Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевич С.В.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и л а :

23 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2016 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за договором позики з заставою майна від 10 вересня 2014 року в розмірі 15000,00 доларів США (п'ятнадцять тисяч доларів США 00 центів) (що згідно курсу НБУ становить 331763,61 грн. (триста тридцять одну тисячу сімсот шістдесят три гривні 61 копійку) звернути стягнення на квартиру за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 73,8 кв.м. належну ОСОБА_1Ф,, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору позики з заставою майна) ОСОБА_2 з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, з проведенням дії щодо коригування технічної документації, відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ОСОБА_2 всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташовані за адресою АДРЕСА_1 із зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що при вирішенні питання про виселення мешканців на підставі ч.2 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» так і ст. 109 ЖК України, відповідно до яких, особам які виселяються з житлового будинку, який є предметом іпотеки у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту чи позики, забезпеченого іпотекою цього житла.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно договору позики грошей із заставою майна від 10 вересня 2014 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 у борг 193950 грн., що за курсом НБУ станом на 10 вересня 2014 року становить 15000 дол. США, строком до 09 квітня 2015 року включно, забезпечивши виконання зобов'язання іпотекою, предметом якої є нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_1

У звязку з порушенням зобовязань відповідачем, станом на 09 вересня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 331 763,61 грн., що згідно курсу НБУ еквівалентно 15000,00 доларів США.

Відповідно до ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги є доведеними, в рішені наведені відповідні мотиви та докази з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом частини першої статті 41 Закону «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до п.1.2. сторони погодились, що ОСОБА_3 у випадку невиконання або неналежного виконання умов цього договору вправі звернутись до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису і подати цей договір до стягнення в порядку і строки, передбачені законодавством України Позика є безвідсотковою.

Відповідно до п.2.2. предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира №61, що у м. Рівне по вул. Фабричній, 5, що належить ОСОБА_1

Таким чином укладеним іпотечним договором сторони узгодили право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, положення договору не містять умови та порядок виселення іпотекодавця з наданого в іпотеку будинку, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 8.1 договору позики встановлено, що всі питання які не врегульовані цим договором, вирішуються відповідно до діючого законодавства України.

За змістом статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 40 Закону «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя цієї статті регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про виселення відповідачів, відповідно, позов в цій частині задоволенню не підлягає.

З огляду на вищенаведене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині виселення відповідачів та інших осіб, які проживають у квартирі, яка є предметом іпотеки підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2016 року в частині виселення відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташовані за адресою АДРЕСА_1 із зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири скасувати.

В задоволенні позову в цій частині відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуюча А.М. Шеремет

Судді : С.В. Хилевич

ОСОБА_4