Справа № 184/1557/16-ц
Номер провадження 2/184/574/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.20118.10.2016м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

при секретарі Михайловій Т.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області «про визначення місця проживання дитини», -

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, висловлені ним в позовній заяві та просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним його батьком - ОСОБА_1.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, але надала суду письмове заперечення, в якому просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Посилається на те, що вона мешкає в с. В.Копані Цюрупинського району Херсонської області на протязі останніх півроку. За цей час зарекомендувала себе з позитивної сторони, спиртними напоями не зловживає, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягалась, має на утриманні двох малолітніх дітей. В звязку з тим, що вона весь свій час витрачає на догляд за своїми дітьми, вона не має змоги офіційно влаштуватись на постійну роботу, тому займається городництвом. Хоча вона з позивачем більше як півроку не проживає разом, за цей час він ніякої матеріальної чи іншої допомоги на утримання дитині їй не надавав. 17 вересня 2014 року за рішенням Орджонікідзевського суду ОСОБА_1 призначені аліменти, які він також не сплачує та не сплачував. ОСОБА_5 матеріального обстеження її житлових умов від 05.09.2016 року умови проживання добрі, для дітей створені всі умови для проживання, виховання, розвитку. Її малолітній син ОСОБА_6 має повні два роки десять місяців та потребує постійної материнської уваги, догляду та любові. Свого житла позивач не має, мешкає з батьками, постійного заробітку не має, веде розгульний спосіб життя. Позивач систематично вчиняв насильство в сімї як до неї, так і по відношенню до дітей. Постійно зловживав спиртними напоями, матеріально не забезпечував родину. В утриманні родини значну участь приймали її батьки, які допомагали їм як матеріально у вигляді коштів, так і продуктами харчування. З приводу того, що вона забороняє бачитися ОСОБА_1 з дитиною, то він за весь час приїздив лише один раз з метою поспілкуватись з сином, але був у нетверезому стані, вчинив сварку та вона вимушена була викликати працівників поліції.

Представник третьої особи ОСОБА_2 в судовому засіданні покладається на розсуд суду, оскільки враховуючи вік дитини, її психологічні особливості, особисті якості батьків, їх місце проживання, позивачу необхідно звертатися до органу опіки та піклування за місцем фактичного перебування дитини.

Суд, вислухавши пояснення позивача, третю особу, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 перебував в зареєстрованому шлюбі з 08.06.2013 року. 22.11.2013 року у сторін народився син - ОСОБА_4, батьком якого зареєстрований позивач. Його з відповідачкою шлюб виявився невдалим і рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11.08.2016 року він був розірваний. Місце проживання їхнього сина вказаним рішенням суду не було визначено і відповідачка, забрав дитину, виїхала до своїх батьків в с. Велики Копані, Цюрупінського району Херсонської області, де і перебуває до сих пір. За час сумісного проживання вона неодноразово так себе поводила: забирала дитину та уїжджала до своїх батьків. Як виявилося, сторони мають різні погляди на сімейне життя та відносно виховання дитини. Усі свої батьківські обов'язки по відношенню до дитини відповідачка зводила тільки к тому, щоб дитина була нагодована, а розвиток дитини її зовсім не цікавить. Окрім їхньої дитини, у відповідачки є ще одна дитина від іншого чоловіка, яка теж на даний час росте без батька. Батьки відповідачки налаштовували її на те, що вона сама може ростити дітей від їх батьків, обов'язок яких вони зводять тільки до аліментів на утримання дітей. Тому, коли відповідачка ще в 2014 році, забрав сина, поїхала до своїх батьків, їх поради зводилися тільки к тому, щоб вона подала на аліменти, а батько дитині зовсім не потрібен. І вона залишалася проживати у них та допомагати їм по веденню домашнього господарства. І тоді ж вона звернулася з позовом про стягнення з позивача аліментів. Через деякий час сторони поновили сімейні стосунки, але ненадовго, тому що відповідачка знов залишила сім'ю і, забрав дітей, у березні 2016 року знов уїхала до своїх батьків в сільську місцевість, де немає належних умов як для розвитку дитини, так і для необхідної для дитини медичної допомоги. Їхній син перебуває на обліку у лікаря - кардіолога та в Дніпропетровському обласному клінічному центрі кардіології та кардіохірургії внаслідок того, що страждає на різні серцеві захворювання: порок серця, недостатність мітрального клапану, недостатність тристулкового клапану, дефект між передсерцевої перегородки вторинної, розширення коронарного синусу, що є ознакою додаткової лівої верхньої порожнистої вени, легенева гіпертензія, що підтверджується медичними документами. Дніпропетровський обласний клінічний центрі кардіології та кардіохірургії надав наступні рекомендації: постійний нагляд лікаря - кардіолога за місцем проживання, контроль ЄХО КГ за місцем проживання, профілактика розпираторних захворювань, повторний огляд в Дніпропетровському обласному клінічному центрі кардіології. Однак відповідачка байдуже відноситься до рекомендацій лікарів та не приділяє належної уваги стану здоров'я дитини. Вона відвезла дитину до своїх батьків у сільську місцевість, де немає навіть і лікарні, а тому немає і догляду за дитиною з боку педіатра та кардіолога. Ще за час їхнього сумісного проживання відповідачка не притримувалася гігієнічних норм санітарії при догляді за дитиною, наприклад, здійснювала прання одягу та інших речей новонародженої дитини разом з одягом дорослих. Коли син досяг віку двох років, відповідачка, посилаючись на велику втому від дитини, відвела його до дитячого садочку всупереч рекомендаціям лікарів про те, що дитину слід берегти від різних простудних захворювань. Внаслідок чого їхній син часто хворів на ОРВІ та на бронхіт, що є недопустимо при його серцевих захворюваннях. Точку зору позивача з вказаного питання відповідачка взагалі не брала до уваги. Таке байдуже відношення відповідачки до дитини було основною причиною усіх їхніх сімейних конфліктів, після яких вона залишала сім'ю і уїжджала до своїх батьків, а потім звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. З березня 2016 року сторони проживають окремо. І з тих пір відповідачка почала постійно перешкоджати його спілкуванню з дитиною і в тому, щоб він приймав участь у вихованні сина. ОСОБА_1 намагався відвідувати сина та брати участь у його вихованні, як і раніше, коли вони проживали разом. Однак відповідачка та її батьки почали активно перешкоджати його спілкуванню з дитиною, забороняти йому бачити дитину для того, щоб він не міг бачити сина і бачити, в яких умовах він проживає. Внаслідок чого позивач і його батьки змушені були звертатися за допомогою до відповідних державних органів. ОСОБА_1 вважає, що у разі визначення місця проживання дитини разом з ним, таке рішення буде повністю відповідати інтересам дитини. Позивач проживає в м. Покров в комфортабельній двокімнатній квартирі з ремонтом та необхідним обладнанням, де є всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Поруч з місцем проживання позивача є дитячий садок, школа, лікарня. ОСОБА_1 працює і має постійне місце роботи та стабільний дохід на відміну від позивачки, яка не має роботи та доходу і проживає за рахунок своїх батьків. Графік роботи позивача надає йому можливість відводити дитину до дитячого садочку, займатися з сином вечорами, гуляти разом та піклуватись про дитину. Позивач не зловживає спиртними напоями, за місцем роботи та проживання характеризуюся позитивно. Матір позивача є професійним вихователем, яка разом з ним займалася розвитком їхнього сина та його вихованням. Відповідачка на відміну від позивача не може забезпечити сину належних умов проживання і у разі необхідності і належної медичної допомоги. В селі, де відповідачка зараз проживає, немає ніяких умов для розвитку дитини і відповідачка не приділяє взагалі ніякої уваги його розвитку. Відповідачка замість того, щоб займатися з дитиною, вмикає йому на декілька часів на добу телевізор, а сама в цей час займається своїми справами. У разі залишення дитини проживати з позивачем він не має наміру перешкоджати відповідачу у спілкуванні та вихованні дитини.

Відповідно до ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При вирішенні цього конкретного спору про місце проживання дитини, суди виходять з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, приймають до уваги ставлення дитини до обох батьків, прихильності до кожного з батьків, вік дитини, а також норми Конституції України та законодавства, що регулює ці питання.

Так, статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка.

За ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що передбачено ст. 141 СК України та витікає зі змісту Конвенції про права дитини.

ОСОБА_5 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 152 Сімейного кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає: нормальному розвиткові дитини.

Позивач вважає, що відповідачка постійно порушує вказані вимоги закону і постійно перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною та тому, щоб він приймав участь у вихованні та утриманні дитини.

Відповідно до ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З доводами позивача, викладених в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними, не відповідають вимогам Сімейного законодавства України і спростовуються письмовими запереченнями відповідача, поясненнями представника органу опіки та піклування, наданими ним письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Сімейного кодексу України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

ОСОБА_5 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

ОСОБА_5 ст.155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

ОСОБА_5 принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Будь яких виняткових випадків судом в ході розгляду справи не встановлено.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Суд вважає, що проживання малолітньої доньки саме з позивачем не відповідає принципу 6 Декларації прав дитини, порушує право малолітньої дитини на залишення зі своєю матір'ю, оскільки ніяких виняткових обставин щодо неї не існує, зокрема, немає обставин, передбачених ч.2 ст.161 Сімейного кодексу України.

ОСОБА_5 ст.3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд враховує, що саме матірю дитини можливе якнайкраще забезпечення інтересів дитини, враховуючі вік дитини та потреби. Суд вважає, що малолітньому сину більше потрібна материнська турбота та догляд, ніж авторитет і допомога батька. Відповідач має необхідні умови проживання з нею дитини, що документально нею підтверджено.

Суд звертає увагу на ту обставину, що позивач по справі в добровільному порядку не надає відповідачу будь якої матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини, маючі намір залишити проживати сина разом з ним з метою можливості подальшого ухилення від матеріального забезпечення дитини.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Орджонікідзевської міської ради № 7/60-3495/16 від 04 жовтня 2016 року за інформацією сільського голови Великокопанівської сільської ради Олешківського району Херсонської області, ОСОБА_3 проживає у будинку своїх батьків з двома неповнолітніми синами, де створено відповідні умови для дітей. Батьки ОСОБА_3 мають земельний пай та присадибне господарство. ОСОБА_3 не працює, допомагає батькам по господарству у вирощуванні сільгосппродукції. За час проживання ОСОБА_3 зарекомендувала себе з хорошої сторони: спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує, з односельцями підтримує дружні стосунки. Повідомлення щодо неналежного виконання ОСОБА_3 своїх батьківських обовязків по відношенню до малолітнього ОСОБА_4 немає. Вказаний висновок органу опіки на сьогоднішній день є дійсним і сторонами по справі оскаржений не був у встановленому законом порядку.

Відповідно до ОСОБА_5 матеріального обстеження житлових умов від 05 вересня 2016 року (а.с.33) сімї ОСОБА_3, яка мешкає в с. В.Копані Цюрупінського району Херсонської області встановлено, що сімя мешкає у власному будинку. В помешканні дуже чисто, охайно, діти мають окрему кімнату, окремі ліжка, є всі необхідні меблі, сезонний одяг, іграшки. Діти доглянуті, ліжка застелені чистою постільною білизною, на всіх вікнах фіранки, на підлозі доріжки. Родина має земельну ділянку, від доходів з якої проживають, земельний пай, мають присадибне господарство. Доходи сімї ОСОБА_3 складаються з державної допомоги на дитину до 3-х років, аліментів на старшу дитину, на ОСОБА_4 зі слів матері аліменти батько дитини не сплачує. Умови проживання добрі, для дітей створені всі умови для проживання, виховання, розвитку.

Суд дає критичну оцінку доводам позивача стосовно того, відповідачка ОСОБА_3 чинить перешкоди йому в спілкуванні з дитиною, що унеможливлює залишити та визначити місце проживання дитини саме з матірю, оскільки будь яких належних та допустимих доказів з цього приводу позивачем не надано. Окрім того вказане питання вирішується органом опіки і судом в іншому порядку, однак позивач з цього приводу не звертався.

Критичну оцінку суд дає і доказам, наданим позивачем по справі в якості обґрунтування своїх позовних вимог. Зокрема, характеристика з місця роботи позивача підписана заінтересованою особою його рідним батьком, інші документи не завірені у встановленому законом порядку.

Всі ці обставини, встановлені в судовому засіданні, спростовують доводи позивача, викладених в позовній заяві та в судовому засіданні.

Таким чином, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області «про визначення місця проживання дитини».

Керуючись ст. ст. 141, 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209 213 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області «про визначення місця проживання дитини».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_7