Головуючий суду 1 інстанції - Бойко С.Л.
Доповідач - Стахова Н.В.
Справа № 415/3945/16-ц
Провадження № 22ц/782/770/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» жовтня 2016 року м.Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Стахової Н.В.

суддів: Авалян Н.М., Коротенка Є.В.

за участю прокурора Лебединського П.В.

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу Лисичанської місцевої прокуратури на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 05 серпня 2016 року у цивільній справі за заявою Головного лікаря Лисичанської обласної психіатричної лікарні Буденного П.В. про продовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_3,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 05 серпня 2016 року заяву головного лікаря Лисичанської обласної психіатричної лікарні Буденного П.В. про подовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_3 задоволено. Визнано за доцільне продовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, строком на 6 (шість) місяців.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Лисичанська місцева прокуратура Луганської області в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог, посилаючись на порушення ст.281 ЦПК України, оскільки суд першої інстанції розглянув справу у відсутності прокурора, а також особи, щодо якої вирішується питання про продовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, його законного представника, лікаря-психіатра та представника психіатричного закладу.

В судовому засіданні прокурор підтримав доводи апеляційної скарги надав пояснення аналогічні тим, які викладені в апеляційній скарзі. Уточнив, що просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Лікар-психіатр Баутіна Ю.О. в судовому засіданні заперечувала проти скасування рішення суду, посилаючись на те, що ОСОБА_3 потребує продовження амбулаторного лікування, але не дає на це усвідомлюваної згоди.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, лікаря-психіатра, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.4 ст.303 ЦПК України колегія суддів перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в повному обсязі, оскільки рішення ухвалено у справі окремого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції розглянув справу без участі лікаря-психіатра, прокурора та особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку та її законного представника.

Тим самим суд першої інстанції розглянув справу з порушенням встановленої законом процедури.

Відповідно до ч.2 ст.281 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги.

Аналогічний порядок судового розгляду заяв про надання психіатричної допомоги в примусовому порядку передбачений ст.22 Закону України «Про психіатричну допомогу», яка передбачає наступне .

Заяви лікаря-психіатра про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, про продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку розглядаються судом за місцем проживання особи у десятиденний строк з дня їх надходження. Судові справи щодо надання психіатричної допомоги в примусовому порядку розглядаються в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй такої допомоги. Участь при розгляді цих справ прокурора, лікаря-психіатра чи представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника осіб, щодо яких розглядаються питання, пов'язані з наданням їм психіатричної допомоги, є обов'язковою. Особа, щодо якої суд розглядає справу про надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, має право на безоплатну правову допомогу в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, протягом розгляду справи в суді.

Крім того, суд не перевірив, чи є ОСОБА_5 законним представником особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Статтею 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що законними представниками є батьки (усиновителі), опікуни або інші особи, уповноважені законом представляти інтереси осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі здійснювати захист їх прав, свобод і законних інтересів при наданні їм психіатричної

допомоги.

ОСОБА_3 є повнолітньою дієздатною особою, яка не обмежена, а тому його брат ОСОБА_5 відповідно до закону не є його законним представником. З вказаної підстави за законом не вимагається участі в судовому засіданні ОСОБА_5 як законного представника особи, щодо якої розглядається питання, пов'язане з наданням психіатричної допомоги.

Окремо слід зауважити, що розглянувши заяву головного лікаря психіатричного закладу, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що закон чітко розмежовує, з якими питаннями може звертатись лікар-психіатр, а з якими представник психіатричного закладу.

За змістом ст.279 ЦПК України та окремих норм Закону України «Про психіатричну допомогу» правом звернення до суду із заявами про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку наділені лікар-психіатр та представник психіатричного закладу.

При цьому лікар-психіатр звертається до суду із заявами про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому, а представник психіатричного закладу - із заявами про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та про продовження такої госпіталізації.

Отже, відповідно до законодавства правом звернення до суду із заявою про продовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку наділений лікар-психіатр, а не керівник психіатричного закладу, на що не звернув уваги суд першої інстанції, прийнявши до провадження не заяву лікаря-психіатра, у якого на обліку перебуває особа, а головного лікаря психіатричного закладу.

Однак, з урахуванням того, що лікар-психіатр була обізнана про розгляд справи і підтримала її, подавши відповідну заяву суду, підстав для залишення заяви буз розгляду не вбачається.

Однак, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права не привели до неправильного вирішення справи по суті, а тому підстав для скасування рішення суду апеляційний суд не вбачає, оскільки вони є формальним і не вплинули на правильність висновків суду, а відповідно до ч.22 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку з 1997 року з діагнозом «шизофренія, шубообразна, шизоафективна, афективно-параноїдний, виражена зміна особистості по типу «Фершробен». Неодноразово проходив лікування у психіатричних закладах. Останнє стаціонарне лікування в Лисичанській обласній психіатричній лікарні проходив з 20.04.2016 року по 31.05.2016 року, потребує продовження амбулаторної психіатричної допомоги з примусовому порядку згідно висновку ЛКК, але не дає на це усвідомлюваної згоди.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про психіатричну допомогу», у разі необхідності продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку понад 6 місяців лікар-психіатр повинен надіслати до суду за місцем проживання особи заяву про подовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Висновок лікарів-психіатрів містить в собі чіткі обґрунтування необхідності продовження амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, а зібрані по справі докази вказують на необхідність продовження амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

ОСОБА_3 категорично відмовляється від відвідування лікаря, на прийом не звертається, підтримуюче лікування не приймає, а тому потребує у продовженні амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Висновки суду повністю узгоджуються з нормами матеріального права, якими встановлено наступне.

Статтею 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначені наступні поняття: усвідомлена згода особи - це згода, вільно висловлена особою, здатною зрозуміти інформацію, що надається доступним способом, про характер її психічного розладу та прогноз його можливого розвитку, мету, порядок та тривалість надання психіатричної допомоги, методи діагностики, лікування та лікарські засоби, що можуть застосовуватися в процесі надання психіатричної допомоги, їх побічні ефекти та альтернативні методи лікування; амбулаторна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров'я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, в амбулаторних умовах;

Статтею 12 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що амбулаторна психіатрична допомога надається лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи; щодо особи віком до 14 років (малолітньої особи) - на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника; щодо особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, - на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків чи відсутності батьків або іншого законного представника амбулаторна психіатрична допомога неповнолітньому здійснюється за рішенням (згодою) органів опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. Питання про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку вирішується судом за місцем проживання особи. Заява про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку направляється до суду лікарем-психіатром. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави для надання особі амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди та без згоди її законного представника, передбачені частиною другою цієї статті, додається висновок лікаря-психіатра, який містить обґрунтування про необхідність надання особі такої допомоги.

Враховуючи, що ОСОБА_3 за станом свого здоров'я не надає усвідомлюваної згоди на продовження амбулаторного психіатричного лікування, якого він потребує, а законного представника він не має, надання йому психіатричної допомоги можливо тільки на підставі рішення суду на підставі заяви лікаря-психіатра.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Лисичанської місцевої прокуратури відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 05 серпня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: