Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/29/16 Головуючий у суді І-ї інст ОСОБА_1
Доповідач Суржик М. М.
УХВАЛА

Іменем України

17.05.2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

головуючого : судді Суржика М.М.,

суддів : Кіселика С.А., Суровицької Л.В.,

при секретарі Гусак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним.

Зазначила, що 12.02.2014 року від державного нотаріуса Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 їй надійшла відповідь про те, що її батьком - ОСОБА_6 був складений заповіт, який посвідчений заступником головного лікаря з медичної частини Комунального закладу «Кіровоградська лікарня швидкої медичної допомоги» - ОСОБА_5, відповідно до якого ОСОБА_6 зробив розпорядження на користь ОСОБА_4. При повторному зверненні до нотаріуса за оформленням спадщини, в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 серпня 2014 року чітко та регламентовано зазначені порушення при складанні та посвідченні заповіту, а відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (недійсним).

Згідно Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою КM України від 15 червня 1994 року № 419 (у редакції постанови КM України від 6 липня 2006 р. № 940), посвідчувати заповіти, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, відповідно до статті 1252 Цивільного кодексу України та статті 40 Закону України "Про нотаріат", мають право такі посадові, службові особи: головні лікарі, їх заступники з медичної частини або чергові лікарі лікарень, госпіталів, інших стаціонарних закладів охорони здоров'я, начальники госпіталів - заповіти осіб, що перебувають на лікуванні в таких закладах.

У оскаржуваному заповіті зазначено, що ОСОБА_6 на випадок смерті робить таке розпорядження: «Усі права та обов'язки, власність, яка мені належить на момент складання цього заповіту та належатиме на день моєї смерті на земельну ділянку, на яку маю право за законом, заповідаю ...». З тексту заповіту не зрозуміло чи заповідано все спадкове майно, чи тільки земельна ділянка, а якщо так, то яка саме. Крім цього посвідчувальний напис на заповіті, разом з підписом особи, яка його посвідчила, містить підпис головного лікаря Комунального закладу «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ОСОБА_7 що діючим законодавством не передбачено.

Таким чином, позивач вважає, що недійсність заповіту встановлюється саме нотаріусом, так як це відноситься до його компетенції, адже саме він вирішує питання про видачу свідоцтва про право на спадкування за заповітом. Тому у цьому випадку спадкування здійснюється за законом.

Постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1457/02-31 від 07 серпня 2014 року відповідач не оскаржувала, позову про визнання заповіту дійсним не подавала, а тому можна зробити висновок про те, що ОСОБА_4І погоджується з правовими висновками нотаріуса про суттєві порушення законодавства при складанні та посвідченні заповіту на її ім'я, а відповідно ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (недійсним).

Рішенням суду в позові відмовлено за недоведеністю. Суд дійшов висновку, що заповіт складений за особистим волевиявленням ОСОБА_6, при його оформленні та посвідченні не порушено вимог статті 1252 Цивільного кодексу України та статті 40 Закону України "Про нотаріат".

Не погоджуючись з рішенням суду в скарзі апелянт зазначив, що при постановленні рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам. Просив рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах, передбачених ст.303 ЦПК України, та матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що судом 1-ої інстанції на підставі досліджених доказів правильно встановлено, що 10 серпня 2013 року помер ОСОБА_6.

Позивачка є донькою померлого ОСОБА_6.

09 серпня 2013 року ОСОБА_6 склав заповіт, який посвідчено заступником головного лікаря з медичної частини Комунального закладу «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ОСОБА_5, відповідно до якого ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробив розпорядження щодо земельної ділянки, яка йому належала, та заповів її ОСОБА_4, яка проживала разом з ОСОБА_6.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.07.2013 року встановлено, що ОСОБА_6 належала земельна ділянка площею 6,1179 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новоолександрівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, під №111.

Надаючи оцінку формі і змісту заповіту суд 1-ої інстанції правильно зазначив, що згідно *Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених* (далі Порядок), затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від 15 червня 1994 року № 419 (у редакції Постанови КM України від 6 липня 2006 року № 940), посвідчувати заповіти, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, відповідно до ст. 1252 ЦК України та ст. 40 Закону України "Про нотаріат", мають право такі посадові, службові особи: головні лікарі, їх заступники з медичної частини або чергові лікарі лікарень, госпіталів, інших стаціонарних закладів охорони здоров'я, начальники госпіталів - заповіти осіб, що перебувають на лікуванні в таких закладах.

Оспорюваний заповіт посвідчено заступником головного лікаря з медичної частини Комунального закладу «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ОСОБА_5, тобто, у відповідності до вимог Порядку.

Пунктом 8 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених передбачено, що тексти заповітів і довіреностей повинні бути написані зрозуміло і чітко.

Пунктом 9 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, для посвідчення заповіту посадовими, службовими особами на документі вчиняється посвідчувальний напис за формами, затвердженими Мін'юстом.

Пунктом 17 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, текст заповіту складається так, щоб розпорядження заповідача не викликало непорозумінь чи сумнівів під час оформлення спадщини.

В заповіті вказано місце його складання м.Кіровоград.

Щодо складу майна, про яке робиться заповідальне розпорядження, то в заповіті зазначено, що «… усі права та обовязки, власність, яка мені належить на момент складання цього заповіту та належатиме на день моєї смерті на земельну ділянку, на яку маю за законом».

Форма «посвідчувального напису на заповіті, який підписаний особисто заповідачем» (форма № 2), передбачена додатком 2 до наказу МЮ України від 31 жовтня 2006 № 83/5, зареєстрованого в МЮ України 31 жовтня 2006 року за № 1175/13049 «Про затвердження форм реєстру для реєстрації заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, посвідчувальних написів на них та зразків цих документів».

Форма № 2 передбачає підпис та скріплення печаткою посвідчувального напису на документі тільки посадової, службової особи, яка посвідчила заповіт.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суд щодо відсутності таких порушень Порядку, внаслідок яких можливо визнати заповіт недійсним.

Під час розгляду справи судом призначена судово-психіатрична експертиза, проведення якої призначено Комунальному закладу «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня». Відповідно до висновку № 227 проведеної 21.04.2015 року експертизи надати категоричну відповідь про наявність чи відсутність психічних розладів у ОСОБА_6 та встановити його психічний стан не представилось можливим.

Під час розгляду справи апеляційним судом задоволено клопотання представника позивача та призначено повторну посмертну комісійну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам судово-психіатричній комісії Київського міського центру судово-психіатричної експертизи.

Експерти дійшли одностайного висновку, що на момент укладання заповіту ОСОБА_6 виявляв ознаки астенічного синдрому соматогенного ґенезу і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними (т.2 а.с.41-51), що свідчить про те, що ОСОБА_6 склав заповіт з власної волі.

Апелянт посилається в скарзі на порушення судом 1-ої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про призначення повторної комісійної судово-психіатричної експертизи.

Відповідно до вимог ч.ч.4,5 ст.209 ЦПК України, ухвали суду, які оформлюються окремим процесуальним документом, постановляють ся в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати ; ухвали суду, постановлені окремим процесуальним документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи.

Згідно вимог ч.1 ст.144 ЦПК України, експертиза призначається ухвалою суду, де зазначаються : підстави та строк для проведення експертизи; з яких питань потрібні висновки експертів, ім'я експерта або найменування експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; об'єкти, які мають бути досліджені; перелік матеріалів, що передаються для дослідження, а також попередження про відповідальність експерта за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків.

Пунктом другим статті 145 ЦПК України передбачено, що призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Як вбачається з матеріалів справи, суд не виконав вимоги ст.ст.144,209 ЦПК України, постановивши ухвалу про відмову в проведенні експертизи на місці, не виходячи до нарадчої кімнати.

Крім того, колегія суддів вважає, що, при наявності неповного висновку експертів щодо психічного стану здоровя ОСОБА_6, суд зобовязаний був призначити повторну експертизу.

Однак колегія суддів вважає, що зазначені процесуальні порушення не призвели до неправильного вирішення справи, що не може слугувати підставою для скасування чи зміни рішення у відповідності до ч.3 ст.309 ЦПК України.

Суд 1-ої інстанції правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду є законним та обгрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та з частковим недотриманням процесуального права, доводи апеляції не спростовують правильних висновків суду, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307, 308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді