради від 07 грудня 2004 року за № 98 щодо оформлення на його ж імя права власності на цей житловий будинок із відповідними господарськими будівлями, позивач ОСОБА_3 вказувала на те, що при передачі у власність ОСОБА_5 збудованого ним у шлюбі житлового будинку відповідачем виконкомом Руднянської с/ради було порушено положення Закону України Про приватизацію державного житлового фонду, який визначає правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання.

Суд встановив, що зазначений житловий будинок № 50 по вулиці Леніна у селі Рудня Броварського району Київської області до державного житлового фонду не належав, оскільки збудований за час шлюбу подружжям ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та належав їм у рівних частках на праві спільної сумісної власності подружжя.

Даного факту позивач ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечувала, які конкретно її права при оформленні права власності на житловий будинок порушено пояснити не змогла.

Згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказів того, що оспорюваним рішенням виконкому Руднянської с/ради від 07 грудня 2004 року за № 98 та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 29 червня 2005 року на імя ОСОБА_5, було порушено права ОСОБА_3, судом не здобуто та позивачем у суді не доведено.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, оскільки порушення прав позивача при оформленні права власності на спірний житловий будинок судом не встановлено.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 209, 212 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до виконавчого комітету Руднянської сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_4 про визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету сільської ради та визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.