Справа № 381/4703/15-ц Головуючий у І інстанції Осаулова Н. А.
Провадження № 22-ц/780/4600/16 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 30 18.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Олійника В.І.,

суддів Лівінського С.В., Суханової Є.М.,

при секретарі Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області, ОСОБА_4, про відшкодування шкоди завданої злочином, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, який збільшила в ході розгляду справи та обґрунтовувала тим, що ОСОБА_4 працюючи на посаді секретаря Веприцької сільради Фастівського району Київської області скоїла злочин за ч.2 ст.364 та ч.2 ст.366 КК України і була засуджена вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2011 року.

Своїми неправомірними діями ОСОБА_4 склала та посвідчила завідомо неправдивий документ, відповідно до якого ОСОБА_5 набув права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_6

19.05.2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, за яким остання придбала вказану квартиру за 505000 грн.

Однак, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.11.2012 року за позовом ОСОБА_8 було визнано заповіт на ім'я ОСОБА_5 від 15.12.2004 року, посвідчений ОСОБА_4, недійсним, а також визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану квартиру на ім'я ОСОБА_5, договір купівлі-продажу від 19.05.2007 року між ОСОБА_5 та позивачкою, і визнано за ОСОБА_8 право власності на вказану квартиру та виселено позивачку з неї.

Зазначала, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, тому звернення до нього із позовом про відшкодування збитків є неможливим, а тому вважала, що шкода була спричинена безпосередньо з вини відповідачів, що встановлено вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.09.2011 року, і тому на підставі ст.ст.22, 23, 1166 ЦК позивачка звернулась до суду за захистом своїх порушених прав та просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь матеріальну шкоду внаслідок неправомірних дій в розмірі 2555000 грн. та моральну шкоду в сумі 300 000 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, представник позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не доведено факт заподіяння їй протиправними діями відповідачів шкоди, оскільки ні Веприцька сільська рада Фастівського району Київської області, ні ОСОБА_4 не були стороною правочину - договору купівлі-продажу квартири від 19.05.2007 року та у даному випадку відсутні підстави відповідальності, передбачені ст.1166 ЦК України.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 21.11.2012 року позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7, Веприцьокї сільради Фастівського району, 3-ї особи ГУ юстиції в м. Києві, Київське БТІ, приватний нотаріус Ляпунова Я.А. про визнання заповіту, свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу недійсним було задоволено частково та:

- визнано недійсним заповіт ОСОБА_6, складений на ім'я ОСОБА_5 і посвідчений 15.12.2004 року секретарем виконавчого комітету Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області за реєстровим № 40; - визнано недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_5, а саме квартиру АДРЕСА_2, видане 06.04.2007 року Третьою Київською державною нотаріальною конторою за № 4-373; - визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений 19 травня 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляпуновою Я.О. за реєстровим № 4469; - визнано за ОСОБА_8 право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_2 та виселено ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_4. (а.с.13-16)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.06.2013 року вказане рішення Апеляційного суду м. Києва від 21.11.2012 року залишено без змін. (а.с.17-20)

Встановлено, що відповідно до даних Свідоцтва на право власності на житло, що видано згідно з розпорядженням від 08.09.1997 року ОСОБА_6 на праві власності належала квартира АДРЕСА_5.

За довідкою №11 від 11 січня 2007 року, виданої керівником Відділу РАЦС Шевченківського РУЮ міста Києва, ОСОБА_6. померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року у віці 65 років, про що проведено відповідний актовий запис 6 червня 2006 року за №356.

Рішенням Індустріального районного суду міста Іжевська від 13 квітня 2007 року, установлено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Києва і проживала в АДРЕСА_6 та ОСОБА_6., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року у віці 65 років є однією і тією ж особою та матір'ю ОСОБА_8

Згідно із заповітом, складеним 15.12.2004 року та посвідченого Веприцькою сільською радою Фастівського району Київської області, ОСОБА_6 заповідала все своє майно ОСОБА_5

Разом з тим, висновком Київського НДІ судових експертиз від 08.12.2009 року підтверджено, що підпис від імені ОСОБА_6 у графі «підпис» у першому та другому примірнику заповіту від 15.12.2004 року від імені ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_5 у графі «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» та у книзі нотаріальний дій виконкому Веприцької сільради виконані не ОСОБА_6, а іншою особою.

По факту смерті ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_5 Третьою Київською держаною нотаріальною конторою за №4-373 видано 06.04.2007 року Свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом, а саме АДРЕСА_1

19 травня 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3. укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляпуновою Я.О. за реєстровим №4469, відповідно до якого ОСОБА_7 придбала у ОСОБА_5 вказану квартиру за 505 000 грн.

Крім того, вказаним рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.11.2012 року встановлено, що відповідач по тій справі - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, що підтверджено даними актового запису про смерть №17513 від ІНФОРМАЦІЯ_6 року та за даними П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_5 спадкова справа не заводилась, а тому провадження у справі було закрито на підставі ст.205 ЦПК України.

Позивачка зазначала, що не може звернутись до померлого ОСОБА_5 про відшкодування завданої ним шкоди та повернення отриманих як стороною, коштів на підставі визнаного судом недійсного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5, укладеного 19 травня 2007 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляпуновою Я.О. за реєстровим №4469, в порядку, визначеному ст.216 ЦК України та зазначала, що завдані їй збитки та моральна шкода спричинена саме з безпосередньої вини відповідачів, що встановлено вироком Фастівського міськрайонного суду від 14 вересня 2011 року.

За ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч.1); якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною (ч.2).

Як вбачається з позовної заяви, позивачка ставить питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка виникла внаслідок укладення нею Договору купівлі-продажу квартири від 19 травня 2007 року, який в подальшому був визнаний недійсним.

Суд першої інстанції вірно вважав, що на відповідачів не можуть бути покладені обов'язки, так як вони не були однією із сторін даного договору купівлі-продажу, а тому в розумінні вимог ст.216 ЦК України вони не можуть вважатись винним особами в укладенні ОСОБА_5 із позивачкою недійсного правочину.

Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2011 року у справі №1-271/11 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, визнано винною у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.364 і ч.2 ст.366 КК України із призначенням покарання.

За ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, що мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з вказаного вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2011 року ОСОБА_4 обрано депутатом та відповідно до рішення сесії від 17.04.2002 обрано секретарем Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області і 15.12.2004 року, знаходячись у своєму службовому кабінеті у приміщені Веприцької сільської ради, що знаходиться за адресою: Київська область, Фастівський район, с.Веприк, вулиця Леніна, 47, ОСОБА_4 будучи уповноваженою на вчинення нотаріальних дій, у тому числі й посвідчення заповітів, за проханням чоловіка, який представився ОСОБА_5 склала заповіт від імені ОСОБА_12, відповідно до якого усе своє майно, у тому числі й квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 остання заповіла ОСОБА_5

Після цього ОСОБА_13 посвідчила підпис у даному заповіті особи, яка назвалась ОСОБА_5, як підпис ОСОБА_12 При цьому ОСОБА_12 у Веприцькій сільській раді присутня не була і підписів у заповіті не ставила. В подальшому ОСОБА_14 вказаний заповіт передала невстановленій слідством особі, яка назвалася ОСОБА_5

Отже, ОСОБА_4, будучи службовою особою, а саме секретарем Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області, внесла до офіційного документу - заповіту ОСОБА_6 від 15.12.2004 року завідомо неправдиві відомості та склала завідомо неправдивий документ.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_3 вважала, що крім померлого ОСОБА_5, з вини та внаслідок вчинених секретарем виконавчого комітету Веприцької сільської ради Фастівського району ОСОБА_4 злочинів, пов'язаних з умисною підробкою та видачею 15.12.2004 року завідомо неправдивого та недійсного документу (заповіту) від імені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 правам та законним інтересам ОСОБА_3 завдано значної матеріальної шкоди, на суму 2 555 000 грн., оскільки з метою купівлі квартири АДРЕСА_5, ОСОБА_7, як добросовісний набувач передала ОСОБА_5 кошти у розмірі 505 000 грн., але в подальшому її право власності на дану квартиру було визнано судом недійсним внаслідок вчинення неправомірних дій ОСОБА_5

Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За правилами ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина.

Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

Однією з обов'язкових підстав деліктної відповідальності є причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою, який характеризують наступні положення: причинний зв'язок існує там, де є тимчасова послідовність явищ. Причина завжди передує результату, а останній - це тільки та зміна в зовнішньому світі, яка створюється дією причин; причина з необхідністю породжує свій наслідок. Там, де зв'язок результату з дією, що йому передувала, випадковий, взагалі немає причинного зв'язку, а є проста послідовність подій.

Відповідно до приписів вимог ст.ст.27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Як вбачається з тексту вироку суду, позивач ОСОБА_3 не була визнана потерпілою по даній кримінальній справі і цивільного позову вона не заявляла. Разом з тим, відповідно до вище вказаного вироку шкоду було заподіяно правам, свободам та інтересам ОСОБА_8 на суму 140 800 грн.

Таким чином, суд вірно вважав недоведеним позивачкою факт заподіяння їй протиправними діями відповідачів шкоди, так як ні відповідач 1, ні відповідач 2 не були стороною правочину - Договору купівлі-продажу квартири від 19.05.2007 року і в даному випадку відсутній повний склад ст.1166 ЦК України у їх діях.

На підставі наведеного суд вірно вважав необхідним відмовити в задоволенні позовний вимог до відповідачів про стягнення матеріальної шкоди.

Крім того, позивачка зазначала, що внаслідок вчинених протиправних дій відповідачів вона зазнала як матеріальних так і моральних збитків на суму 300 000 грн. з посиланням на те, що вона була виселена з місця свого постійного проживання, втратила право на придбане нею житло та зароблені нею кошти, протягом декількох років була змушена доводити свою невинуватість та захищати свої права у судових інстанціях, що призвело до суттєвих змін у організації її повсякденного і звичного способу життя, а також сильних душевних страждань.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Але, як вірно вважав суд, позивачкою не зазначено в чому саме полягає завдана їй моральна шкода і не доведено, що саме ОСОБА_4 діями (чи бездіяльністю) її було завдано, що існує причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідачів, а також жодним чином не обґрунтовано вказаний розмір моральної шкоди.

Отже, в судовому засіданні не здобуто належних доказів, що заподіяна позивачці матеріальна та моральна шкоди були спричинені внаслідок вчинених злочинних дій відповідачів і за цих обставин суд вірно вважав необхідним відмовити в задоволенні позову.

Підстав для застування строків позовної давності згідно визначених у заяві відповідачів умов суд теж вірно не вбачав з огляду на наявність підстави для відмови у позові по суті позовних вимог.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: