АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 760/13649/16-ц --ё
№ апеляційного провадження:22-ц/796/12585/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Кізюн Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

20 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Київської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року у відкритті провадження по справі відмовлено.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалами суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу про відмову у відкритті провадження скасувати та постановити нову про відкриття провадження по даній справі. Також просила суд скасувати ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову та ухвалити нову, якою заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії, спрямовані на оформлення і видачу правовстановлюючих документів, пов'язаних з передачею ОСОБА_5 у приватну власність земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_1, вважаючи, що судом порушено норми процесуального права, не враховано обставини , які мають значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що у серпні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради та просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради № 385/385 від 30 липня 2016 року про передачу ОСОБА_5 у приватну власність орендовану позивачем земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема пори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з виходив з того, що розгляд зазначених вимог відповідно до ст. 15 ЦПК України, ст. 17 КАС України відноситься до компетенції адміністративного суду, не повинні розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Проте з таким висновком суду першої інстанції повною мірою погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України. Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК України, статтею 152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб'єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов'язані із земельними відносинами майнові спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші - в порядку цивільного судочинства, крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 17 КАС України віднесено до компетенції адміністративних судів.

У випадках, коли вимоги пов'язуються з визнанням права на земельну ділянку, встановленням порядку користування земельною ділянкою чи усуненням перешкод у цьому, іншими вимогами з приводу земельної ділянки чи розташованої на ній нерухомості, зокрема про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням земельного законодавства, суди обов'язково застосовують правила про виключну підсудність (стаття 114 ЦПК).

Як вбачається з позовної заяви, позивач оспорює рішення про передачу у приватну власність земельну ділянку, як форму правочину.

Таким чином, у даному випадку спір не є публічно-правовим, пов'язаним з реалізацією повноважень органу місцевого самоврядування, і не обмежується лише оскарженням рішення Київської міської ради, а випливає з реалізації права користування земельною ділянкою, тобто, належить до компетенції загальних судів.

Крім того, 8 серпня 2016 року позивачем подано клопотання про забезпечення позову посилаючись на ст. ст. 151, 152 ЦПК України просила суд накласти арешт на земельну по вулю Огородній (Городній), 16 в мі. Києві , площею 0,032 га, кадастровий номер :72:453:0043 та заборонити відчужувати у будь-якій формі та вчиняти будь-які дії, пов'язані з державною реєстрацією права власності на цю ділянку.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії;3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року відмовлено у відкритті провадження по даній справі.

Проте, дана ухвала підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд, оскільки ухвала суду про відмову у відкритті провадження у справі скасована. Питання по забезпечення позову може бути вирішене судом після вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Оскільки ухвала Солом'янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року про відмову у відкритті провадження постановлена з порушенням норм процесуального права, а питання щодо забезпечення позову по суті не розглянуте, ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року підлягають скасуванню з направленням питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303,307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвали Солом'янського районного суду м. Києва задовольнити частково.

Ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд питання.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді