АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6660/16 Головуючий 1 інст. - Пілюгіна О.М.
Справа № 635/7307/14-ц
Категорія : земельні Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Кокоші В.В., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, третя особа: Липецька сільська рада Харківського району Харківської області за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 серпня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, третя особа: Липецька сільська рада Харківського району Харківської області.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказувала, що з вересня 2003 року вона є власницею житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1. Під час розроблення технічної документації на земельній ділянку, необхідну для обслуговування придбаного житлового будинку з надвірними будівлями, у неї неодноразово виникали конфлікти з приводу встановлення межі земельної ділянки з сусідніми землекористувачами, відповідачами по справі. Комісією з питань агропромислового комплексу, екології, земельних відносин та використання земельних ресурсів у складі депутатів Липецької сільської ради вирішено земельний спір з приводу меж спірних земельних ділянок, а саме, рішенням ХХХХV сесії Липецької сільської ради VІ скликання від 25 грудня 2013 року, враховуючи погоджені межі, нею оформлено право власності на земельну ділянку площею 0,1817 га в АДРЕСА_1 Проте відповідачами грубо порушується право її власності, а саме: чиниться опір при встановленні паркану по межі земельної ділянки, розібрали 15 метрів паркану, який було правомірно встановлено в присутності членів Комісії, пускають бійцівську собаку, порушують нормальні умови проживання, підходу до газового обладнання будинку та його обслуговування; частково встановили металевий паркан, літній душ, уклали цеглу, чим перешкоджають в користуванні її земельною ділянкою, самовільно прибрали межові знаки (шнур), встановлені по межі земельної ділянки. Добровільно звільнити земельну ділянку відповідачі відмовляються.

Тому, ОСОБА_1 просила суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3: за власний рахунок звільнити земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) від усіх самовільно розміщених ними об'єктів (металевий паркан, літній душ, цегла тощо); поновити встановлені межові знаки згідно Акту № 13 від 15.10.2013 р., що складений Комісією з питань агропромислового комплексу, екології, земельних відносин та використання земельних ресурсів у складі депутатів Липецької сільської ради за участю інженера-землевпорядника; не перешкоджати їй користуватись спірною земельною ділянкою (кадастровий номер НОМЕР_1) для обслуговування розміщеного на цій земельній ділянці житлового будинку та встановлення паркану по межі такої земельної ділянки.

У судовому засіданні відповідачі та їх представник заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що вони є співвласниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 а тому вважають, що правомірно користуються земельною ділянкою та тією її частиною, що безпосередньо примикає до житлового будинку позивачки. Зазначають, що не приймали участі у земельному спорі щодо меж земельних ділянок, що розглядався Комісією Липецької сільської ради. Крім того, Комісія Липецької сільської ради не мала повноважень встановлювати межі між земельними ділянками, оскільки не володіє спеціальними знаннями, як того вимагає Закон України «Про землеустрій». Відповідачі стверджують, що літній душ знаходиться на їх земельній ділянці та не порушує права позивача.

Представник Липецької сільської ради позов підтримала та зазначила, що між сторонами під час розробки технічної документацію на земельну ділянку позивачки дійсно виник земельний спір щодо меж земельних ділянок, який розглянутий Комісією з питань агропромислового комплексу, екології, земельних відносин та використання земельних ресурсів у складі депутатів Липецької сільської ради за участі позивача та одного з відповідачів. При цьому, представник пояснив, що відповідна Комісія уповноважена Липецькою сільською радою на вирішення спорів в тому числі щодо меж земельних ділянок в с. Липці. На підставі прийнятого Комісією рішення при розробці проектної документації на земельну ділянку позивачки були погоджені межі земельної ділянки на межі з відповідачами. Після вирішення спору між сторонами Комісією неодноразово в присутності позивача та відповідачів фіксувались порушення земельних прав позивачки, про що складались відповідні акти.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 серпня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Усунено перешкоди у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1), та зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за власний рахунок звільнити вищевказану земельну ділянку від самовільно розміщених ними об'єктів ( металевий паркан, літній душ, цегла). Зобов'язано відповідачів поновити встановлені межові знаки між земельними ділянками АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 згідно Акту № 13 від 15 жовтня 2013 року, що складений комісією з питань агропромислового комплексу, екології, земельних відносин та використання земельних ресурсів у складі депутатів Липецької сільської ради Харківського району Харківської області за участю інженера-землевпорядника. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2 893,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що ухвалюючи рішення суд взяв до уваги лише висновки судової земельно-технічної експертизи, тоді як технічним паспортом на домоволодіння АДРЕСА_2 передбачено літній душ, збудований у 2005 році не як самовільна побудова, а межові знаки на спірній земельній ділянці встановлені не були через проходження паркану по межі земельної ділянки.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності порушення прав позивачки, як власника земельної ділянки площею 0,1817 га в АДРЕСА_1

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19 вересня 2003 року, витягу про реєстрацію права власності від 15 жовтня 2003 року №1724839 є власником житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1

Відповідно до ч.1 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч.1 ст.116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками з земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом.

Відповідно до 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок і дотримуватись правил добросусідства.

Рішенням ХХV сесії Липецької сільської ради V скликання від 25 грудня 2008 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації на приватизацію земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га для будівництва та обслуговування придбаного житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1

На підставі рішення ХХХХV сесії Липецької сільської ради VІ скликання від 25 грудня 2013 року затверджена технічна документація та у власність ОСОБА_1 передано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1817 га по АДРЕСА_1 Внаслідок вказаного рішення реєстраційною службою ХРУЮ позивачці було видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку.

Відповідно до 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок і дотримуватись правил добросусідства.

Матеріали справи свідчать, що підставою позову є порушеннями відповідачами межових знаків земельних ділянок, самовільне зайняття частини належної позивачці земельної ділянки.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З висновку судової земельно-технічної експертизи №9999 від 31 березня 2016 року вбачається порушення межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 зі сторони житлового будинку АДРЕСА_2. Площа самовільно захопленої земельної ділянки власниками домоволодіння АДРЕСА_2 за вищевказаною адресою складає 100 кв.м. Встановлено також, що на земельній ділянці, що є складовою площі 1 817 кв.м. земельної ділянки домоволодіння по АДРЕСА_1, розміщується літній душ, огорожа та складована цегла власників житлового будинку по АДРЕСА_2. Відповідно проведеному дослідженню з встановлення порушення меж землекористування, літній душ, огородження та складована цегла домоволодіння АДРЕСА_2 знаходяться на земельній ділянці АДРЕСА_1

Частинами 6 і 7 ст.147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду є необов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу, та незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, підстав для незгоди з висновками проведеної у справі експертизи відсутні.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 319,391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Судом обґрунтовано встановлено порушення прав позивачки, які підлягають захисту.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргуОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: В.В. Кокоша

Ю.А. Пономаренко