КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/1350/15-ц
Провадження № 2/488/150/16 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.04.2016 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі - судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі - Бучневій К.О.,

за участю представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності,-

в с т а н о в и в :

В березні 2015 року позивач - ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Миколаївської міськради, в якому просив визнати за ним право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 28.08.1998 року відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, він отримав у власність 1/3 частину житлового будинку за вищевказаною адресою. Позивач зазначає, що йому невідомо, чи були успадковані інших 2/3 частини цього будинку, але він починаючи з серпня 1998 року постійно, безперешкодно, добросовісно та відкрито володіє та користується усім будинком, сплачує житлово-комунальні послуги, займається його благоустроєм та підтримує у належному стані. Інші особи, які могли б успадкувати 2/3 частини будинку, жодного інтересу до будинку не виявляють, та не приймають участі в його утриманні.

Посилаючись на викладене та на неможливість в позасудовому порядку вирішити виниклий спір, позивач був змушений звернутись до суду із даним позовом.

В процесі розгляду справи, ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.07.2015 року, за клопотанням представника позивача була проведена заміна неналежного відповідача - Миколаївської міськради на належних відповідачів - ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, його представник підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідачі - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилися, вони постійно проживають у Російській Федерації, тому їх допит здійснювався в порядку окремого доручення відповідно до Конвенції про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам від 22.01.1993 року.

Із протоколів судових засідань Набережночелнінського міського суду Республіки Татарстан від 17.12.2015 р. вбачається, що відповідачі - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у повному обсязі визнали позовні вимоги та не заперечували проти їх задоволення, просили слухати справу у їх відсутність, і наслідки визнання позову суд відповідачам роз'яснив.

Заслухавши пояснення представника позивача, свідків - ОСОБА_6, ОСОБА_7, та дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 16.03.1990 року, належав ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла, і після її смерті 1/3 частину вказаного житлового будинку успадкував її батько - ОСОБА_9, який отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.04.1996 р., а інших 2/3 частин будинку успадкували її дочки - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які отримали Свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.04.1998 р. Дане підтверджується довідкою-характеристикою з Миколаївського МБТІ № 1106 від 27.08.98 р.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Миколаєві помер ОСОБА_9, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, у тому числі на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Після його смерті належну йому 1/3 частину спірного житлового будинку успадкував позивач по даній справі - ОСОБА_3, який отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28.08.1998 р., видане державним нотаріусом П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори. Дане підтверджується матеріалами спадкової справи № 95/98, заведеної П'ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою до майна померлого ОСОБА_9

Таким чином, на час розгляду даної справи позивачеві ОСОБА_3 належить 1/3 частина, а відповідачам - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить 2/3 частини спірного житлового будинку.

Із копії технічного паспорту на будинок вбачається, що він має житлову площу 27,9 кв.м., і до нього прилягають господарські та побутові будівлі та споруди - сарай літ. «Б»; вбиральня літ. «В», огорожі № 1,2,5 та споруди № 3,4.

Судовим розглядом встановлено, що починаючи з 1998 року позивач постійно користується усім житловим будинком, підтримує його у належному стані, проводить його благоустрій та сплачує усі житлово-комунальну послуги.

Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом.

Із системного аналізу зазначеної норми вбачається, що набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю необхідно, по-перше, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом із цим, факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство тощо).

По-друге, таке володіння має бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до нього як до свого власного (експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна у належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги.

По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч.2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїх спадкоємцем (правонаступником) вона є).

Цей строк відповідно до положень ст. 344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю у 10 років.

Із урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню оскільки позивач довів належними та достовірними доказами, факт відкритого, добросовісного та безперервного володіння ним спірною частиною житлового будинку АДРЕСА_1 (2/3 частин вказаного будинку).

До того ж, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у повному обсязі визнали позовні вимоги ОСОБА_3, що відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Доказів того, що таке визнання позову суперечить закону чи порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не здобуто.

Крім цього, суд виходить із того, що інститут набувальної давності з'явився у цивільному законодавстві України лише з прийняттям ЦК України, і відповідно до пунктів 1,8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК при розгляді справ про набуття права власності за набувальною давністю правила ст. 344 ЦК поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за 3 роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК набрав чинності з 01.01.2004 року, то набувальна давність може застосовуватись щодо майна, володіння яким почалося не раніше 1 січня 2001 року. Тобто набувальна давність щодо об'єктів нерухомості може застосовуватись лише після 1 січня 2011 року. Така правова позиція міститься в Ухвалі Верховного Суду України від 20.02.2008 року у цивільній справі № 6-27245св07.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним задовольнити позов ОСОБА_3 у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 7, 10, 11, 214-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частин житлового будинку АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги через Корабельний районний суд м. Миколаєва.

Суддя Л.І. Селіщева