Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_6 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 23 квітня 2015 року у справі за позовом кредитної спілки «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою кредитної спілки «Центр фінансових послуг» на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 23 квітня 2015 року, яким стягнуто солідарно із ОСОБА_7 (позичальник), із нього та ОСОБА_8 як поручителів на користь кредитної спілки «Центр фінансових послуг» (далі - КС «Центр фінансових послуг») заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10 645 грн 54 коп., проценти - 28 121 грн 92 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 1 970 грн, третейський збір у розмірі 700 грн та пеню в розмірі 123 512 грн 57 коп. Зазначав, що спір випливає із правовідносин щодо захисту прав споживачів, а тому третейському суду не підвідомчий.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та задоволено заяву ОСОБА_6 Рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 23 квітня 2015 року у справі за позовом КС «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано.

У касаційній скарзі КС «Центр фінансових послуг», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення його заяви.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 23 квітня 2015 року стягнуто солідарно із ОСОБА_7 (позичальник), ОСОБА_6 та ОСОБА_8 як поручителів на користь КС «Центр фінансових послуг» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10 645 грн 54 коп., проценти - 28 121 грн 92 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 1 970 грн, третейський збір у розмірі 700 грн та пеню в розмірі 123 512 грн 57 коп.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Скасовуючи рішення третейського суду, апеляційний суд виходив із того, що справа не підвідомча третейському суду в силу положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки стосується захисту прав споживача послуг банку.

Із такими висновками погоджується колегія суддів.

За ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Статтею 6 зазначеного Закону визначено категорії справ, що виникають з цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонено третейськими судами.

Законом України від 03 лютого 2011 року «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 03 лютого 2011 року «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» передбачено, що після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, про те що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання цього договору, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 03 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах. А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-29цс16 від 13 квітня 2016 року, № 6-2630цс15 від 03 лютого 2016 року, № 6-2712цс15 від 27 січня 2016 року, № 6-2892цс15 від 27 січня 2016 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

У справі, яка переглядається, рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» про стягнення заборгованості за споживчим кредитним договором ухвалено 23 квітня 2015 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом.

Встановивши такі обставини, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що, оскільки спірне рішення третейського суду ухвалено після внесення змін до Закону України «Про третейські суди», а ОСОБА_7 є споживачем послуг банку, спір виник щодо стягнення заборгованості за споживчим кредитом, то в силу положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча третейському суду, а рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 23 квітня 2015 року підлягає скасуванню.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_6 як особа, що звернулася із заявою про скасування рішення третейського суду, не є споживачем у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки є поручителем, а не позичальником, на правильність вирішення справи апеляційним судом не впливають. ОСОБА_6 як сторона справи, яку розглянув третейський суд, уповноважений звертатися із заявою про скасування цього рішення суду на підставі положень ст. ст. 389-1, 389-5 ЦПК України.

Крім того, забезпечувальне зобов'язання має похідний характер від основного зобов'язання (ст. ст. 266, 548 ЦК України), а до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні (ч. 2 ст. 556). Таким чином, якщо поручитель поручився за виконання кредитного зобов'язання, що випливає із договору споживчого кредиту, вимоги до нього кредитором в силу положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» мають заявлятися у порядку позовного провадження, а не шляхом звернення до третейського суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом прийнято ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу кредитної спілки «Центр фінансових послуг» відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик