Провадження № 2/369/300/16
РІШЕННЯ

Іменем України

12.10.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Дубас Т.В.,

при секретарі Прикмета І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з будинку та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_2 про виселення з будинку, мотивуючи свої вимоги тим що, 03.10.2007 року між нею та ОСОБА_3 був підписаний договір завдатку. Мета цього договору був намір з сторони позивача продати, а з боку ОСОБА_3 купити будинок за адресою: с. Ходосіївка вул. Т.Тугай 18, який належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу. Згідно договору завдатку ОСОБА_3 зобовязалась купити, а позивач продати будинок за вказаною адресою за 400000 ( чотириста тисяч ) грн..що на той час складало в еквіваленті 80000 ( вісімдесят тисяч) доларів США.

Гарантією намірів, позивачем був отриманий завдаток в розмірі 5000 ( п,ять тисяч ) грн., що в еквіваленті складало 1000 ( одна тисяча) доларів США.

15.10.2007 року ОСОБА_3 звернулась до позивача з проханням, щоб внести аванс в розмірі 250000 грн.., що складало в еквіваленті 50000 доларів США, так як вона продала свій будинок і не захотіла залишати таку суму у себе на руках. В знак цього позивач написала розписку на цю суму. Таким чином ОСОБА_3 залишилось виплатити 145000 грн.., що складало 29000 доларів США.

Згідно договору завдатку ОСОБА_3 мала бути вселитися в будинок після підписання договору купівлі-продажу до 20.12.2007 року. В звязку з затримкою в отриманні усіх необхідних документів для підписання договору купівлі-продажу, за згодою сторін пролонгували договір в усній формі до 20.01.2008 року.

ОСОБА_3 вселилась в будинок позивача в указаний термін згідно договору завдатку з згоди позивача, про те що вона буде житиме з ким-небудь мови не було.

Виконати свої обовязки в повному обсязі, а саме виплатити залишок суми 29000 доларів США як покупець ОСОБА_3 відмовилась, посилаючись на те , що в неї немає достатньої суми, при цьому продовжувала проживати в будинку. На пропозиції позивача щодо знайти вихід з цього складного становища ОСОБА_3 відмовлялась спілкуватись та задавала перешкоди мого перебування в будинку. Таким чином ОСОБА_3 заволоділа будинком, не має на це ніяких підстав. У березні 2009 року ОСОБА_3 звернулась до суду про визнання права власності на нерухоме майно. В позові їй було відмовлено.

У березні 2012 року ОСОБА_3 померла. В цей час зясувалось, що в будинку проживає її син ОСОБА_2. На яких підставах він знаходиться в будинку, позивачу не відомо, своєї згоди на його проживання позивач не давала.

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду про визнання права користування житлом. В позові йому було відмовлено. Але він і по цей час знаходиться в будинку та перешкоджає перебуванню позивача, не зважаючи, на те ,що там знаходились її речі, які відповідач продав, не відомо з яких підстав.

Тому позивач просила висилити ОСОБА_2 з будинку, що знаходиться за адресою Києво-Святошинський район с. Ходосіївка, вул.. Т.Тугай, 18.

Не погоджуючись з первісним позовом ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву, яку мотивував тим, що ОСОБА_2 за ухвалою Києво-Святошинського суду від 20.07.2012р. є стягувачем щодо ОСОБА_1. Сума боргу складає 590275 гривень , що підтверджується Постановою про заміну стягувана від 25.05.2016 р.

На день подання позову ОСОБА_1 не надала добровільно приміщення для проживання стягувачу ОСОБА_2 то є спір між боржником та стягувачем, а спірні питання вирішуються в позовному провадженню.

ОСОБА_1 була повідомлена державним виконавцем про примусове виселення, яке було призначено 24.02.2011р. об 11-00 год., але як вбачається з позову ОСОБА_1, боржник не погоджується з вимогою державного виконавця про примусове виселення.

Згідно Постанови про відкриття виконавчого провадження №24896123 від 04.03.2011р., вчиненої Головним державним виконавцем Серга Н.І., на все майно, яке належить ОСОБА_1 накладено арешт та призначено примусове виселення ОСОБА_1 на 24.02.2011 р. об. 11-00 год. ОСОБА_1 є власником будинку , який розташований за адресою : вул. Т.Тугай 18, с. Ходосівка 18, Києво-Святошинський р-н, Київська область, що підтверджується Договором купівлі-продажу доданого Позивачем до матеріалів справи.

Тому позивач за зустрічним позовом просив суд вселити стягувана - ОСОБА_2 в житловий будинок за адресою: вул. Т.Тугай 18, с. Ходосівка,Києво-Святошинський р-н , Київська область, який належить боржнику ОСОБА_1.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 вимоги свого позову підтримала та просила в зустрічному позові відмовити.

Представник ОСОБА_2 просив в первісному позові відмовити, а зустрічний позов задоволити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку про необхідність відмови у вимогах первісного та зустрічного позовів, виходячи з наступного.

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 12 липня 2006 року, ОСОБА_1 є власником будинку, що знаходиться за адресою с. Ходосівка, вул. Т.Тугай, 4. Реєстровий № 2152.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.04.2014 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права користування житлом відмовлено.

Згідно даного рішення вбачається що 03 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений попередній договір №023. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 зобовязувалась продати, а ОСОБА_3 придбати обєкт нерухомості до 20 листопада 2007 року, який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святшинський район, с. Ходосівка, вул. Т. Тугай, буд. 18.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнено 590 275 грн. на відшкодування матеріальної та моральної шкоди через невиконання договірних зобовязань, а саме неподання правовстановлюючих документів на обєкт нерухомості.

Постановою головного державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області №24896123 від 04 березня 2011 року відкрите виконавче провадження по примусовому виконанню рішення суду про стягнення боргу.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2012 року було замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа № 2-2073 виданого 21.01.2011 року, з ОСОБА_3, яка померла 13 червня 2011 року на її правонаступника ОСОБА_2.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до ст.397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Підставою виникнення права володіння, як встановлено ст.398 ЦК України, є договір з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

За ст.399 ЦК України право володіння припиняється у разі: відмови володільця від володіння майном; витребування майна від володільця власником майна або іншою особою; знищення майна. Право володіння припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст.400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах пред'явлених ними позовних вимог, вихід за які за ініціативою суду не допускається.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем за первісним позовом не надано належних та допустимих письмових доказів, які б підтверджували існування перешкод в користуванні та розпорядженням будинку з боку ОСОБА_2 у виді його проживання в будинку який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святшинський район, с. Ходосівка, вул. Т. Тугай, буд. 18.

В той же час позивачем за зустрічним позовом, також не надано суду обґрунтованих доказів, на підставі яких він має відповідне право проживання у спірному будинку, тобто володіння даним майном. Посилання позивача за зустрічним позовом на ст.. 79 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставним, оскільки норми даного закону поширюються на правовідносини щодо примусового виконання, в тому числі судових рішень. Наявність виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення боргу не є підставою для застосування ст.79 Закону, оскільки за даною нормою виконуються судові рішення про вселення.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах первісного та зустрічного позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 321, 391, 395, 397, 398, 399, 400 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з будинку та в зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя: Дубас Т.В.