У Х В А Л А

21 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Романюка Я.М., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

Тиврівський районний суд Вінницької області рішенням від 28 січня 2016 року, описку в якому виправлено ухвалою цього ж суду від 11 квітня 2016 року, позов ОСОБА_5 задовольнив, зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнив частково: визнав за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, Ѕ частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,1500 га та Ѕ частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0260 га за цією ж адресою; стягнув з останньої на користь ОСОБА_4 245 тис. 132 грн 82 коп. коштів сплачених за кредитним договором; у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовив; виріши питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд Вінницької області 18 березня 2016 року рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 січня 2016 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 скасував та ухвалив в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовив, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 13 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду Вінницької області від 18 березня 2016 року залишила без змін.

10 жовтня 2016 року до Верховного Суду України звернувся

ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме частини четвертої статті 65 Сімейного кодексу України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх доводів заявник надав ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

26 грудня 2012 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5 суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, виходив із того, що спірний будинок з господарським будівлями і спорудами та земельні ділянки є спільною сумісною власністю сторін, оскільки набуті ними за час шлюбу. Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 апеляційний суд, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції дійшов висновку, що спільною сумісною власністю чоловіка та дружини, яка може ділитися між ними відповідно до статті 68 СК України, може бути лише майно, придбане за договором, а не кошти, витрачені на придбання майна.

Наданою для порівняння ухвалою від 26 грудня 2012 року суд касаційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки компенсацію за її частку у спільному сумісному майні подружжя та компенсацію Ѕ частини боргових зобов'язань.

Порівняння зазначеного судового рішення, наданого заявником на підтвердження своїх вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

З огляду на зазначене вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук