Справа № 162/249/16-ц
Провадження № 2/162/120/2016
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року селище Любешів.

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Глинянчука В.Д.,

з участю секретаря судових засідань Гичук О.М.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши цивільну справу за позовом Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов'язаних з навчанням,

встановив:

До суду з цивільним позовом звернувся Львівський державний університет внутрішніх справ (далі - Університет), просить стягнути з ОСОБА_2 15686,13 гривень витрат, пов'язаних з навчанням відповідача.

Позов вмотивовано тим, що відповідно до наказу № 299 о/с від 08 серпня 2011 року відповідача зараховано до складу курсантів університету денної форми навчання. 19 серпня 2011 року між Університетом та управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі - УМВС у Волинській області), ОСОБА_2 укладено договір про підготовку фахівця. Відповідно до пунктів 2.3.6, 4.4 договору відповідач зобов'язаний у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. Наказом УМВС у Волинській області від 05 червня 2015 року № 149 о/с дільничного інспектора Локачинського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі - Локачинського РВ УМВС у Волинській області) ОСОБА_2 було звільнено з міліції згідно з пунктом 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Відповідно до проведеного розрахунку сума витрат на утримання відповідача під час навчання складає 15686,13 гривень.

Представник позивача у судове засідання не з'являвся, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач позов не визнав. У судовому засіданні зазначив, що не має коштів на відшкодування витрат позивача у зв'язку з його навчанням. Крім цього, просить взяти до увагу, що він має намір повернутися на службу у поліцію. Разом з тим, визнав, що після навчання в Університеті був направлений УМВС у Волинській області на службу у Локачинський РВ УМВС у Волинській області, де пропрацював близько десяти місяців, звільнившись за власним бажанням.

Дослідженням доказів по справі встановлено наступне.

Наказом по Університету № 299 о/с від 08 серпня 2011 року відповідача зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Університету.

19 серпня 2011 року між Університетом, УМВС України у Волинській області та відповідачем укладено договір про підготовку фахівця.

Відповідно до пунктів 2.3.6, 4.4 вказаного договору відповідач взяв на себе зобов'язання у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком.

Як вбачається з розрахунку фактичних витрат, пов'язаних з навчанням ОСОБА_2 в Університеті, розмір коштів, затрачений на його утримання у період з серпня 2011 року по липень 2014 року склав 15686,13 гривень, з яких 5294,30 гривні - грошове забезпечення, 3946,58 гривень - продовольче забезпечення; 2488,41 гривень - речове забезпечення; 72 гривні - медичне забезпечення; 3884,84 гривні - оплата комунальних послуг та енергоносіїв.

Відповідач визнає, що після закінчення навчання в Університеті УМВС України у Волинській області його було направлено на роботу в Локачинський РВ УМВС України у Волинській області, де він пропрацював близько десяти місяців.

Наказом начальника УМВС України у Волинській області № 149 о/с від 05 червня 2015 року відповідача звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року.

Згідно з статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК підставами виникнення зобов'язань є договори та інші правочини.

Статтею 626 ЦК встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 627 ЦК визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з статтею 525 ЦК одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у строк відповідно до умов договору.

Аналогічна норма міститься і у статті 629 ЦК, згідно з якою договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 01 березня 2007 року «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ» встановлено, що особи, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, відшкодовують витрати, пов'язані з їх утриманням зокрема у зв'язку з звільненням осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

У ході судового розгляду встановлено, що відповідач порушив своє зобов'язання щодо роботи в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання, отже вимоги позивача, їх розмір є обґрунтованими.

Покликання відповідача на відсутність коштів судом до уваги не береться, адже це не є підставою для відмови від зобов'язання.

Не заслуговує на увагу і заява відповідача про бажання повернутися на службу в органи внутрішніх справ. У контексті наведеного слід зауважити, що суд у зв'язку з відповідним клопотанням ОСОБА_2 відкладав судовий розгляд, однак відповідач у період з 26 квітня по 16 травня 2016 року не вчинив жодних дій, які б свідчили про його наміри.

Між тим, задоволення позову не є перешкодою для укладення між сторонами мирової угоди у процесі виконання рішення суду у випадку працевлаштування відповідача у поліцію.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами слід вирішити відповідно до положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 10, 11, 15, 60, 79, 88, 209, 212, 214 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) у користь Львівського державного університету внутрішніх справ (місто Львів, вулиця Городоцька, 26, , МФО 820172, розрахунковий рахунок 0729 в ГУДКСУ у Львівській області) 15686 (п'ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят шість) гривень 13 копійок витрат, пов'язаних з навчанням.

Стягнути з ОСОБА_2 у користь Львівського державного університету внутрішніх справ 1378 (тисячу триста сімдесят вісім) гривень судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення оскаржуваного рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: В.Д.Глинянчук