Справа № 606/863/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Марціцкої І.Б.

за участі секретаря судового засідання Пасько І.Б.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Миколайлвича про виселення без надання іншого жилого приміщення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Теребовлянського районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого жилого приміщення.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що є власником житлового будинку в селі Буданів по вулиці Яценяка, 35. З її дозволу в будинок вселився її дядько ОСОБА_2 Однак, останній порушує правила спільного проживання у вказаному домоволодінні, оскільки постійно застосовує психологічне та фізичне насильство відносно ОСОБА_3, яка є особою похилого віку та є матірю відповідача і бабусею позивача. Крім того, антисоціальна поведінка відповідача є великою загрозою для малолітньої доньки позивача, щодо її здоровя, життя, формування особистості її розвитку. Таким чином позивач просить виселити відповідача з належного їй домоволодіння без надання іншого житла.

В судовому засіданні позивач показала, що їй на праві власності належить житловий будинок в селі Буданів, який вона успадкувала після смерті діда. Відповідач є її дядьком та вселився в належний їй будинок з дозволу позивача, оскільки відповідачу необхідно було зареєструватися для оформлення документів. Проте, протягом тривалого часу відповідач порушує правила співжиття, зокрема зловживає спиртними напоями, вчиняє скандали по відношенню до бабусі ОСОБА_3, через що остання змушена ночувати на вулиці, не оплачує жодних комунальних послуг, через поведінку відповідача, бабусі неодноразово доводилось звертатися в поліцію. Враховуючи наведене позивач просила задоволити її вимоги повністю.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Пояснив, що дійсно проживає в будинку позивача та вселився з її дозволу. Однак, постійні сварки провокує його матір ОСОБА_3, спиртними напоями він не зловживає. Також відповідач відмітив, що він дійсно притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сімї, не заперечив тих обставин, що ніде не працює, всі комунальні платежі оплачує його матір ОСОБА_3 Крім того, позивач вказав, що йому на праві власності належить трьох кімнатна квартира в місті Тернополі, яку вони набули за час подружнього життя з дружиною, але через неприязні відносини з останньою та дітьми не може там проживати.

Судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 липня 2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 6606416 від 22.07.2013 року, ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом належить житловий будинок під № 35 по вулиці Яценяка в селі Буданів Теребовлянського району Тернопільської області.

Згідно з довідки про склад сімї від 01.04.2016 року № 460, в житловому будинку по вулиці Яценяка 35 в селі Буданів зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2.

Відповідно до постанов Теребовлянського районного суду від 11 червня 2014 року справа № 606/1336/14-п, від 12 лютого 2016 року справа № 606/318/16-п, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173 -2 КУпАП, тобто вчинення насильства в сімї по відношенню своєї матері ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показала, що відповідач є її сином. Протягом останніх трьох років проживає разом з нею в будинку, що належить її онуці ОСОБА_1, тобто позивачу. Відповідач вселився в будинок з дозволу внучки, оскільки необхідно було оформити документи, для цього потрібна була реєстрація місця проживання. Однак, відповідач унеможливлює спільне з ним проживання Оскільки зловживає спиртними напоями, постійно вчиняє сварки, конфлікти. Застосовує відносно неї фізичне та психологічне насильство. Свідок вказала, що вона є людиною похилого віку, син виганяє її постійно з дому, через що змушена ночувати на вулиці, в полі, в церковній каплиці. Відповідач ніде не працює, не сплачує жодних коштів за комунальні послуги, не купляє продукти харчування, повністю перебуває на утриманні матері. В підтвердження свої слів свідок надала для огляду газету, на якій відповідач написав відносно неї погрози та нецензурну лексику.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В силу вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 9 ЖК Української РСР, передбачає, що ніхто не може бути виселений із займаногоприміщення або обмеженийу праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

В силу вимог ст. 157 ЖК членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно з ст. 116 ЖК, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до розяснень викладених п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСРувід 12 квітня1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" при розгляді справ про виселення на підставі вимог ст. 116 ЖК УРСР осіб, що систематично порушують правила суспільного співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або житловому будинку, варто виходити з того, що при антигромадському поводженні, що продовжується, виселення винного може бути й у випадку повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або суспільного впливу не дали позитивних результатів.

Позивачем надано суду докази існування вищевказаних визначених чинним законодавством підстав для виселення відповідача.

Позивачем надано суду докази притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, а також те, що після застосування до відповідача заходів впливу, останній продовжував антигромадське поводження, притягувався за адміністративної відповідальності за одне й теж порушення протягом року, що є систематичним порушенням. За таких умов позов слід задовольнити, шляхом виселення ОСОБА_2 з житлового будинку №35 по вул. Яценяка в с.Буданів Теребовлянського району Тернопільської області без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати, а саме 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 4, 10, 60, 88, 212, 215, 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення із житлового приміщення - задовольнит.

Виселити ОСОБА_2 17.03. ІНФОРМАЦІЯ_1 з житлового будинку № 35 по вул. Яценяка в с. Буданів Теребовляського району Тернопільської області без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551,20 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня -отримання копії цього рішення.подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Б. Марціцка