Справа № 161/4941/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А.В.
Провадження № 22-ц/773/1438/16 Категорія: 2 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Здрилюк О.І., Русинчука М.М.,

з участю секретаря Губарик К.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача управління Держгеокадастру у Луцькому районі Волинської області про визнання державного акту недійсним за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду від 30 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 30 серпня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача управління Держгеокадастру у Луцькому районі Волинської області про визнання державного акту недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.08.2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: с. Боголюби, Луцький район, Волинська область, кадастровий номер :01:001:2036 (а.с. 15). Крім того, 19.08.2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,10 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: с. Боголюби, Луцький район, Волинська область, кадастровий номер :01:001:2037 (а.с. 16). Згідно пункту 5.10 договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та є підставою для видачі покупцю державного акту на право приватної власності на землю. Відповідачем було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,2000 розташовану в с. Боголюби, Луцький район, Волинська область, з кадастровим номером :01:001:3275. На підставі заяви ОСОБА_5 дана земельна ділянка була утворена в результаті обєднання земельної ділянки площею 0,1000 га із кадастровим номером :01:001:2036 із земельною ділянкою площею 0,1000 га із кадастровим номером :01:001:2037. Технічна документація відповідає правовстановлючим документам на право власності на вищевказані земельні ділянки. 24.10.2008 року ОСОБА_5 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2000 розташовану в с. Боголюби, Луцький район, Волинська область серії ЯД № 336872 (а.с. 17).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі акту про придбання майна з прилюдних торгів від 24.12.2013 року та протоколом № 09-В/284/13/А-3 від 03.12.2013 року, ОСОБА_4 придбав земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 1000,00 кв.м., що знаходиться в с. Боголюби, Луцький район, Волинська область, кадастровий номер :01:001:2036 та незавершене будівництво житлового будинку (літери А-1), загальною площею 72,83 кв.м., ступінь готовності 44 % в с. Боголюби, Луцький район, Волинська область (а.с. 10).

20.02.2014 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_7 згідно вимог ст. 182 ЦК України ОСОБА_4 видано свідоцтва № 193, 194 та витяги з ДРРПНМ № 18041882, 18036107 про реєстрацію права власності на вищезазначені обєкти нерухомості.

На момент придбання позивачем земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 1000,00 кв.м., що знаходиться в с. Боголюби, Луцький район, Волинська область, кадастровий номер :01:001:2036 з прилюдних торгів, які відбулись 03.12.2013 року по реалізації належного ОСОБА_6 майна, остання не являлась її власником.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

Згідно ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158,161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки (на час виникнення спірних відносин) визнавалися документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце уразі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Враховуючи наведене суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що доказів, які б свідчили, що видача відповідачу оспорюваного державного акту відбулася з порушенням вимог закону та порушує права позивача, останнім суду не надано всупереч вимогам ст.ст. 10,60 ЦПК України, підстави для визнання державного акту недійсним відсутні, а тому обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 повинен був спочатку отримати державні акти на право власності на кожну з придбаних земельних ділянок, а потім уже обєднувати їх не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_5, як власник даних земельних ділянок, які набуті ним у власність на підставі договорів купівлі-продажу, скористався наданим йому, як власнику правом на їх обєднання та отримання відповідного державного акту на новостворену земельну ділянку, а також дана обставина не є безумовною підставою для визнання державного акту недійсним.

Безпідставними є твердження позивача, що відповідач свідомо обєднав земельні ділянки, право власності на які в нього не виникло, тобто вчинив протиправні дії, що в свою чергу призвело до незаконної видачі 24 жовтня 2008 року оспорюваного державного акту виходячи з наступного.

Право власності на земельні ділянки у ОСОБА_5 виникло на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок, які ніким не оспорюються і є чинними на час ухвалення рішення. ОСОБА_5, скориставшись своїм правом на обєднання земельних ділянок, подав заяву ТзОВ «Горизонт» на виготовлення технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,20 га, технічне завдання на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 затверджено начальником управління Деркомзему у Луцькому районі. Технічна документація складалась уповноваженими на це посадовими особами.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року ( в редакції від 29.01.2006 року), на яку посилається позивач в апеляційній скарзі, у разі обєднання обєктів нерухомого майна відповідні розділи Державного реєстру прав закриваються, кадастрові номери цих обєктів скасовуються. Одночасно для державної реєстрації права власності на новостворений обєкт нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав, присвоюється кадастровий номер даному обєкту нерухомого майна.

Отже відповідач не може нести відповідальності за те, що посадовими особами державних органів, на яких покладено обовязок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не скасовані кадастрові номери двох земельних ділянок, які придбані відповідачем відповідно до договорів купівлі- продажу, при їх обєднанні в одну земельну ділянку, що призвело до повторного продажу земельної ділянки з прилюдних торгів, так як на момент проведення цих прилюдних торгів таких земельних ділянок фактично не існувало.

Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що оспорюваний державниий акт на право власності на земельну ділянку виданий з порушенням вимог закону, усупереч укладених відповідачем цивільно-правових угод.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду від 30 серпня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: