Провадження № 2/161/297/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Олексюка А.В.,

при секретарі Педич Ю.С.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Соціальна сфера» до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

04.12.2015 року Приватне акціонерне товариство «Соціальна сфера» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у звязку з роботою на ВАТ «ЛПЗ» (на даний час відкрите акціонерне товариство «СКФ Україна») ОСОБА_2 на підставі ордера № 68 на житлову площу в гуртожитку від 02.10.1997 року було надано право зайняти в кімнаті № 509 гуртожитку № 3 по бульвару Дружби Народів, 6 в м. Луцьку, Волинської області, одне «ліжко-місце» для проживання. Вказує, що даний гуртожиток належить на праві власності ПрАТ «Соціальна сфера».

Починаючи, з 2013 року відповідач ОСОБА_2 не оплачує коштів за проживання в гуртожитку, а з 2015 року не проживає за місцем реєстрації.

Позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням кімнатою № 509 гуртожитку № 3 за адресою: бульвар Дружби Народів, 6 в м. Луцьку, Волинської області.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовну заяву з підстав в ній зазначених. Просив суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали. Просили суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представник відповідача ОСОБА_3, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, наймач або члени його сім"ї можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням з підстав відсутності понад шість місяців у цьому житловому приміщенні, якщо вони були відсутні протягом цього строку підряд без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім"ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням (ст.71 ЖК Української РСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім"ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

З матеріалів справи встановлено, що у звязку з роботою на ВАТ «ЛПЗ» (на даний час відкрите акціонерне товариство «СКФ Україна») ОСОБА_2 на підставі ордера № 68 на житлову площу в гуртожитку від 02.10.1997 року було надано право зайняти в кімнаті № 509 гуртожитку № 3 по бульвару Дружби Народів, 6 в м. Луцьку, Волинської області, одне «ліжко-місце» для проживання (а.с. 4).

Даний гуртожиток належить на праві власності ПрАТ «Соціальна сфера», що підтверджується свідоцтвом про право власності від 14.10.2000 року (а.с. 3).

Позивач мотивував позов тим, що відповідач більше шести місяців постійно не проживає в спірному жилому приміщенні. На підтвердження позовних вимог позивачем представлені складені комісією акти від 15.01.2015 року, від 20.04.2015 року, від 11.08.2015 року та від 22.06.2016 року про те, що в кімнаті № 509 гуртожитку № 3 по бульвару Дружби Народів, 6 в м. Луцьку, Волинської області ОСОБА_8 зареєстрований і не проживає.

Проте, суд критично оцінює пояснення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_7 та вищевказані акти, оскільки в них не зазначено періоду з якого відповідач не проживає, на якій підставі зроблено висновок про його не проживання в спірній кімнаті і ці акти не є беззаперечним доказом відсутності відповідача у жилому приміщенні.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Позивачем не подано суду належних доказів на підтвердженн факту не проживання відповідача в спірному житлі більше шести місяців, без поважних причин.

В судовому засіданні із пояснень відповідача, пояснень свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, які проживають в даному гуртожитку, встановлено, що відповідач проживає постійно в кімнаті гуртожитку, в якій знаходяться його особисті речі, меблі, заборгованість по оплаті коштів за проживання в гуртожитку відсутня. Тимчасова відсутність відповідача повязана з здійсненням останнім догляду за хворою матірю ОСОБА_10, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 і потребує постійного догляду в звязку з тим, що втратила зір, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Терешківцівської сільської ради Горохівського району, Волинської області № 489 від 01.09.2016 року (а.с. 97), не перевищувала шести місяців та відповідач не втратив інтересу до вказаного житла.

Також, судом встановлено, що іншим житлом відповідач не забезпечений.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, є необґрунтованими та правові підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 6,10,11,130,209,212,213,215 ЦПК України, ст. 71,72 ЖК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Соціальна сфера» до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк