Провадження № 2/161/472/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2016 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

при секретарі Царюк Н.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника 3-ї особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк цивільну справу за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення в квартиру, визнання квартири спільним майном чоловіка та жінки, як набутої до реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 з вказаною зустрічною позовною заявою. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що з кінця 2000 року сторони проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, який вони уклали 07 грудня 2001 року. Під час спільного проживання як чоловік і жінка вони 24 жовтня 2001 року за обопільною згодою купили за 15 142 гривень спірну квартиру по АДРЕСА_1 для спільного проживання, зробили в ній ремонт і вселилися та стали проживати однією сім'єю. ІНФОРМАЦІЯ_1 у цій квартирі народилася їх спільна донька ОСОБА_6. З 05 квітня 2003 року по даний час з донькою постійно зареєстровані за вказаною адресою та проживали в ній на правах членів сім'ї власника до останнього часу. Однак на даний час з вини відповідача позивач та їх спільна дитина не можуть проживати в квартирі. Оскільки відповідач виселив їх без рішення суду, замінивши замок на вхідних дверях, ключ від якого їм не надав. Вироком суду від 26 березня 2009 року відповідач був засуджений до позбавлення волі на строк 9 років, а тому до червня 2015 року був відсутній у спірній квартирі. Рішенням суду від 18 квітня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Зазначає, що вона являється співвласником ? частини спірної квартири, оскільки вона була придбана ними у власність під час спільного проживання однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Позивач з донькою відкрито і безперервно володіють вказаною квартирою як нерухомим майном більше 10 років. Просить суд визнати за нею право власності на ? частину квартири по АДРЕСА_1. Усунути перешкоди в користуванні житлом та вселити її та їх з відповідачем доньку, ОСОБА_6, в зазначену квартиру.

04 лютого 2016 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про залишення зустрічного позову в частині позовної вимоги про визнання квартири спільним майном чоловіка та жінки як набутої до реєстрації шлюбу без розгляду.

Ухвалою суду від 22 лютого 2016 року заяву ОСОБА_1 про залишення позову в частині визнання квартири спільним майном чоловіка та жінки, як набутої до реєстрації шлюбу без розгляду задоволено повністю. Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Луцької міської ради про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення у квартиру, визнання квартири спільним майном чоловіка та жінки, як набутої до реєстрації шлюбу, в частині визнання квартири спільним майном чоловіка та жінки, як набутої до реєстрації шлюбу залишено без розгляду.

15 березня 2016 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про часткову зміну та доповнення позовних вимог. Суд не приймає до уваги заяву про часткову зміну та доповнення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України в попередньому судовому засіданні якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову.

Судом встановлено, що цивільна справа за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення в квартиру, визнання квартири спільним майном чоловіка та жінки, як набутої до реєстрації шлюбу була призначена до судового розгляду, без проведення попереднього судового засідання. Таким чином, чинним ЦПК не передбачено можливості уточнення позовних вимог позивачем під час розгляду справи судом по суті.

Позивач та її представник в судовому засіданні заявлений позов підтримали з підстав, у ньому викладених. Просили позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти позову. Суду пояснили, що дитина має вільний доступ до квартири, в будь-який час приходить у квартиру. Там знаходяться її речі, вона має ключі від квартири. Будь-яких перешкод у проживанні та користуванні квартирою дитині не чиниться. Позивачка не проживає у квартирі із-за припинення сімейних відносин. Просили відмовити в задоволенні позову щодо позивача.

Представник третьої особи в судовому засіданні вважає, що заявлений позов не підлягає до задоволення. Так як права дитини жодним чином не порушені. підтримав, просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом при розгляді справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 грудня 2001 року по 18 квітня 2013 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 18 квітня 2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 51).

Також судом встановлено, і цього не заперечувалось сторонами по справі, що після укладення шлюбу сторони разом з дитиною проживали в квартирі АДРЕСА_1 яка належить відповідачу -ОСОБА_3 У дану квартиру позивачка вселилася зі згоди власника, як член сім'ї власника квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу (ч. 4 ст. 156 ЖК України).

Також судом встановлено, що відповідачем по справі - ОСОБА_3 чиняться перешкоди ОСОБА_1. в користуванні жилим приміщенням - а саме квартирою АДРЕСА_1 Волинської області. Так як за твердженням самого відповідача, позивачка сама залишила квартиру після того, як він звільнився з місць позбавлення волі. При цьому, позивач стверджує, що не може проживати разом з відповідачем із-за припинення сімейних відносин та судимості відповідача за вбивство.

Приймаючи до уваги викладене, та враховуючи, що ОСОБА_1 як колишній член сім'ї власника квартири - ОСОБА_3 має право на користування цим житлом, в судовому порядку не визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідач чинить їй перешкоди в проживанні. Але будь-які права та законні інтереси дитини щодо користування та проживання у даній квартирі не порушені. А тому за таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

При цьому не підлягає до задоволення позовна вимога в частині усунення перешкоди в користуванні житлом та вселення в квартиру АДРЕСА_1 Волинської областінеповнолітньої ОСОБА_6, з наступних підстав.

Судом при розгляді справи встановлено, і цього не заперечувалось представником служби у справах дітей Луцької міської ради, що неповнолітня ОСОБА_6 має вільний доступ до квартири АДРЕСА_1 Волинської області та має ключі від вказаної квартири. Таким чином, права неповнолітньої ОСОБА_6 ніяким чином з боку відповідача - ОСОБА_3 не порушені. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Щодо актів обстеження умов проживання, які наявні в матеріалах справи, то суд наголошує на те, що акт, який складений 14 березня 2016 року комісією органу місцевого самоврядування приймається до уваги судом. Так як даний акт складений безпосередньо щодо умов проживання неповнолітньої ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, не заслуговує на увагу суду акт обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини, який складений та затверджений директором Луцької ЗОШ І-ІІ ступенів № 11 від 11 квітня 2016 року. Так як він складений щодо умов проживання дитини за іншою адресою, яка жодним чином не має відношення до спірної квартири.

Керуючись ст. 156 ЖК України, ст.ст.10, 57, 60, 212 - 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення в квартиру, визнання квартири спільним майном чоловіка та жінки, як набутої до реєстрації шлюбу - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1

В решті позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.В. Ковтуненко

Рішення в повному об'ємі складене

12 травня 2016 року.