Провадження №2/760/2611/16
Справа №760/2283/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Усатової І.А.
за участю секретаря - Здорик Л.В.
розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання договору недійсним-
Позивачка звернулася з вищевказаним позовом до відповідачів та просила суд визнати договір купівлі-продажу, оформлений довідкою-рахунком серія ВІА №681334, автомобіля НОМЕР_1 недійсним, а також стягнути з відповідачів на свою користь судові витрати.
Свої вимоги обгрунтовує тим, що 04.08.2001 було зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_2.
Пояснила, що під час шлюбу, у квітні 2012 року, ними було придбано автомобіль НОМЕР_1 на спільні кошти подружжя, який було зареєстровано на ОСОБА_2
Зазначено, що з початку червня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають окремо та не ведуть спільного господарства, шлюб було розірвано у грудні 2014 року.
Позивачка вказала, що вищевказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу знаходилися у розпорядженні ОСОБА_2, згодом їй стало відомо, що на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 681334 у липні 2014 року останній без її згоди здійснив відчуження (продаж) вказаного автомобіля, на користь батька - ОСОБА_3, після продажу та переоформлення реєстраційних документів д.н.з. автомобіля - НОМЕР_1 залишився без змін.
Зазначено, що вартість автомобіля на момент придбання складала 15 000 доларів США, що за курсом НБУ на той час склало 120 000 грн., отже автомобіль є цінним майном, а договір щодо його продажу виходить за межі дрібного побутового.
Вважає, що договір купівлі-продажу автомобіля повинен бути визнаний недійсним, оскільки укладений без її письмової згоди та відносно майна, яке є цінним. Вона не надавала жодної згоди на відчуження автомобіля.
На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити.
10.06.2016 на адресу суду від представника відповідача-1, ОСОБА_2, надійшло письмове заперечення, в якому було пояснено, що 24.07.2014 під час перебування сторін у шлюбі, ОСОБА_2 з погодження позивачки було продано спірний автомобіль, причини продажу були обумовлені необхідністю погашення заборгованості за придбання цього автомобіля та великими витратами в його експлуатації, кошти від реалізованого автомобіля були витрачені в інтересах сім'ї: одяг та шкільне приладдя для дітей, планшети, два спортивних велосипеди та ін.
Крім того, у запереченні представник ОСОБА_2 посилається на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01.02.2016, яка постановлена за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22.09.2015, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною власністю, виділ автомобіля, стягнення коштів відмовлено.
Зокрема, посилається на встановлену Апеляційним судом м. Києва обставину, що автомобіль, який належав сторонам на праві спільної сумісної власності був відчужений відповідачем під час перебування сторін у шлюбі. Відтак виникнення в обох із подружжя цивільних прав за договором, укладеним одним із них, необхідним є лише факт укладення такого договору в інтересах сімї, тобто поширюється презумпція ( передбачуваності) згоди другого із подружжя. І тому якщо чоловік та дружина не зверталися до суду з позовом про визнання такого договору недійсним, права та обов'язки за таким договором поширюються на обох із подружжя.
Виходячи з вищенаведеного, вказав, що відповідач-1 відчужив спірний автомобіль, перебуваючи з позивачем у шлюбі та в інтересах сім'ї, посилається, що позивачем не доведено вимоги, що автомобіль продано не перебуваючи в шлюбі та без її згоди, у зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах позовної заяви міститься заява про розгляд справи без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі в судові засідання 14.04.2016, 13.06.2016, 15.08.2016 та 14.09.2016 не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.
Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у її відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача.
Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, з матеріалів справи вбачається, що з 06.06.2014 року, згідно позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, сторони припинили подружні стосунки та ведення ними спільного господарства, тобто до часу продажу автомобіля. Автомобіль відчужено батьку відповідачу.
Судом встановлено, що 04.08.2001 Відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного РУЮ м. Києва було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, про що зроблено актовий запис №456 (а.с. 6).
Встановлено, що 13 квітня 2012 року подружжям було придбано автомобіль НОМЕР_1 та останній зареєстровано на ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с. 8).
З матеріалів справи вбачається, що 24 липня 2014 року зазначений автомобіль ОСОБА_2 був проданий ОСОБА_5, що підтверджується довідкою-рахунком за 60 000 гривень та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 24 липня 2014 року на ім'я ОСОБА_3 (а.с.9, 10).
Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23.12.2014 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 7).
Позивачка звернулася до суду та просить визнати договір купівлі-продажу, оформлений довідкою-рахунком серія ВІА №681334, автомобіля НОМЕР_1 недійсним, оскільки він укладений без її письмової згоди та відносно майна, яке є цінним, жодної згоди на відчуження автомобіля вона не надавала.
Згідно з ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Положеннями ст. 65 Сімейного кодексу України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Дружина, чоловік має право звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена.
Позивачка посилається на те, що на відчуження автомобіля вона своєї згоди не надавала, про такі дії їй стало відомо вже після того як автомобіль вибув зі спільної сумісної власності подружжя. Оспорювана угода виходить за межі дрібної побутової.
Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.
Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
На спростування доводів позивача відповідачем суду будь-яких доказів не надано.
Згідно з ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
Дані про те, що ОСОБА_2 мав повноваження продати автомобіль без згоди дружини відсутні.
Посилання представника відповідача-1 та зазначення доказів на підтвердження того, що відповідач-1 відчужив спірний автомобіль з погодження позивачки, причини продажу були обумовлені необхідністю погашення заборгованості за придбання цього автомобіля та великими витратами в його експлуатації, кошти від реалізованого автомобіля були витрачені в інтересах сім'ї: одяг та шкільне приладдя для дітей, планшети, два спортивних велосипеди та ін., доводів позивача не спростовують та не є підставою для відмови в задоволенні позову, та нічим не підтверджується.
За таких обставин, вбачається, що договір купівлі-продажу, оформлений довідкою-рахунком серія ВІА №681334, автомобіля НОМЕР_1 в порушення вимог ст. 65 Сімейного кодексу України було укладено без згоди позивача, а тому вищевказаний договір підлягає визнанню недійсним.
З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.
Також позивачка просила суд стягнути з відповідачів на свою користь понесені нею судові витрати, на що слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
З урахуванням задоволення позову, суд вважає за доцільне стягнути з відповідачів на користь позивачки судовий збір в сумі 551,41 грн.
Ст. 79 ЦПК України відносить до судових витрат витрати на правову допомогу.
Згідно із ч.1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
Отже, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме: 551,41 грн. судового збору та витрат на правову допомогу в сумі 3300 грн., а разом 3851,41 грн.
Оскільки даний спір вирішено на користь позивача, позов задоволено, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем, повинні бути відшкодовані відповідачами.
Керуючись статтями 60, 61, 65, 67 СК України, статтями 203, 215, 216, 321, 368, 369 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223, 224 ЦПК України, суд, -
Позов - задовольнити.
Визнати договір купівлі-продажу, оформлений довідкою-рахунком серія ВІА №681334, автомобіля НОМЕР_1 недійсним.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3851,41 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: І. А. Усатова