Справа № 127/3572/16-ц Провадження № 22-ц/772/2429/2016Головуючий в суді першої інстанції Бар'як А. С.
Категорія 27 Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Денишенко Т.О., Луценка В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: представника позивача Рой В.Л.;

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 лютого 2007 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 3 804,84 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконував належним чином, в зв'язку з чим станом на 11 лютого 2016 року склалася заборгованість в сумі 41 416,84 грн., із яких: 3 803,85 грн. - заборгованість за кредитом; 12 279,04 грн. - заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом; 1034,96 гр. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 21 850,57 гр. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1948,42 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2016 року в позові ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначив, що з рішенням суду не погоджується, вважає його незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого і незаконного рішення суду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Відповідач заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить її відхилити і залишити без змін рішення суду.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 20 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу строковий кредит у сумі 3 804,85 гр. на строк 18 місяців, строк з 20.02.2007 року по 18.08.2008 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 60,88 гр. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 345,90 гр. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строки.

За умовами договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 293,2 гр. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з умовами.

Позичальник за договором зобов'язався повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до заяви та умов (а. с. 6).

Для виконання зобов'язань банк відкриває позичальнику рахунок НОМЕР_2 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та ін. платежам. Товар та/або інше майно позичальника є предметом застави. Інформація про товар визначена у супроводжувальних документах на товар, копії яких додаються до заяви позичальника.

Згідно заяви позичальника № VIXRRC04780032 від 20 лютого 2007 року, підписаної відповідачем ОСОБА_3 він ознайомився і згідний з тим, що ця заява разом із запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт) складає між ним та банком кредитно-заставний договір. Підтвердив, що вся надана інформація достовірна (а. с. 6 на звороті).

За п. 2.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт) банк зобов'язався надати ОСОБА_3 кредит шляхом перерахування на рахунок торгівельно-сервісному підприємству. Строк, термін повернення, розмір кредиту, цілі, відсотки, винагороди, розмір щомісячного платежу та період уплати платежів визначені в заяві позичальника, підписанням якої ОСОБА_3 і банк уклали кредитно-заставний договір. Розмір річної відсоткової ставки дорівнює дванадцяти місячним відсотковим ставкам. Кредит наданий в обмін на зобов'язання позичальника ОСОБА_3 по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені у заяві строки (а. с. 7-10).

Цим договором позичальник зобов'язався використати кредит на цілі, зазначені у заяві (п. 3.2.1); погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви (п. 3.2.2); сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до заяви та п.п. 4.1., 4.2 даних Умов та тарифів (повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту) (п. 3.2.3); сплатити банку винагороду у строки та розмірі згідно тарифів, заяви і даних Умов (п. 3.2.4); погасити заборгованість по кредиту в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом відсотки, винагороду й неустойку (штраф, пеню) не пізніше дати зазначеної в повідомленні банку, передбаченої пунктами 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 даних Умов (пункт 3.2.7. Умов).

Пунктами 4.1., 4.2, 4,6., 4.7. Умов передбачено, що за користування кредитом у період з дати укладання даного договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному у тарифах і заяві.

Згідно ст. 212 ЦК України при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених заявою та пунктами 3.2.2 і 3.3.3 даних Умов, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від розміру зазначеному у тарифах та заяві. Розраховані відповідно до цього пункту Умов відсотки сплачуються позичальником окремо понад зазначену в заяві суму щомісячного платежу по кредиту, разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу.

Позичальник зобов'язаний сплатити банку винагороду в розмірі й у строки, зазначені у заяві в даних Умовах.

При непогашені кредиту в строки, установлені у заяві й пунктами 3.2.2., 3.3.3. даних Умов, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно п.4.2. даних Умов з дати виникнення простроченої заборгованості.

ПП «Домотехніка-Вінниця» 19 лютого 2007 року видало ОСОБА_3 рахунок-фактуру № СФ600-000001371 на товар: телевізор 29'' LG 29 FS 2 ALX і автомагнітолу PIONEER DEN-P 55 BT на загальну суму 3458,95 гр. (а. с. 12).

Зазначений товар одержаний ОСОБА_3 20 лютого 2007 року згідно видаткової накладної № РН600-000001050 на цю суму 3458,95 гр., що він підтвердив своїм підписом (а. с. 11 на звороті).

При укладенні кредитного договору ОСОБА_3 надав банку довідку № 17 (вихідний № 42 від 16.02.2007 року), яка свідчить про те, що він постійно працює з 18 лютого 2005 року на посаді менеджера Вінницького обласного комунального підприємства «Книжково-журнальне видавництво» і за період з серпня 2006 року по січень 2007 року отримав заробітну плату в сумі 8 866,25 гр. (а. с. 11).

Відповідач ОСОБА_3 не виконав свого зобов'язання за договором, у зв'язку з чим допустив заборгованість, яка згідно розрахунку банку станом на 11 лютого 2016 року склала 41 416,84 грн., з яких: 3 803,85 грн. - заборгованість за кредитом; 12 279,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 034,96 гр. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 21 850,57 гр. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором; 500,00 грн. штраф (фіксована частина) і 1 948,42 гр. - штраф (процентна складова) (а. с. 4-5) і яку зобов'язаний погасити.

Свої заперечення проти позову відповідач ОСОБА_3 обгрунтовував тим, що 21.11.2003 року на вулиці його пограбували невідомі особи і відібрали у нього паспорт громадянина України серії НОМЕР_3, виданий Ленінським РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області 17.04.1997 року. В замін йому видали 15.03.2004 року новий паспорт серії НОМЕР_4 (а. с. 34-40).

Невідомі особи грабіжників використали його відібраний паспорт, у якому переклеїли фотокартку, надали до банку і, уклавши 20 лютого 2007 року цей договір № VIXRRC04780032, отримали споживчий кредит та придбали телевізор марки 29'' LG 29FS 2 ALX і автомагнітолу марки PIONEER DEN-P 55 BT.

Даний кредитний договір він не укладав, не підписував його; не отримував рахунок-фактуру від 19 лютого 2007 року і не ставив свій підпис в графі «Отримав (ла)» у видатковій накладній від 20 лютого 2007 року і не отримував зазначений у ній товар.

А також він ніколи не працював у Вінницькому обласному комунальному підприємстві «Книжково-журнальне видавництво» та не надавав банку такої довідки про отриману заробітну плату.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України (параграф 1 глава 71) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Позичальник згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не укладав кредитного договору № VIXRRC04780032 від 20.02.2007 року, відомості в якому щодо позичальника занесені з посиланням на паспорт громадянина України, який був втрачений відповідачем, при цьому фотокартка у цьому паспорті серії НОМЕР_3 (старий паспорт), на підставі якого встановлювалася особа, що укладала даний кредитний договір, не відповідає фотокартці в паспорті громадянина України серії НОМЕР_4 (новий паспорт), яким документований відповідач і особа якого була встановлена у судовому засіданні, з огляду на суттєву та очевидну відмінність, встановлення якої не потребує спеціальних знань та навиків, між проставленими особистими підписами позичальника на відповідному кредитному договорі, відповідній видатковій накладні та в паспорті громадянина України серії НОМЕР_4, яким документований відповідач.

Суд першої інстанції зваживши на те, що позивач не надав суду жодних допустимих доказів, які б об'єктивно підтверджували укладання відповідного кредитного договору саме відповідачем, прийшов до висновку про не укладення цього кредитного договору відповідачем, у зв'язку з чим відмовив у задоволенні позову.

За правилами статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно вимог статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Докази мають відповідати вимогам зазначеним у статтях 58-66 ЦПК України.

Згідно вимог частини 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

На виконання таких вимог норм процесуального закону, позивач надав докази (оригінали яких були оглянуті у судовому засіданні у судах першої і апеляційної інстанцій), якими він обгрунтовує свої позовні вимоги, у тому числі, це заява позичальника ОСОБА_3 № VIXRRC04780032 від 20.02.2007 року, ним підписана і Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») «Стандарт), які являють собою кредитно-заставний договір (а. с. 6-10); ксерокопія паспорта з посвідченням його відповідності оригіналу, ідентифікаційний код, довідка з місця роботи позичальника про отриману заробітну плату.

Відповідач, на виконання зазначених вимог процесуального закону та, користуючись своїми процесуальними правами і виконуючи свої процесуальні обов'язки, не надав доказів й не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень, а саме, що підпис позичальника на кредитно-заставному договорі № VIXRRC04780032 від 20 лютого 2007 року вчинений не ним.

Згідно вимог ст. 213, 214, 215 ЦПК України та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обгрунтовувалися вимоги чи заперечення, визначаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може грунтуватися на припущеннях (п.11).У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон і інші нормативно-правові акти матеріального права (п. 12).

Згідно вимог ч. 1 ст. 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою першою розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Частина 4 статті 10 ЦПК України зобов'язує суд сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попередити про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

На виконання таких вимог закону, у судовому засіданні апеляційної інстанції: 14 липня 2016 року, 30 вересня 2016 року і 13 жовтня 2016 року відповідачу і представнику позивача роз'яснено їх право на вчинення такої процесуальної дії, як подача заяви про призначення судової почеркознавчої експертизи для вирішення питання: чи вчинений на даному кредитно-заставному договорі від 20 лютого 2007 року підпис від імені позичальника саме відповідачем ОСОБА_3 чи іншою особою?

Скориставшись процесуальними правами у судовому засіданні, ніхто із сторін не звернувся в суд із заявою про призначення експертизи.

Згідно вимог ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Згідно вимог статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3, заперечуючи заявлені до нього вимоги, не довів таких своїх заперечень належними, допустимими й достовірними доказами.

За таких обставин він являється позичальником і має виконати взяті на себе зобов'язання по кредитно-заставному договору.

Отже, до задоволення підлягають вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 3 803,85 гр.

Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки судом встановлено, що відповідач отримані за кредитним договором кошти не повернув та має заборгованість по кредиту, тому з нього підлягають стягненню відсотки за користування кредитом.

Такий висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-249цс15.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором заборгованість за відсотками за період з 20 лютого 2007 року по 11 лютого 2016 року (дата нарахування боргу банком) складає 12 279,04 грн.

Пунктом 3.2.4. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що являється складовою частиною кредитно-заставного договору, позичальник зобов'язався сплатити банку винагороду у строки та в розмірі згідно тарифів, заяви і даних умов.

Оскільки в цій частині відповідач також не виконав своє зобов'язання, то до стягнення з нього підлягає сума комісії в 1 034,96 гр.

Таким чином, вимоги позивача і в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками і комісії підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За порушення взятого позичальником зобов'язання банк нарахував йому штраф: фіксований в розмірі 500 гр. і відсоток від суми заборгованості в розмірі 1 948,42 гр.

Штраф у вигляді фіксованого розміру до стягнення не підлягає, оскільки за порушення зобов'язання статтею 549 ЦК України визначено відповідальність у вигляді штрафу, який обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов'язання, а не у вигляді фіксованого розміру.

За наявності встановленого факту не виконаного відповідачем зобов'язання з нього підлягає до стягнення сума штрафу у відсотках від суми боргу, що складає 1 948,42 гр.

Позивачем нараховано до стягнення з відповідача пеню за порушення ним строків платежів по кожному грошовому зобов'язанню в сумі 21 850,57 гр.

При задоволенні позовних вимог у частині стягнення пені слід виходити із такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення для справи.

Згідно роз'яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, положення ч. 3 статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Таким чином, розмір неустойки може бути зменшений судом за наявності двох обставин: якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно розрахунку суми заборгованості за кредитним договором розмір нарахованої банком пені значно перевищує розмір заборгованості за кредитом: борг за кредитом складає 3 803,85 гр., а пеня нарахована розміром 21 850,57 гр., що більше як у п'ять раз (а. с. 4-5).

Доказів настання для позивача негативних наслідків через прострочення позичальником виконання зобов'язання, ним не надано.

Не дивлячись на те, що кредит видавався позичальнику на строк 18 місяців: з 20 лютого 2007 року по 18 серпня 2008 року і цей строк закінчився давно, банк затягував із зверненням до суду за захистом свого порушеного права, з метою застосування до боржника цивільної відповідальності у більших розмірах.

При цьому враховується те, що на даний час матеріальне положення відповідача не задовільне, він проживає разом із батьками і знаходиться на їх утриманні та перебуває на стадії організації власної підприємницької діяльності, допомога на яку виплачувалася Державною службою зайнятості.

З урахуванням всіх обставин справи розмір пені може бути зменшений до розміру заборгованості по кредиту, тобто до 3 803,85 гр.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 5).

При подачі позову до суду ПАТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір в сумі 1 378,00 грн. (а. с. 1) і при подачі апеляційної скарги - сплатив 1515,80 грн. (а. с. 63), а разом 2 893,80 гр.

З урахуванням наведеного до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають суми судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складатиме 1 632,97 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. 526, 549, 551, 599, 611, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 57-66, 88, 212, 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і жителя АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (код 14360570; вул. Набережна Перемоги, 50 м. Дніпропетровськ; р/р № 03111, МФО 305299) заборгованість зі сплати кредиту за кредитним договором №VIXRRC04780032 від 20 лютого 2007 року в сумі 3 803,85 гр. (три тисячі вісімсот три гр. 85 коп.), заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом в сумі 12 279,04 гр. (дванадцять тисяч двісті сімдесят дев'ять гр. 04 коп.), заборгованість зі сплати комісії за користування кредитом в сумі 1 034,96 гр. (одна тисяча тридцять чотири гр. 96 коп.), пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 3 803,85 гр. (три тисячі вісімсот три гр. 85 коп.), штраф (процентна складова) в сумі 1 948,42 гр. (одна тисяча дев'ятсот сорок вісім гр. 42 коп.), а разом 22 870,12 гр. (двадцять дві тисячі вісімсот сімдесят гр. 12 коп.), а також 1 632,97 гр. (одна тисяча шістсот тридцять дві гр. 97 коп.) в рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ М.В. Матківська

Судді: /підпис/ Т.О. Денишенко

/підпис/ В.В. Луценко

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська