Справа № 296/7299/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

"24" жовтня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

За участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

За участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова компанія "Полісся - Продукт" про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні, -

В С Т А Н О В И В

Позивач, ОСОБА_3, звернулась до суду із вказаною позовною заявою та з урахуванням збільшених позовних вимог та заяви про виправлення арифметичних помилок просить стягнути з ТОВ ТК «Полісся-Продукт» на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунків при звільненні в розмірі 22318,40 грн., а також судові витрати, в тому числі витрати на надання правової допомоги.

Відповідно до п.2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України крім прав та обовязків, визначених у статті 27 ЦПК України, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Позов обґрунтовано тим, що з 02.01.2008 року вона працювала торговим агентом відділу збуту в ТОВ ТК «Полісся Продукт». 01.12.2014 року позивача було звільнено з даної роботи за згодою сторін. Однак при звільненні їй не була виплачена грошова компенсація за дні невикористаної основної та додаткової відпусток.

В січні місяці 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про стягнення компенсації за невикористану відпустку. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12.04.2016 року позов задоволено повністю та стягнуто з ТОВ ТК «Полісся-Продукт» на її користь 4088,50 грн. компенсації за невикористану основну щорічну відпустку та 2982,20 грн. компенсації за невикористану додаткову відпустку.

Під час розгляду справи у суді, відповідачем було проведено частковий розрахунок та сплачено на користь позивача в рахунок погашення оплати компенсації за невикористану основну відпустку 1573,00 грн. та 1485,75 грн.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 22.06.2016 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12.04.2016 року в частині стягнення з ТОВ ТК «Полісся Продукт» на користь ОСОБА_3 4088,50 грн. компенсації за невикористану основну щорічну відпустку скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. В частині стягнення на користь позивача компенсації за невикористану відпустку в розмірі 2982,20 грн. залишено без змін. Остаточний розрахунок проведено лише 07.09.2016 року. Тому, за цей період підлягає стягненню середня заробітна плата за час затримки розрахунку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд зясувати всі обставини справи при винесенні рішення та не стягувати витрати за надання правової допомоги.

В заперечення на позовну заяву, відповідач зазначив, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими і є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки відповідно до рішення Апеляційного суду Житомирської області від 22.06.2016 року відповідач здійснив частковий розрахунок з позивачем за основну щорічну відпустку у грудні 2014 року, та остаточний - 10.06.2015 року, тобто до моменту розгляду справи у суді першої інстанції, а виплати за невикористану додаткову відпустку, на думку відповідача, компенсації не підлягають. Тому, відповідно до рішення Апеляційного суду Житомирської області від 22.06.2016 року щодо компенсації за невикористану додаткову відпустку відповідачем проведено оплату на наступний день після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження. Таким чином, відповідач у повному обсязі провів розрахунок з відповідачем.

Відповідач також зазначив, що компенсація за невикористану відпустку не відноситься до структури заробітної плати, а тому не може бути підставою для застосування статті 117 КЗпП України. Також вказав на необхідність врахувати співмірність боргу та компенсацію середнього заробітку (а.с. 21-22).

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що за заявою ОСОБА_3 наказом ТОВ ТК «Полісся Продукт» № ПО/К-470/2 від 01.12.2014 року її було звільнено з посади торгового агента за згодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 9, 10).

Однак, при звільненні позивачу не було виплачено грошову компенсацію за дні невикористаної основної і додаткової відпусток та рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12.04.2016 року позов задоволено та стягнуто з ТОВ ТК «Полісся-Продукт» на користь ОСОБА_3 4088 грн. 50 коп. компенсації за невикористану основну щорічну відпустку, 2982 грн. 20 коп. компенсації за невикористану додаткову відпустку та 2000 грн. моральної шкоди, а також судовий збір у розмірі 1102,40 грн.(а.с. 12-16).

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 22.06.2016 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 квітня 2016 року в частині стягнення з ТОВ ТК «Полісся Продукт» на користь ОСОБА_3 4088,50 грн. компенсації за невикористану основну щорічну відпустку скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині. Рішення суду в частині стягнення моральної шкоди змінено, зменшено розмір відшкодування моральної шкоди з 2000 грн. до 300 грн. Зменшено суму стягнутого з ТОВ ТК «Полісся Продукт» в дохід держави судового збору з 1102,40 грн. до 487,20 грн. В решті рішення суду залишено без змін (а.с. 4-7).

Постановою державного виконавця Корольовського ВДВС м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_4 від 31.08.2016 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 296/602/15-ц від 23.08.2016 року про стягнення з ТОВ ТК «Полісся Продукт» на користь ОСОБА_3 2982,20 грн. компенсації за невикористану додаткову відпустку та 300,00 грн. моральної шкоди, а всього в сумі 3282,20 грн. (а.с. 42).

07.09.2016 року ТОВ ТК «Полісся Продукт» на рахунок Корольовського ВДВС м. Житомир було перераховано кошти в розмірі 3282,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 07.09.2016 року (а.с. 36).

Постановою державного виконавця Корольовського ВДВС м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_4 від 13.09.2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 296/602/15-ц від 23.08.2016 року про стягнення з ТОВ ТК «Полісся Продукт» на користь ОСОБА_3 2982,20 грн. компенсації за невикористану додаткову відпустку та 300,00 грн. моральної шкоди, а в сумі 3282,20 грн. закінчено (а.с. 37).

Відповідно до статті ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобовязань щодо оплати праці.

Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективним договором.

Відповідно до вимог ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України Про оплату праці заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 зазначеного Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Розмір середньої заробітної плати розраховується у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 p. №100.

З довідки про середню заробітну плату (дохід) № 670 від 25.12.2014 року вбачається, що середньоденна зарплата позивача визначена в розмірі 48,10 грн. (а.с. 11, 55). Представник позивача та представник відповідача в судовому засіданні погодились із зазначеною сумою.

Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки становитиме: період не виплати належної суми з 02.12.2014 року до 07.09.2016 року становить 441 день (за 2014 рік 22 дні; за 2015 рік 250 днів; за 2016 рік 169 днів). Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 21212,10 грн.

Заперечуючи щодо позову відповідач вказав, що середній заробіток підлягає стягненню у разі наявності спору щодо стягнення заробітної плати. Оскільки грошова компенсація за невикористані відпустки при звільненні не являються винагородою згідно ст. 1 та ст.2 Закону України "Про оплату праці", яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто не відноситься до структури заробітної плати, то положення ст. 117 КЗпП застосуванню не підлягають.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача.

Згідно ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 Закону визначено, що основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 2 закону України "Про відпустки визначено", що право на відпустки забезпечується:

гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом;

забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону, яка передбачає, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно п.2.2. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 року №5 до складу фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки,

гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним

законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань

і функцій, в т.ч. оплата, а також суми грошових компенсацій у разі

невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та

додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах,

передбачених законодавством.

Таким чином, виходячи з аналізу вказаних вище норм слід дійти висновку, що грошова компенсація за невикористані відпустки при звільненні є складовою заробітної плати, зокрема як гарантія, компенсаційна виплата.

Крім того, в ст. 117 КЗпП вказується про обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум.

Разом з тим, в правових позиціях Верховного суду України, які викладені в постанові від 21.11.2011 року у справі №6-60цс11 та від 02.07.2014р. у справі №6-76цс14 вказується, що згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у звязку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Як було зазначено вище, позов про стягнення грошової компенсації за невикористані основну та додаткову відпустки було задоволено частково. Зокрема, в рішенні апеляційного суду Житомирської області від 22.06.2016р. у справі №296/602/15-ц було встановлено безпідставність вимог в частині стягнення додаткової відпустки. Таким чином, розмір відшкодування за час затримки розрахунку підлягає визначенню судом з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги суму компенсації на яку позивач мав право, часткове задоволення вимог про стягнення такої суми, а також те, що позивач була звільнена з роботи 01.12.2014 року та в січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про стягнення компенсації за невикористану відпустку, при цьому з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки при звільненні позивач звернулась лише в серпні 2016 року, строк розгляду справи в суді, зокрема через незгоду відповідача з виплатою компенсації, остаточну оплату лише за наслідками рішення суду апеляційної інстанції та відкриття виконавчого провадження, враховуючи розмір спірної суми в порівнянні із середнім заробітком, суд вважає обґрунтованою сумою компенсації в розмір 10000грн.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10000грн. в рахунок відшкодування за час затримки розрахунку. В задоволенні решти позову слід відмовити.

Згідно ч.1 та ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених (відхилених) позовних вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки, за подання позову позивач була звільнена від сплати судового збору, позов задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 246,97грн.

Відповідно до квитанції №128В001С0F від 09.08.2016 року ОСОБА_3 сплатила кошти в розмірі 1000,00 грн. за надання правової допомоги по договору № 30 від 01.08.2016 року (а.с. 78).

Враховуючи, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, витрати на правову допомогу мають бути стягненні пропорційно до задоволеної частини вимог у сумі 418,06 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України, ст.ст.10, 11, 30, 60, 88, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісся-Продукт» (м. Житомир, вул. Кооперативна, 12, ) на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки при звільненні в розмірі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісся-Продукт» (м. Житомир, вул. Кооперативна, 12, ) на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 448 (чотириста сорок вісім) грн. 06 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісся-Продукт» (м. Житомир, вул. Кооперативна, 12, ) на користь держави судовий збір в розмірі 246,97 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. Й. Адамович