Cправа № 635/6191/16-ц
Провадження № 2/635/2899/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 жовтня 2016 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

Головуючого судді Панас Н.Л.,

При секретарі Сайко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Лізінгова компанія "Ваш авто" про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, де просить визнати договір фінансового лізингу №003674, укладений між нею та ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" від 30 травня 2016 року недійсним, стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" на її користь суму комісії за організацію договору фінансового лізингу в розмірі 25600 грн. та судові витрати. Посилаючись на те, що 30 травня 2016 року між нею та ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" було укладено договір фінансового лізингу №003674 з додатками, предметом лізингу за яким є траспотний засіб, а саме: автомобіль марки "ВАЗ ГРАНТА" у визначеній додатком №2 специфікації. Позивач відповідно до домовленості, досягнутої під час попередніх переговорів, обрала автомобіль марки "ВАЗ ГРАНТА", вартістю на дату підписання договору 9877 доларів 47 центів США, що еквівалентно 249 900 грн., у день укладення договору сплатила авансовий платіж у розмірі 25600 грн., що, як вона вважала, є складовою частиною ціни вартості. Після вивчення договору з юристами, вона зрозуміла, що її свідомо ввели в оману, оскільки це не договір купівлі - продажу, як було погоджено з представником відповідача, а інший договір. 09 червня 2016 року позивач звернулася до ТОВ "Лізингова компанія «Ваш Авто» із заявою про розірвання вищевказаного договору та повернення коштів у розмірі 25600 грн. На адресу позивача, надійшов лист із ТОВ "Лізингова компанія «Ваш Авто», згідно якого договір фінансового лізингу від 30 травня 2016 року за №003674 вважається розірваним з 14 червня 2016 року. Сплачені нею кошти у розмірі 25600 гривень ТОВ "Лізингова компанія «Ваш Авто» відмовилось повертати. Дані грошові кошти не повернуті їй і на даний час, як і не поставлений транспортний засіб. Вважає, що вказаний договір був укладений з численними порушеннями чинного законодавства, які порушують її права та охоронювані законом інтереси, містить положення, що суттєво порушують її права, як споживача за вказаним договором. Враховуючи викладене, просила визнати договір фінансового лізингу від 30 травня 2016 року, укладеного між нею та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» недійсним та стягнути з відповідача на її користь сплачені кошти за умовами договору в розмірі 25600 гривень та судові витрати.

Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву з проханням розглянути справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримала, просила задовільнити у повному обсязі. Проти винесенння заочного рішення не заперечувала.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги підтримав, просив задовільнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, заяв про відкладення розгляду справу або про розгляд справи за його відсутності не надавав. Тому суд, у відповідності з вимогами ст.224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, постановивши по справі заочне рішення.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою (скаргою) осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі.

Частинами 3 та 4 статті 2 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як встановлено у судовому засіданні, що 30 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» укладено договір фінансового лізингу №003674 з додатками. Відповідно до його умов відповідач зобов'язався придбати у власність предмет лізину - транспортний засіб "ВАЗ ГРАНТА", комплектації 21907-052-41, обєм/тип двигуна 1,6/бензин, привід - 4х2, вартість на дату підписання визначено 9877 доларів 47 центів США, що еквівалентно 249900 грн. та передати на умовах лізину у користування позивачу на строк та на умовах, передбачених договором. ОСОБА_1 зобов'язалася прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно умов цього договору (а.с. 6-11).

За договором лізингу відповідно до ст.806 ЦК України одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором та до них можуть бути включені суми на відшкодування частини вартості предмета лізингу, як винагороду лізингодавцю за отримане в лізинг майно, компенсацію відсотків за кредитом інші витрати лізінгодавця, які безпосередньо пов'язані з виконання договору лізингу.

Окрім цього, Додаток № 1 до Договору фінансового лізингу №003674 від 30 травня 2016 року містить інформацію, щодо сплати авансового платежу в розмірі 50%, адміністративного платежу в розмірі 10%, комісії за передачу в розмірі 3%, а також графік сплати п'ятдесяти відсотків авансового платежу протягом одного року (а.с.15).

Положеннями ст.6 ЗУ «Про фінансовий лізинг» передбачено, що істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізінгоодержувач надає право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу

У відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з п.1.3 вищевказаного Договору фінансового лізингу від 30 травня 2016 року, лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати Предмет лізингу у користування Лізінгоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного Договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства. Пунктом 1.7 Договору передбачено, що предмет Лізінгу передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 (сто двадцять) робочих днів з моменту оплати Лізінгоодержувачем на рахунок Лізінгодавця: Адміністративного платежу; Авансового платежу; Комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, Сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст.9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6 ст. 9 даного Договору (а.с.6).

30 травня 2016 року на рахунок ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" позивач сплатила 25600 грн. авансового платежу за договором фінансового лізингу №003674, що підтверджується квитанцією №24 (а.с.12). Позивачу не було надано можливості ознайомитися з умовами договору до його підписання, лише після сплати 25600 грн., представник відповідача надала можливість ознайомитися з договором.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг», ч.2 ст.806 ЦК України відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються цим Законом, положеннями ЦК України про лізинг, найм(оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Водночас, відповідно до п.п.3, 17, 19, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» діяльність відповідача з надання послуг фінансового лізингу в частині надання цих послуг фізичним особам, які є споживачами, підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналізуючи спірний договір фінансового лізингу суд приходить до висновку, що він не відповідає нормам чинного законодавства та містить положення, які порушують права споживача, що є підставою для визнання його недійсним.

Відповідно до ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 ЦК України та Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч.1 ст.807 ЦК України і ч.1 ст.3 Закону України «Про фінансовий лізинг» предметом договору лізингу можу бути неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Статтею 184 ЦК України річчю, визначеною індивідуальними ознаками, є така річ, яка наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право: обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначення та/або умовам договору, специфікаціям; вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; вимагати від лізингодавцю відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу.

Однак, як вбачається із змісту договірних умов, всупереч вимогам закону, у договорі фінансового лізингу і у специфікації відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом.

Так відповідно до п.1.1 договору фінансового лізингу предметом лізингу визначено: марка/модель - "ВАЗ ГРАНТА", комплектація/модифікація - 21907-052-41, обєм/тип двигуна - 1,6/бен, привід - 4х2. У специфікації, що є додатком №2 до договору, предметом лізингу визначено: марка - ВАЗ, модель - ГРАНТА, комплектація/модифікація - 21907-052-41, обєм/тип двигуна - 1,6, кількість - 1, вартість у доларах США - 9877 доларів 47 центів США. (а.с.14).

Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Між сторонами укладено договір фінансового лізингу, правовідносини щодо якого регулюються спеціальним законом, у зв'язку з чим договірні умови мають йому відповідати.

Як встановлено у судовому засіданні, укладений договір фінансового лізингу №003674 від 30 травня 2016 року, а саме - договірні умови щодо платежів, які лізингоодержувач повинен здійснити на користь лізингодавця не відповідаэ вимогам законодавства.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» та ст.806 ЦК України за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Тобто, лізинговими платежами є платежі, пов'язані із користуванням предметом лізингу.

Згідно з ч.1 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється у порядку, встановленому договором. Разом з тим відповідно до ч.2 цієї статті лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно ; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів є вичерпним, а тому договірні умови можуть містити лише такі лізингові платежі, що передбачені переліком, встановленим законом, сплата яких здійснюється у порядку, встановленому договором. Тобто, законодавець відніс до договірного регулювання лише порядок сплати лізингових платежів, в той час як їх перелік встановлений законом та розширенню у договірному порядку не допускається, будь-яких інших платежів на користь лізингодавця, окрім лізингових, не передбачено.

Оспорюваним договором (розділ «Визначення термінів») передбачений «Адміністративний платіж», який визначається як першочерговий єдиноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів до укладання договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції про сплату. Розмір адміністративного платежу відображений у додатку №1 до договору та становить 10% ціни предмета лізингу, тобто в даному випадку 987 доларів 75 центів США(а.с.6).

Зазначений платіж не є лізинговим платежем, як у договірному визначенні, так і у розумінні Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм цивільного законодавства. Не можна вважати вказаний платіж і платою за послугу, оскільки договір має стандартну форму та дії відповідача щодо цього не підпадають під ознаки, визначені ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участі фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Частина 3 цієї ж статті визначає конкретні умови договорів, які є несправедливими, водночас даний перелік не є вичерпним.

Аналізуючи норму ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності; по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 30 травня 2016 року дає підстави дійти висновку, що в договорі встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і, водночас, відсутня така відповідальність лізингодавцю перед споживачем.

Так, розділом 12 договору стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. В свою чергу споживач позбавлений можливості таким же чином захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору (а.с.10).

Крім того, вказаний розділ передбачає умови щодо часткового повернення авансового та неповернення адміністративних платежів при розірванні договору (п.12.1), що є несправедливою умовою враховуючи п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів (надання продавцю не повертати кошти на оплату здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір) .

Отже, з врахуванням вищевикладених норм чинного законодавства дані положення договору є несправедливими, оскільки визначають відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, і надають право відповідачу не повертати сплачені кошти за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем.

Згідно п. п.5, 6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Разом з тим, враховуючи невизначеність у договорі предмету лізингу у встановлених законом обсягах, включення до договірних умов платежів не передбачених чинним законодавством (адміністративний платіж), які є підставою передачі предмету лізингу, виконання обов'язків, відповідальності сторін, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання договору недійсним в цілому.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Спірний договір за своєю природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України.

У своїй позовній заяві позивач також просить визнати недійсним договір фінансового лізингу у зв'язку з відсутністю в ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг.

Згідно п.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме бо опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою в розумінні п.11-1 ст.4 цього ж Закону.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» обов'язковому ліцензуванню підлягає діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів фізичних осіб.

З огляду на положення зазначених вимог чинного законодавства України суд вважає, що послуги з фінансового лізингу ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» мало право здійснювати лише за умови набуття статусу фінансової установи та отримання відповідних ліцензій.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності у відповідача ліцензії для здійснення послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб. Відповідач також не спростував твердження позивача щодо цього.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як вбачається статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Конституційний Суд України у рішенні від 10.11.2011 року №15-рп/2011, справа №1-26/2011 виходив також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим, споживачу, як правило об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть внаслідок введення його в оману придбати непотрібні йому кредитні послуги.

Тому, держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів (п. 3.2. Рішення).

Виходячи з наведеного, при вирішенні спору між ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» підлягає застосуванню рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року №15-рп/2011, справа №1-26/2011 та слід врахувати, що позивачу, як споживачу, на момент укладення договору об'єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору фінансової послуги із запропонованих на ринку, а також для оцінки договору з відповідачем щодо придбання у нього послуги фінансового лізингу, який мав стандартну форму (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Позивач при укладенні договору помилково придбав непотрібні йому на умовах відповідача послуги з фінансового лізингу.

Згідно з п.2. ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Однак відповідач проігнорував дані вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з ч.2 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Тобто, позивач не мав часу детально ознайомитися з 12 сторінками договору за такий короткий строк. Йому повинна була бути надана можливість детально ознайомитися з умовами даного договору та законодавством, що його регулює.

Так, згідно з ч.1 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст.18 вказаного Закону, а саме умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі №6 - 2766 цс 15, яка згідно зі ст.360 - 7 ЦПК України є обов'язковою для судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність до його рішення.

Тому суд вважає за можливе визнати договір фінансового лізингу №003674 від 30 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» таким, що не відповідає зазначеним вимогам законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним в цілому, а сплачені 30 травня 2016 року грошові кошти авансового платежу в сумі 25600 грн. підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача у повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме - з відповідача на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору.

На підставі ст.ст. 203, 215, 229, 230, 627, 628, 629, 638, 640, 642 ЦК України, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст. 208-210 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізінгова компанія "Ваш авто" про визнання договору недійсним задовільнити повністю.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №003674 від 30 травня 2016 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (01601, м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, ) на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, кошти в сумі 25600 (двадцять п'ять тисяч шістсот) грн. та судові витрати у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп., а всього 26151 (двадцять шість тисяч сто п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів зі дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено сторонами в загальному порядку до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Апеляційна скарга подається у письмовій формі протягом десяти днів зі дня проголошення рішення.

Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів зі дня отримання копії рішення.

Суддя Н.Л. Панас