Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 409/3030/15-ц
Провадження № 22ц/782/861/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Заїки В.В., Романченка В.О.,

за участю секретаря Коротенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Експобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства ОСОБА_2 «Експобанк»

на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 09 листопада 2015 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Експобанк»в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства ОСОБА_2 «Експобанк»до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобізнес Україна» про солідарне стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

04 вересня 2015 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 «Експобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства ОСОБА_2 «Експобанк» /надалі ОСОБА_2/ звернулося в суд із позовом до ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобізнес Україна» про солідарне стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 03.06.2008 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_2 банк «Експобанк», правонаступником прав та обовязків якого є позивач /далі ОСОБА_2/, був укладений кредитний договір №84А, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 25177,00 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом 15 % річних від суми кредиту та з терміном повернення кредиту не пізніше 05.06.2015 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору ОСОБА_3 між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автобізнес Україна» 03.06.2008 року укладено Договір поруки, згідно умов якого поручитель зобовязувався відповідати в повному обсязі перед Банком за своєчасне та повне виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, та у випадку невиконання останнім своїх зобовязань бере на себе зобовязання погасити заборгованість в розмірі наданого кредиту, нарахованих за користування кредитом відсотків, неустойки, а також інших грошових зобовязань, що випливають з кредитного договору.

У звязку з невиконанням з боку відповідачів своїх зобовязань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами станом на 28.08.2015 р. виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 148825,13 доларів США, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом 24984,99 доларів США; простроченої заборгованості за нарахованими процентами 15642,71 доларів США; простроченої заборгованості за нарахованою щомісячно комісією за кредитне обслуговування 8,309 грн; пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості 55711,33 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату нарахованих процентів 52486,10 доларів США.; пеня за несвоєчасну сплату нарахованої щомісячної комісії 36604,14 грн.

Тому позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобізнес Україна» на користьПублічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк «Експобанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 148825,13 доларів США.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 19 жовтня 2015 року позовну заяву Банку залишено без руху у зв'язку з порушенням вимог передбачених ч. 5 ст. 119 ЦПК України, через те, що до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.

Оскільки позивачем недоліки у визначений судом строк усунені не були, ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 09 листопада 2015 року позовну заяву Банку визнано неподаною та повернуто позивачеві на підставі статті 121 ЦПК України.

Не погодившись з вказаними ухвалами суду, ОСОБА_2 в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію у Акціонерного товариства ОСОБА_2 «Експобанк»звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Вислухавши доповідь судді, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвал суду, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення заяви, суд першої інстанції послався на те, що ухвалою суду від 19 жовтня 2015 року позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків, оскільки була подана без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119-121 ЦПК України, і позивачем недоліки у визначений строк усунені не були.

Такі висновки суду ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовна заява не відповідає за своїм змістом вимогам ст. 119 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Відповідно до ч. 2, ч .4 ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виправить недоліки позовної заяви, вона вважається неподаною і повертається позивачеві, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до відмітки поштового звязку, наявної на конверті, в якому до суду надійшов позов, позивач направив позов до суду 04.09.2015 року /а.с. 3/.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 19 жовтня 2015 року позовну заяву Банку залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків 5 днів з моменту отримання ухвали /а.с. 5/.

На виконання вимог вказаної ухвали суду листом від 27.10.2015 року позивач повідомив, що станом на дату подання позовної заяви, якою він вважає 28.08.2015 року, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку, була звільнена від сплати судового збору згідно п. 22 ч. 1 ст. 5 редакції Закону України «Про судовий збір». Як на доказ направлення позову до суду 28.08.2015 року посилається на витяг із журналу вихідної кореспонденції /а.с. 10/. Тому позивач просив відкрити провадження у справі з огляду на відповідність позовної заяви вимогам закону.

Оскільки позивачем не виконані вимоги ухвали від 19.10.2015 року про залишення заяви без руху та не сплачено судовий збір, на підставі ч. 2 ст. 121 ЦПК України її ухвалою суду від 09 листопада 2015 року як неподану було повернуто позивачу /а.с. 15/.

Виносячи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дав належну оцінку тій обставині, що витяг з журналу вихідної кореспонденції не підтверджує дату звернення позивача до суду з позовом з огляду на вимоги ч. 6 ст. 70 ЦПК України, відповідно до якої строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами звязку. Суд правомірно визнав належним доказом в цій частині саме відмітку відділення поштового звязку, наявної на конверті, і вважав саме цю дату датою звернення позивача до суду.

При цьому вірні висновки суду першої інстанції про те, що на час звернення Банку до суду, яким суд встановив 04.09.2015 року, діяв Закон України «Про судовий збір» в редакції від 01 вересня 2015 року, відповідно до якої уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку, не звільнялася від сплати судового збору.

Таким чином, доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції вимог п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не відповідають обставинам справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 312 ЦПК України, розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду по справі не вбачається.

Керуючись ст. ст.303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Експобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства ОСОБА_2 «Експобанк» відхилити.

Ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 09 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: