АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5934/16 Справа № 190/1311/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Тамакулова В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Дніпро

31 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Деркач Н.М., Калиновського А.Б.,

при секретарі: Гулієву М.І.о. ,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СФГ Гермес» на заочне рішення Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СФГ Гермес», третя особа - Реєстраційна служба Пятихатського районного управління юстиції про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «СФГ Гермес» про визнання правочину недійсним.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що є власником земельної ділянки площею 7.455 га, що розташована на території Лозуватської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області.

28 квітня 2006 року між нею та СФГ «Гермес» було укладено договір оренди землі, згідно якого вона передала у строкове платне користування земельну ділянку строком на пять років. В 2009 році між ними укладена додаткова угода до договору оренди від 28 квітня 2006 року, згідно якої строк дії договору оренди змінений на 25 років.

10 грудня 2014 року між СФГ «Гермес» та відповідачем укладено договір купівлі-продажу посівів № 45/12/Б, згідно умов якого разом з посівами до відповідача перейшло право користування належною їй земельною ділянкою, із збереженням за відповідачем усіх прав та обовязків орендаря. Крім того, 17 січня 2015 року між СФГ «Гермес» та відповідачем укладено додаткову угоду до Договору землі № 7, згідно якого СФГ «Гермес» передало відповідачу право оренди належної їй земельної ділянки.

Позивач просила визнати недійсним договір купівлі-продажу посівів від 10 грудня 2014 року № 45/12/Б, укладений між СФГ «Гермес» та ТОВ «Гермес» у частині переходу права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб від продавця до покупця за договором та додаткову угоду від 17 січня 2015 року № 7 до договору оренди землі від 28 квітня 2006 року, оскільки вказані угоди були укладені з порушенням вимог цивільного закондавства- вона не була повідомлена про намір продажу СФГ «Гермес» права користування її земельною ділянкою, додаткова угода від 17 січня 2015 року № 7 про право оренди земельної ділянки укладена не з нею, як власником земельної ділянки, а з юридичною особою, яка не є стороною договору оренди від 28 квітня 2006 року. Просила також скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за ТОВ «СФГ Гермес», проведену 18 березня 2015 року.

В грудні 2015 року позивач збільшила вимоги і просила в порядку усунення перешкод в здійсненні нею права володіння земельною ділянкою зобовязати відповідача негайно повернути їй земельну ділянку та стягнути з відповідача понесені судові витрати /а.с.72-75/.

Відповідач ТОВ СФГ «Гермес» в судові засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином через оголошення в газеті «Вісті «Придніпровя» № 104(1699) від 31 грудня 2015 року /а.с.103/, № 3 (1702) від 21 січня 2016 року /а.с.108/ та № 24(1723) від 07 квітня 2016 року.

Третя особа- реєстраційна служба Пятихатського районного управління юстиції представника в судове засідання не направили, про час розгляду справи повідомлені належним чином.

Рішенням суду І інстанції позов задоволено частково. Визнано недійсними пункт 1.4. договору купівлі-продажу посівів від 10 грудня 2014 року № 45/12/Б укладений між селянським (фермерським) господарством «Гермес» та товариством з обмеженою відповідальністю «СФГ Гермес» в частині переходу права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб від селянського (фермерського) господарства «Гермес» до товариства з обмеженою відповідальністю «СФГ Гермес».

Визнано недійсною додаткову угоду від 17 січня 2015 року № 7 до договору оренди землі від 28 квітня 2006 року, укладену між селянським (фермерським) господарством «Гермес» та товариством з обмеженою відповідальністю «СФГ Гермес».

Зобовязно товариство з обмеженою відповідальністю «СФГ Гермес» повернути ОСОБА_2 земельну ділянку площею 7.455 га, кадастровий номер -01-001-0045, що розташована на території Лозуватської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області, яка належить їй на праві приватної власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 540984.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «СФГ Гермес» на користь ОСОБА_2 243 грн. сплаченого судового збору та витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 600 грн.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 7.455 га, що розташована на території Лозуватської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області, про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 540984 /а.с.5/.

28 квітня 2006 року між ОСОБА_2 та СФГ «Гермес» в письмовій формі укладено договір оренди земельної ділянки № 129, згідно якого ОСОБА_2 передала СФГ «Гермес» в строкове платне користування належну їй земельну ділянку строком на 5 років /а.с.6-7/. Договір пройшов державну реєстрацію в Жовтоводському відділі ДРФ ДП Центр ДЗК за № 59, про що зазначено в договорі.

26 травня 2009 року між позивачем ОСОБА_2 та СФГ «Гермес» укладено додаткову угоду про внесення змін до вказаного договору оренди землі, в якій, зокрема, строк дії договору визначено 25 років /а.с.8/.

10 грудня 2014 року між СФГ «Гермес» та ТОВ «СФГ Гермес» укладено договір купівлі-продажу посівів № 45/12/Б, згідно якого продавець СФГ «Гермес» передало у власність покупцю ТОВ «СФГ Гермес» посіви озимої пшениці, які розташовані на земельній ділянці, щодо якої укладено Договір оренди землі № 129 від 28 квітня 2006 року. Разом з посівами на підставах, передбачених ст. 411 ЦК України від Продавця до Покупця перейшло право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, належне Продавцю на підставі договору оренди землі із збереженням за Покупцем усіх прав та обовязків Орендаря, передбачених Договором оренди землі (п.1.4 Договору)/а.с.9-10/.

СФГ «Гермес» 10 грудня 2014 року за вих № 10/12/045 надіслало позивачу повідомлення, згідно якого ОСОБА_2 запропоновано придбати право користування земельною ділянкою, що є обєктом оренди за Договором оренди землі, повідомити про це протягом одного місяця, направивши відповідний лист на їх адресу /а.с.11/.

Суд зазначив, що доказів направлення та/або вручення (отримання) вказаного повідомлення позивачу матеріали справи не містять, доказів іншого суду не надано, у звязку з чим дійшов висновку про неповідомлення СФГ «Гермес» позивача про укладений ним з ТОВ «СФГ «Гермес» договір купівлі-продажу посівів № 45/12/Б від 10 грудня 2014 року на земельній ділянці, що належить позивачеві.

Оскільки орендар здійснив передачу права користування земельною ділянкою без повідомлення про це власника земельної ділянки, тому п.1.4 Договору купівлі-продажу посівів № 45/12/Б від 10 грудня 2014 року в частині переходу права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб від продавця до покупця за договором, укладений між СФГ «Гермес» та ТОВ «СФГ Гермес» суд визнав недійсним.

17 січня 2015 року між СФГ «Гермес» та ТОВ «СФГ Гермес» укладена додаткова угода № 7 до Договору оренди № 129 від 28 квітня 2006 року, згідно якої сторони дійшли згоди здійснити передачу від СФГ «Гермес» до ТОВ «СФГ Гермес» права оренди земельної ділянки за договором оренди землі, набутого СФГ «Гермес» на підставі Договору оренди землі № 129 від 28 квітня 2006 року /а.с.12/.

Як слідує із витягу з ЄДР юридичних осіб та ФОП за рішенням засновників СФГ «Гермес» () припинено, про що вчинено відповідний реєстраційний запис від 07 травня 2015 року, дані щодо правонаступництва відсутні.

Згідно вказаного витягу з ЄДР юридичних осіб та ФОП 05 червня 2015 року керівником (підписантом, в подальшому головою комісії з припиненням або ліквідатором) вказаної юридичної особи - СФГ «Гермес» () з 11 березня 2014 року до часу припинення 07 травня 2015 року був гр. ОСОБА_3, яким 10 грудня 2014 року та 17 січня 2015 року підписані вказані угоди від імені СФГ «Гермес». Одночасно з 20 січня 2015 року гр.ОСОБА_3 є керівником відповідача ТОВ «СФГ «Гермес», що за оскаржуваною угодою набуло право суборенди земельною ділянкою позивача, у звязку з чим вбачається, що з 20 січня 2015 року керівником СФГ «Гермес» (до часу її припинення) та ТОВ «СФГ «Гермес» (по час розгляду справи) була одна й та сама особа гр.ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст . 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин (ч.1 ст.215 ЦК України).

Ст.2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Оскільки умовами договору оренди земельної ділянки від 28 квітня 2006 року будь-яких окремих положень щодо суборенди ділянок не передбачено, при укладені будь-яких додаткових угод до договору оренди, та відповідно при укладенні угоди щодо суборенди земельних ділянок, сторони за угодами повинні керуватися вищевказаними положеннями Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до ст.8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. Орендарі земельних ділянок сільськогосподарського призначення на період дії договору оренди можуть обмінюватися належними їм правами користування земельними ділянками шляхом укладання між ними договорів суборенди відповідних ділянок, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця.

Так як умовами договору оренди земельної ділянки від 28 квітня 2006 року право суборенди не передбачалось, будь-якої згоди позивач, як власник ділянок, на її передачу в суборенду та/або користування ділянками на інших підставах (в т.ч. укладення будь-яких інших цивільно-правових угод додаткової угоди до договору оренди, купівлі-продажу посівів тощо), не надавала, а земельні ділянки, що належать позивачеві, в порушення встановленого законом порядку передані шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди особами, одна з яких не є стороною за первісним договором оренди, без будь-якого повідомлення та/або згоди (відома) власника, суд дійшов обгрунтованого висновку про задоволення вимог про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельних ділянок від 17 січня 2015 року, на підставі яких відповідач неправомірно набув право оренди земельних ділянок позивача .

Стосовно вимог позивача про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки за ТОВ СФГ «Гермес», проведеної 18 березня 2015 року в задоволенні яких відмовлено, судова колегія зазначає наступне.

Відмовляючи в задоволенні в цій частині вимог , суд вказав, що позивач ОСОБА_2 з приводу скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки за ТОВ СФГ «Гермес», проведеної 18 березня 2015 року до реєстраційної служби Пятихатського районного управління юстиції не зверталась, відмови не отримувала, у звязку з чим суд вважав такі вимоги передчасними.

Проте погодитися з висновком судового рішення в цій частині неможливо, враховуючи наступне.

За ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 20 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» державна реєстрація договорів оренди землі проводиться в порядку, встановленому законом.

З 1 січня 2004 року, набрав чинності Цивільний кодекс України, ст. 182 якого передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом.

Закон України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набрав чинності 3 серпня 2004 року, ст. 3 передбачено, що речові права на нерухоме майно, їх обтяження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, установленому цим Законом.

Статтею 33 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить реєстрація суб'єктів права власності на землю; реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі; видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073 «Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі» передбачено, що державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки.

Частиною 5 ст. 3 Закону № 1952-IV передбачено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Позивач в заяві зазначала, що договір,який є спірним, пройшов державну реєстрацію 18 березня 2015 року.

Відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України він є укладеним, а тому породжує для сторін права й обов'язки.

Визнавши недійсними правочини та відмовивши в задоволенні вимог стосовно державної реєстрації щодо припинення оренди землі , суд ввійшов в протиріч власних висновків та вимог ст. ст.182, 210 ЦК України з якими закон повязує час виникнення права власності з реєстрацією

За ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення якщо судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права

Суд допустив такі порушення.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Оскільки судом належно не встановлено правові підстави заявлених вимог щодо скасування державної реєстрації оренди, суд не виконав вимог ст.33 ЦПК України щодо надання роз'яснень позивачу про притягнення до участі в справі не 3 особою, а відповідачем, державного реєстратора та які дії він має здійснити за заявленим предметом спору, не виконано вимоги передбачені 4 ст.10 ЦПК України, порушено норми процесуального та матеріального закону, з урахуванням приписів ч.3 ст.303 ЦПК України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині відмови стосовно державної реєстрації, як передчасне, з ухваленням нового- відмови у цій частині в задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду першої інстанції, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи апеляційної скарги стосовно визнання недійсним правочину фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СФГ Гермес»- задовольнити частково.

Заочне рішення Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СФГ Гермес», третя особа - Реєстраційна служба Пятихатського районного управління юстиції про визнання правочину недійсним, - скасувати в частині відмови стосовно державної реєстрації. В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О

Судді: Деркач Н.М.

ОСОБА_4