Ухвала

іменем україни

11 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Євтушенко О.І., Гвоздика П.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Воловецького нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_3, про визнання договору дарування квартири недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарована).

На обґрунтування позову зазначав, що при укладанні договору дарування вказаної квартири від 22 травня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 заперечили наявність обставин (арешт майна та судові спори щодо квартири), які могли перешкодити вчиненню правочину, чим порушили положення ч. 1 ст. 229 ЦК України, згідно з якою такий правочин є нікчемним і визнається недійсним.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 22 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2, укладений 22 травня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Воловецького нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_3

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 03 лютого 2016 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що при укладенні оспореного договору дарувальник ОСОБА_4 приховала обставину, яка мала істотне значення, а саме: щодо квартири існують судові спори.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, зазначав наступне.

18 лютого 2011 року ОСОБА_4 заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_1, а 02 березня 2011 року продала йому цю квартиру.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18 вересня 2012 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 02 березня 2011 року резолютивну частину рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 10 серпня 2012 року, яким позов задоволено, доповнено положенням про двосторонню реституцію: відновлено за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_3 зі стягненням із неї на користь ОСОБА_1 вартості цієї квартири в сумі 38 716 грн.

24 жовтня 2012 року видано виконавчий лист.

Згідно з листом ВДВС Воловецького районного управління юстиції від 09 жовтня 2015 року державним виконавцем 09 листопада 2012 року винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження; 14 вересня 2015 року виконавче провадження закінчено в зв'язку зі смертю боржника ОСОБА_4 Із квітня 2013 року до вересня 2015 року стягнуто з останньої і перераховано на користь ОСОБА_1 6 111 грн 45 коп.

22 травня 2015 року ОСОБА_4 подарувала квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_5, яка діяла на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

04 вересня 2015 року ОСОБА_4 померла.

Відповідно до п. п. 8, 9 договору дарування квартири дарувальник ОСОБА_4 зазначала, що на момент укладення цього договору, зокрема, від обдарованої не приховано обставин, які мають істотне значення, щодо квартири відсутні судові спори, обтяжень, будь-яких прав у третіх осіб щодо квартири немає, квартира, що відчужується, під забороною (арештом), в іпотеці (заставі), податковій заставі не перебуває, іншими речовими правами не обтяжена.

Відсутність щодо квартири судових спорів підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, якою ОСОБА_4 відмовлено у відкритті касаційного провадження. Даних про наявність судових спорів щодо квартири немає (доказів про це позивач не подав та в позовній заяві конкретно не зазначив).

Висновок суду першої інстанції про існування щодо квартири судових спорів із посиланням на показання свідка ОСОБА_6 (державного виконавця) без конкретизації судового спору та відсутності письмових доказів про наявність такого є припущенням.

Твердження суду про те, що при укладенні договору дарувальник ОСОБА_4 приховала обставину, яка мала істотне значення (існування щодо квартири судових спорів), правового значення не має, оскільки згідно з п. 8 указаного договору дарування приховування обставин, які мають істотне значення, стосується безпосередньо обдарованої ОСОБА_2 та не пов'язане з наявністю або відсутністю судових спорів щодо квартири.

Той факт, що відчужувана квартира під забороною (арештом), в іпотеці (заставі), податковій заставі не перебуває, іншими речовими правами не обтяжена підтверджується витягами за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна в порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № № 97189950, 97189952, витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно з Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу нотаріусів № 97190110, а також інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 37882712 та щодо суб'єкта № 37882798.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 229 ЦК України, на яку як на правову підставу своїх вимог посилався позивач, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Із роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що відповідно до ст. 229 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом ст. ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

У зв'язку з цим наведені позивачем обставини про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 заперечили наявність обставин (арешт майна та судові спори щодо квартири, які могли перешкодити вчиненню правочину, чим порушили ч. 1 ст. 229 ЦК України) не охоплюються складом указаної норми закону та не можуть слугувати фактичною підставою для визнання оспореного правочину (договору дарування) недійсним на підставі ч. 1 ст. 229 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_5 на порушення ст. 203 ЦК України змусила ОСОБА_4 вчинити нікчемний правочин (скласти договір дарування) виходять за рамки спірних правовідносин, оскільки ОСОБА_5 не залучена до участі в справі та через свою бездоказовість є припущеннями.

Інших доводів для визнання договору дарування недійсним позивач не навів.

Крім того, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Позивач не обґрунтував, яким чином і які його права та/або законні інтереси порушені укладенням договору дарування між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 (в особі представника ОСОБА_5) квартири, що йому не належала та не належить.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

П.О. Гвоздик

О.М.Ситнік