АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Лісовська О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів Лапчевської О.Ф., Шахової О.В.,

за участю секретаря Гоін В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 11 червня 2012 року між ним і ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за яким остання отримала кредит у сумі 228 224,45 грн. еквівалент суми кредиту в доларах США: 28 245, 60 та суму Додаткового кредиту у розмірі 85 649,25 грн. еквівалент суми кредиту в доларах США: 10 488, 52, зі сплатою процентів зa користування кредитом у розмірі 9,90% на рік з кінцевим терміном повернення кредиту - 11.06.2017 p. для купівлі автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель Passat CG, 2011 року виробництва, кузов НОМЕР_1 та оплати страхових платежів.

З метою забезпечення повного та своєчасного виконання кредитних зобов'язань 13.06.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_3 укладено договір застави, за умовами якого остання надала автомобіль VOLKSWAGEN, модель Passat CG, 2011 року виробництва у заставу.

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору станом на 25.10.2015 року утворилася заборгованість, яка становить 474 357, 92 грн., які позивач просив стягнути з ОСОБА_3 шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року - позов задоволено.

В рахунок часткового погашення боргу ОСОБА_3 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» за Кредитним договором № 50004719 від 11.06.2012 року, розмір якої станом на 25.10.2015 року становить 474 357, 92 грн., звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки Volkswagen, модель Passat СС з об'ємом двигуна 1984 куб.см., 2011 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 державний номер НОМЕР_5, що належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» суму штрафу у розмірі 38 037, 41 грн. в порядку п. 4.1.2 Договору застави транспортного засобу № 50004719 від 13.06.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яремчук М.В., зареєстрованого у реєстрі за № 1420.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. З кредитного договору та умов кредитування вбачається, що сума кожного наступного платежу нараховувалася позивачем у доларах США та визначалася у гривневому еквівалентні, тому підстав для застосування індексу інфляції до вказаної заборгованості немає. Зазначене узгоджується й з правовою позицією Верховного суду України, викладеною в постанові від 27січня 2016 року у справі № 6-771цс15.

Крім того, в порушення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови, якими передбачена сплата позивачем коштів на повернення кредиту в перерахунку за поточним обмінним курсом гривні до долара США є дискримінаційним по відношенню до позивача як до споживача, а вказані умови договору - несправедливими, тому у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог та відновлення порушених цивільних прав та інтересів згідно до ст.ст. 15,16 ЦК України.

Вважає, що оспорюваний правочин укладено за дії заборони надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті, а тому умови кредитного договору про визначення валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США суперечать ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

ОСОБА_1 не був і не є боржником перед ТОВ «Порше Мобіліті», був притягнутий до процесу як номінальний власник предмета застави, про час та місце розгляду справи жодного разу не повідомлявся, а тому стягнення з нього суми судового збору є незаконним та необґрунтованим.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що невиконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_3 є підставою відповідно до статті 20 Закону України «Про заставу» для звернення стягнення на заставлене майно, яке перебуває у власності ОСОБА_1

Відповідно до ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, в повній мірі зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що 11.06.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 228 224, 45 грн., що еквівалентно 28 245, 60 доларів США, та суму додаткового кредиту у розмірі 85 649, 25 грн., що еквівалентно 10 488, 52 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9, 90 % на рік, із терміном повернення кредиту до 11.06.2017 року. Кредит був наданий відповідачу для придбання автомобіля VOLKSWAGEN, 2011 року випуску, та оплати страхових платежів.

Згідно умов Кредитного договору усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту у доларах США, визначеному вище, відповідно до п. 1.3 Загальних умов кредитування.

Пунктом 1.2 Загальних умов Договору відповідач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит та Додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов Кредитного договору.

Пунктом 1.4.2 Загальних умов Сторони погодили, що повернення кредиту здійснюється відповідачем у повному обсязі у терміни, встановлені Графіком погашення кредиту, яким передбачено щомісячну сплату чергових платежів на відповідну дату поточного місяця.

Так, до 10 числа кожного місяця ТОВ «Порше Мобіліті» надсилає відповідачу відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до Графіка погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до Графіка погашення кредиту (п. 1.4.3 Загальних умов).

Між сторонами відповідно до п. 1.6 Загальних умов був укладений Договір застави транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель Passat CG, 2011 року виробництва, кузов НОМЕР_1 від 13.06.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яремчук М.В.

Положеннями п. 3.2 Загальних умов Сторони погодили, що ТОВ «Порше Мобіліті» має право достроково вимагати повернення Кредиту та Додаткового кредиту, серед іншого, у випадку порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) або плати за користування Кредитом на строк більше ніж 1 календарний місяць (п. 3.2.1 Загальних умов).

19.05.2015 року на адресу ОСОБА_3 було направлено вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, якою позивач вимагав від відповідача дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов Договору, які станом на дату направлення вимоги становили 357 761, 61 грн.

У даній вимозі також було вказано і про те, що у випадку неповернення суми кредиту та заборгованості протягом 30 календарних днів з дати одержання вимоги, відбудеться примусове їх стягнення, у тому числі за рахунок автомобіля, що був переданий ТОВ «Порше Мобіліті» у заставу.

Однак, дану вимогу відповідачем виконано не було.

Станом на 25.10.2015 року загальна сума заборгованості за кредитним договором відповідача перед позивачем складається з наступних платежів:

1) прострочена заборгованість - 64 105, 26 грн., з яких 58 616, 79 грн. - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом та додатковим кредитом; 910, 77 грн. - сума 3 % річних за час прострочення за кредитом та додатковим кредитом; 1 541, 80 грн. - сума інфляційних втрат за час прострочення за Кредитом та додатковим кредитом; 3 035, 90 грн. - сума пені за прострочення виконання зобов'язання по сплаті чергових платежів за кредитом та додатковим кредитом;

2) заборгованості з дострокового повернення кредиту в сумі 324 618, 94 грн., з яких: 300 604, 67 грн. - сума заборгованості за кредитом та додатковим кредитом; 9 539, 46 грн. - сума заборгованості за процентами; 2 982,48 грн. - сума 3 % річних; 1 550, 72 грн. - сума інфляційних втрат; 9 941, 61 грн. - сума пені, нарахованої за п. 8.1 Загальних умов.

Крім того, п. 8.2 Загальних умов передбачено, що у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у ст. 3.3, позичальник сплачує Компанії штраф у розмірі 20 % від суми кредиту. На підставі зазначеного пункту відповідачу нараховано штраф у розмірі 45 644, 89 грн.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ст. 576 ЦК України предметом застави може будь - яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернено стягнення.

Відповідно до положень ст.ст. 572, 589 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Аналогічні положення містять частина перша статті 20 Закону України «Про заставу» та частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

У відповідності до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому три проценти річних за своєю природою є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції цілком законного висновку дійшов про відповідальність боржника за вказаним договором кредиту та додатковим договором і ухвалив рішення про задоволення позову в частині стягнення основної заборгованості, 3 % річних, пені, інфляційних втрат, та штрафу, оскільки умови договору не виконуються належним чином.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з ОСОБА_3 на користь позивача 25 596,42 грн. та 12000, 00 грн. сум збитків.

Статтею 611 ЦК визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Поняття збитків визначено ст. 22 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов'язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку з порушенням.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення як збитків, понесених витрат ТОВ «Порше Мобіліті» на юридичну допомогу ТОВ «КПД Консалтинг» та ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі».

Захист порушених, невизнаних або оспрюваних прав, свобод та інтересів здійснюється судом. За правилами цивільного судочинства витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, відносяться до судових витрат та питання їх відшкодування вирішується судом під час розгляду справи по суті. Відтак, витрати ТОВ «Порше Мобіліті» на юридичну допомогу ТОВ «КПД Консалтинг» та ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» не є збитками і не підлягають відшкодуванню на підставі ст. 22 ЦК України.

Позивач не надав доказів того, яким чином за встановлених обставин справи понесені позивачем витрати у розмірі 37 596,42 грн., які за своєю суттю є витратами на правову допомогу, є такими, без яких неможливо б було відновлення порушеного відповідачем права, також не встановлено причинний зв'язок між поведінкою відповідача та витратами на правову допомогу, визначеними позивачем як збитки.

Надані позивачем копії договорів свідчать про надання юридично-консультаційних послуг, що не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, а є витратами на правову допомогу і

не містять визначення вартості години часу, кількість годин, що унеможливлює перевірку вказаних розрахунків на відповідність вимогам чинного законодавства. А тому вказані вимоги відхиляються судом.

За таких умов у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» 37 596,42 грн. як збитків.

Таким чином, рішення підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» збитків у сумі 37 596, грн.

Щодо тверджень апелянта про неможливість нарахування індексу інфляції, то вони є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Відповідно до кредитного договору сума кредиту визначена у гривні із зазначенням еквіваленту в доларах США .У п. 1.3.1. кредитного договору вказано, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником на погашення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти, тобто у гривні на день укладення договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору. У подальшому позичальник мала сплачувати платежі на повернення кредиту відповідно до виставлених кредитором рахунків у гривні. При цьому розмір платежів розраховувався шляхом застосування еквівалентів платежів в іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка.

Кредитор мав право розраховувати розмір заборгованості та визначати чергові платежі виходячи з курсу іноземної валюти, що визначено умовами договору. При цьому сама по собі незгода позичальника щодо такого порядку визначення розміру заборгованості, не оспорюючи такі умови договору, не є підставою для висновку про те, що сума заборгованості є спірною.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

На виконання вимог чинного законодавства України, кредит за договором був виданий у національній валюті - гривні і саме у національній валюті відбувається його повернення.

Посилання апелянта на правову позицію Верховного суду України, викладену в постанові від 27січня 2016 року у справі № 6-771 цс 15 не є підставою для скасування рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 інфляційних втрат, оскільки предметом договору кредиту є гривня.

Таким чином судом не встановлено обставин для визнання положень кредитного договору несправедливими, графік погашення кредиту був погоджений з ОСОБА_3, умови кредитного договору не суперечать принципу добросовісності.

Крім того, оскільки ОСОБА_1 не був стороною договору кредиту, то він не має права піддавати сумніву розмір заборгованості та умови кредитного договору.

Твердження апелянта про те, що умови кредитного договору про визначення валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США суперечать ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставними, оскільки згідно зі ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, а відповідач договір не оспорила.

Докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до інформації, наданої Деснянському районному суду м. Києва на його запит про надання інформації, автомобіль марки Volkswagen, модель Passat СС з об'ємом двигуна 1984 куб. см., 2011 року виробництва, кузов № НОМЕР_2 державний номер НОМЕР_3, що був переданий в заставу за Договором застави № 50004719 від 13.06.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яремчук М.В., зареєстрований в реєстрі за № 1420, був знятий з реєстраційного обліку для реалізації, внаслідок чого був перереєстрований за довідкою рахунком № ВІА 110010 від 09.11.2013 року на нового власника ОСОБА_1

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом статті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Це правило відповідає речовій природі застави як способу забезпечення, що отримало назву «право слідування».

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 є новим власником автомобіля, який є предметом застави, то підстав для звільнення його від сплати судового збору - немає, оскільки він є новим заставодавцем та відповідно відповідачем по справі.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Умовами ч.1 ст. 88 ЦПК України визначено, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, з позивача ТОВ «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 670 гривень 09 копійок за подання апеляційної скарги.

Враховуючи, що з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» не підлягає стягненню 37 596,42 грн., відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь позивача пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню по 3 561,01 грн. судового збору з кожного.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» збитків у сумі 37 596, грн. та зміні рішення в частині вирішення питань судового збору.

Керуючись ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» збитків у сумі 37 596,42 грн., скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3 про стягнення збитків.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року в частині вирішення питання судового збору змінити.

Зменшити розмір присудженого судового збору з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» з 3 842,96 грн. до 3 561,01 грн. з кожного.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 670 гривень 09 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді