Справа № 146/990/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"25" жовтня 2016 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Пилипчука О.В.,

за участю секретаря Бойко Т.Є.,

представника ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Томашполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради Томашпільського району Вінницької області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору відділ містобудування та архітектури Томашпільської районної державної адміністрації про визнання права власності на самочинно збудовану будівлю ,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом до ОСОБА_3 селищної ради Томашпільського району Вінницької області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: відділ містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та інфраструктури Томашпільської РДА про визнання права власності на самочинне будівництво, посилаючись на те, що 28 березня 2012 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого позивач придбав у ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 0,1662 га, а саме: 0,1500 га кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0319 та 0, 0162 га кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0320 в межах згідно з планом, розташованих в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області.

Цільове призначення земельної ділянки 0,1500 га для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, 0,0162 га для ведення особистого селянського господарства.

На підставі вказаного договору купівлі-продажу, 26.06.2012 р. ОСОБА_3 селищною радою Томашпільського району позивачу було видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯМ № 439152 (земельна ділянка 0,0162 га) та серії ЯМ № 439151 ( земельна ділянка площею 0, 1500 га).

У 2010 році до укладення договору купівлі-продажу, на даній земельній ділянці, позивачем без проектної та дозвільної документації було побудовано нежитлову будівлю (склад) площею 73, 70 кв.м.

ОСОБА_2 зазначає, що після закінчення всіх будівельних робіт, він користується приміщенням складу та фактично є його власником, однак не може розпорядитися ним.

Крім того, побудовою даної будівлі позивач не порушив прав та інтересів інших осіб, звернень від власників сусідніх обєктів нерухомого майна щодо порушення їхніх прав цими роботами не поступило.

10 червня 2016 року інженером з інвентаризації нерухомого майна експертом ОСОБА_5 було виготовлено технічний паспорт на будівлю складу.

13 червня 2016 року даним експертом було проведено технічне обстеження будівлі складу з метою визначення можливості або неможливості його надійної та безпечної експлуатації, в тому числі відповідності державним будівельним нормам щодо доступності для мало мобільних груп населення, за результатами якого було встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації будівлі складу.

В липні 2016 року позивач звернувся до відділу містобудування та архітектури Томашпільської РДА з метою здачі побудованого приміщення складу до експлуатації, однак йому було відмовлено в цьому оскільки вирішення даного питання входить компетенції департаменту будівництва, містобудування та архітектури Вінницької ОДА.

При зверненні до департаменту будівництва, містобудування та архітектури Вінницької ОДА позивач також отримав відмову з поясненнями що вони також не займаються даними питаннями , тому з даним позовом ОСОБА_2 вимушений звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позов підтримав за обставин, зазначених у ньому, попросив позов задовольнити. Уточнив, що будівлю складу ним було побудовано уже після того, як він викупив у Мороза земельну ділянку, після укладення договору та виготовлення державного акту, а в позовній заяві помилково було вказано рік будівництва-2010.

Представник відповідача ОСОБА_3 селищної ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не зявився, однак селищний голова ОСОБА_3 селищної ради ОСОБА_6 надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без їхнього представника, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Начальник відділу містобудування та архітектури Томашпільської РДА ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову, пояснюючи, що на даний час ОСОБА_2 зібрані всі необхідні документи, а саме будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши заяву відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

ОСОБА_7 ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_7 ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

ОСОБА_7 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

ОСОБА_7 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_7 ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено, що 28 березня 2012 року між ОСОБА_4, як продавцем, та ОСОБА_2, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,1662 га, а саме: 0,1500 га-кадастровий номер 030010319, 0,0162 га-кадастровий номер 030010320, в межах згідно з планом, розташовану в селищі вапнярка Томашпільського району Вінницької області по вул.. Димитрова № 55, цільове призначення земельної ділянки 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, 0,0162 га- для ведення особистого селянського господарства (а.с.5-6).

ОСОБА_7 з Державного реєстру правочинів від 28 березня 2012 року, на підставі правочину-договіру купівлі-продажу, посвідченого 28 березня 2012 року, номер у реєстрі нотаріальних дій: 84, документ посвідчено: Вінницька область, приватний нотаріус ОСОБА_8, бланки: ВРР 583352, ВРР 583353, земельну ділянку, кадастровий номер 030010319, кадастровий номер 030010320, що знаходиться за адресою Вінницька область, Томашпільський район, смт Вапнярка, вул.. Димитрова, 55 набув ОСОБА_2 у ОСОБА_4 (а.с.7).

ОСОБА_7 Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 439152, виданого 26 червня 2012 року відділом Держкомжзему у Томашпільському районі, ОСОБА_2, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, реєстр № 84 від 28 березня 2012 року є власником земельної ділянки площею 0,0162 га, що розташована за адресою Вінницька область Томашпільський район смт Вапнярка вул..Димитрова, 55 (а.с.8).

ОСОБА_7 Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 439151, виданого 26 червня 2012 року відділом Держкомжзему у Томашпільському районі, ОСОБА_2, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, реєстр № 84 від 28 березня 2012 року є власником земельної ділянки площею 0,1500 га, що розташована за адресою Вінницька область Томашпільський район смт Вапнярка вул..Димитрова, 55 (а.с.9).

ОСОБА_7 технічного паспорту на будівлю складу, що знаходиться по вул.. Димитрова, 55 в смт Вапнярка, замовником якого є ОСОБА_2, будівля має такі показники: будівля складу «А», навіс «а», паркан 1, ворота 2 (а.с.10-12).

Як вбачається з експлікації приміщень до плану виробничого будинку № 55 літ.А по вул.. Димитрова в смт Вапнярка, самочинно збудована переобладнана площа приміщень становить 73,7 кв.м. (а.с.13-14).

Як вбачається із звіту № 06.0616-ТЗ про проведення технічного обстеження будівлі складу по вул.. Димитрова, 55 смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області, під час проведення технічного обстеження на предмет визначення можливості або неможливості його надійної та безпечної експлуатації, в тому числі відповідності державним будівельним нормам щодо доступності для мало мобільних груп населення, були оглянуті основні несучі та огороджувальні конструкції обєкта: будівля складу по вул..Димитрова, 55 в смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області та встановлено його готовність до експлуатації; за результатами проведення технічного обстеження будівлі складу встановлено можливість її надійної та безпечної експлуатації (а.с.15-26).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст.1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, що передбачає юридичну можливість власника панувати над нею, здійснювати щодо неї свою волю, використовувати корисні якості майна та можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України, ч. 1 статті 182 ЦК України та п. 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5 (зі змінами і доповненнями станом на 22 січня 2009 року), право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (ст.90 ЗК України), землекористувачі (ст. 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (ст. 1021 ЗК України) або з інших передбачених підстав.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ у п.4 Постанови від 30.03.2012 №6 №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначив, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Будівництвом об'єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об'єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

ОСОБА_7 з п.9 згаданої Постанови за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 ЦПК України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

ВСУ в правовій позиції №6-1328цс15 зазначив, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним.

Нормою ч.2 ст.376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у результаті втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивачем не заперечується, що будівлю складу по вул.. Димитрова, 55 в смт Вапнярка Томашпільського району ним побудовано самовільно, тобто, збудована на земельній ділянці, яка не біла відведена для цієї будівлі; без належного дозволу та належно затвердженого проекту, однак доведено, що даною будівлею він не порушує права та інтереси інших осіб, звернень від власників сусідніх обєктів нерухомого майна щодо порушення їхніх прав цими роботами не поступало.

ОСОБА_7 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи.

Таким чином, судом установлено сукупність необхідних умов для визнання за позивачем ОСОБА_2 права власності на самочинне будівництво, а саме те, що власник земельної ділянки на заперечує проти цього, а саме будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам.

ОСОБА_7 викладеного, позовні вимоги позивача ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 376 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 30, 58-64, 64, 79, 84, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради Томашпільського району Вінницької області, заінтересована особа відділ містобудування та архітектури Томашпільської районної державної адміністрації про визнання права власності на самочинно збудовану будівлю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на самочинно збудовану будівлю складу розміром 73,7 кв.м., що розташована по вул.. Димитрова (теперішня вул..ОСОБА_9), 55 в смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27 жовтня 2016 року.

Суддя: ОСОБА_10