АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5394/16 Справа № 180/1396/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Дніпро

26 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_2, заінтересована особа Відділ державної виконавчої служби Марганецького міського управління юстиції в Дніпропетровській області на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 та зобовязання державного виконавця вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулося до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 / а.с.1-2/.

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2016 року в задоволенні даної скарги відмовлено /а.с.45-47/.

В апеляційній скарзі заявник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою скаргу задовольнити, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права / а.с.49-50/.

Під час розгляду судом апеляційної інстанції даної скарги апелянтом було надіслано заяву про залишення її без розгляду. Дане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки за приписами ст. 300 ЦПК України на стадії апеляційного оскарження судових рішень особа, яка подала скаргу може її відкликати або відмовитися від неї, в залежності від стадії її розгляду, отже діючим законодавством не передбачено залишення без розгляду апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2015 року було скасовано арешт та заборону відчуження усього належного ОСОБА_2 рухомого та нерухомого майна, з виключенням відомостей про його накладення з Єдиного реєстру заборон відчужень обєктів нерухомого та рухомого майна /а.с.38-39/.

На примусове виконання зазначеного рішення судом 01 жовтня 2015 року видано виконавчий лист та 28 березня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області із заявою про примусове виконання рішення суду на підставі даного виконавчого листа /а.с.33-34/.

Головним державним виконавцем Дрижирук О.О. 06 квітня 2016 року було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження №50720594, оскільки зазначене рішення не підлягає примусовому виконанню, а є загальнообовязковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України /а.с.30-31/.

Звертаючись зі скаргою ОСОБА_2 просила суд визнати дії державного виконавця про винесення вказаної постанови незаконними та зобовязати останнього прийняти до провадження виконавчий документ та вжити передбачені законодавством заходи по зняттю арешту та заборони відчуження з майна скаржниці /а.с.1-2/.

Відмовляючи у задоволені даної скарги суд першої інстанції прийшов до висновку, що виконавчий лист не містить заходів примусового виконання рішення суду передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», тому постанова держаного виконавця є правомірною та не підлягає скасуванню.

Статтею 1291 визначено, що судове рішення є обовязковим до виконання та держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно ст. 368 ЦПК України питання, пов'язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу.

Разом з тим, у відповідності до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які поводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятим відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено обовязок державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень.

Згідно ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Нормами ст. 19 та 25 ЗУ «Про виконавче провадження» закріплено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого документа, якщо він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Між тим ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» визначені підстави відмови у відкритті виконавчого провадження, зокрема, в п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що включають здійснення виконавчого провадження.

Відповідно ст.. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Враховуючи викладене слід зазначити, що відповідно до інформації, яка міститься у виконавчому документі, а саме у її резолютивній частині, вбачається відсутність заходів примусового виконання рішення, тобто сукупності дій, які повинен державний виконавець вжити по відношенні до боржника. Тобто, зазначені обставини виключають здійснення виконавцем провадження, та його відкриття.

Разом з цим, враховуючи підстави звернення скаржника до виконавчої служби необхідно врахувати, що процедура визначена ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» про зняття арешту з майна не передбачає відкриття провадження виконавчого провадження.

Встановивши зазначені обставини з урахуванням зібраних доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

А відтак доводи апеляційної скарги про порушення процесуального та матеріального права є безпідставними та спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення є правильним по суті, постановлене з дотриманням вимог матеріального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_4