У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Ситнік О.М.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства «Експериментальне проектно-конструкторське технологічне бюро «Будпластик» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористані щорічні відпустки та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що внаслідок «рейдерського» захоплення підприємства його повноваження як голови правління були припинені, однак йому не повідомлено ні про звільнення, ні про переведення на іншу посаду. Працівники охорони не допускають його на підприємство. Невизначеність питання з його звільненням перешкоджають йому реалізувати свої трудові права.

Просив зобов'язати відповідача надати розрахунок заборгованості із заробітної плати за липень-серпень 2011 року, скласти та надати розрахунок компенсації за невикористані відпустки за останні роки роботи, стягнути заборгованість із заробітної плати за період з 01 липня по 08 серпня 2011 року у розмірі 2 533 грн, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 серпня 2011 року по 01 вересня 2015 року у розмірі 99 755 грн, стягнути вихідну допомогу при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 5 ст. 41 КЗпП України, зобов'язати відповідача підготувати, підписати та зареєструвати в книзі реєстрації наказів відділу кадрів наказ про звільнення у такій редакції: «Припинити повноваження Голови Правління Приватного акціонерного товариства «Експериментальне проектно-конструкторське технологічне бюро «Будпластик» відповідно до п. 5 ст. 41 КЗпП України з …07.2015р.» та зробити відповідний запис у трудовій книжці.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуальногоправа, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

Відмовляючи у позові, суди керувалися тим, що ОСОБА_6 не був звільнений з роботи, а були тільки припинені його повноваження як голови правління підприємства, і він відсторонений від посади відповідно до ч. 3 ст. 99 ЦК України.

З такими висновками судів погодитися не можна.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Судом встановлено, що рішенням загальних зборів акціонерів Закритого акціонерного товариства «Експериментальне проектно-конструкторське технологічне бюро «Будпластик» (далі - ЗАТ «Експериментальне проектно-конструкторське технологічне бюро «Будпластик») від 23 листопада 2007 року ОСОБА_6 обрано головою правління.

Рішенням позачергового засідання наглядової ради ЗАТ Експериментальне проектно-конструкторське технологічне бюро «Будпластик», що оформлено протоколом від 13 липня 2011 року, припинено повноваження голови правління ЗАТ «Експериментальне проектно-конструкторське технологічне бюро «Будпластик» ОСОБА_6 у зв'язку із завданням останнім значних матеріальних збитків товариству, та обрано виконуючого обов'язки голови правління ОСОБА_7

Рішенням господарського суду м. Києва від 25 липня 2013 року визнано рішення, прийняте на позачерговому засіданні наглядової ради ЗАТ «Експериментальне проектно-конструкторське технологічне бюро «Будпластик», оформлене протоколом від 13 липня 2011 року, недійсним.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11 вересня 2013 року рішення господарського суду м. Києва від 25 липня 2013 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено (а. с. 62−68, т. 1).

Зазначеною постановою Київського апеляційного господарського суду встановлено наступне.

Відповідно до роз'яснення Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 20 травня 2011 року № 7 «Щодо порядку застосування окремих положень Закону України «Про акціонерні товариства» у зв'язку з втратою чинності ст. ст. 1−49 Закону України «Про господарські товариства» у частині, що стосується акціонерних товариств», усі акціонерні товариства, створені до набрання чинності Законом України «Про акціонерні товариства», та які у термін до 30 квітня 2011 року не привели свою діяльність у відповідність із Законом (тобто не зареєстрували в установленому порядку зміни до статуту) мають у своїй діяльності з 01 травня 2011 року керуватися положеннями Закону України «Про акціонерні товариства», а також положеннями статуту та внутрішніми положеннями акціонерних товариств у частині, що не суперечить положенням Закону.

Статтею 51 Закону України «Про акціонерні товариства» (у редакції від 07 квітня 2011 року) встановлено, що наглядова рада акціонерного товариства є органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства, і в межах компетенції, визначеної статутом та цим Законом, контролює та регулює діяльність виконавчого органу.

Відповідно до ст. 52 зазначеного Закону до компетенції наглядової ради належить вирішення питань, передбачених цим Законом, статутом, а також питань, переданих на вирішення наглядової ради загальними зборами.

До виключної компетенції наглядової ради належить, зокрема обрання та припинення повноважень голови і членів виконавчого органу.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року № рп/2010 у справі № 1-2/2010 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення ч. 3 ст. 99 ЦК України: «реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об'єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним.

У зв'язку з цим «усунення» відповідно до ч. 3 ст. 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснювати членом його виконавчого органу в межах корпоративних відносин з товариством повноважень у сфері управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлено специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.».

Отже припинення повноважень, усунення від виконання повноважень, відкликання тягнуть за собою одні й ті ж самі правові наслідки − позбавлення особи права здійснювати повноваження щодо управління товариством.

Припинення повноважень, усунення від виконання повноважень, відкликання за своєю правовою природою є припиненням повноважень відповідної особи на управління товариством та відрізняються лише тим, що в одному випадку таке припинення повноважень має тимчасовий характер, в іншому − постійний.

Зазначені обставини апеляційний суд вважав преюдиційними в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Разом з тим відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов'язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством.

При відстороненні трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються, тому мова не йде про звільнення з роботи. Однак при цьому працівник тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов'язків. Залежно від причин відсторонення заробітна плата на цей період не зберігається, хоч у деяких випадках виплачується допомога за рахунок коштів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або ж нараховується середній заробіток.

Стаття 46 КЗпП передбачає правило, за яким працівник може бути відсторонений від роботи роботодавцем при появі його на роботі у нетверезому стані, стані наркотичного або токсичного сп'яніння; при відмові або ухиленні від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної безпеки, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Вважаючи, що позивача було тимчасово відсторонено від роботи, апеляційний суд не врахував, що з матеріалів справи не вбачається, на який саме період позивача було відсторонено, чи вирішувалося питання про збереження заробітної плати.

Позивач звертав увагу судів, що з 2011 року він не отримував заробітну плату. Докази про перерахування заробітної плати на депозитний рахунок позивача матеріали справи також не містять.

Проте суди вказане питання не з'ясували, доводи позивача не перевірили та не встановили наявність доказів, що унеможливлюють звільнення позивача за його вимогою.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_6 просив:

− зобов'язати відповідача надати розрахунок заборгованості з заробітної плати за липень-серпень 2011 року;

− скласти та надати розрахунок компенсації за невикористані відпустки за останні роки роботи;

− стягнути заборгованість із заробітної плати за період з 01 липня по 08 серпня 2011 року у розмірі 2 533 грн;

− стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 серпня 2011 року по 01 вересня 2015 року у розмірі 99 755 грн;

− стягнути вихідну допомогу при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 5 ст. 41 КЗпП України;

− зобов'язати відповідача підготувати, підписати та зареєструвати в книзі реєстрації наказів відділу кадрів наказ про звільнення з написом у наступній редакції: «Припинити повноваження Голови Правління Приватного акціонерного товариства «Експериментальне проектно-конструкторське технологічне бюро «Будпластик» відповідно до п. 5 ст. 41 КЗпП України з …07.2015р.» та зробити відповідний запис у трудовій книжці.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи справу, суди зосередилися лише на одній позовній вимозі - про зобов'язання відповідача видати наказ про звільнення відповідача, проте інших позовних вимог суди не розглянули, правової оцінки зі спірного питання та відповідних висновків не надали.

Оскільки судові рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, заявлені позивачем вимоги не вирішено, позов по суті фактично не розглянуто, на стадії касаційного перегляду справи виправити вказані недоліки неможливо, тому рішення суду першої інстанції й ухвала апеляційного суду мають бути скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343−345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак