Категорія 27 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Медяного В.М., Жданкіна В.В.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., розглянувши у відкритому судовому засі-данні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2-

са Юрійовича, ОСОБА_3, ОСОБА_4

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, його представника, ад-воката ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

28 травня 2015 року публічне акціонерне товариство ( далі - ПАТ ) «Укр-Сиббанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 28604,89 гривень ( т. 1, а. с. 2-5 ). Позов мотивований тим, що 05 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 40 тисяч доларів США та зобовязався повернути ці кошти не пізніше 04 серпня 2038 року згідно з Графіком погашення кредиту. Починаючи з 01 липня 2014 року позичальник не погашає заборгованість по кредиту, чим порушує взяті на себе зобовязання. Станом на 18 травня 2015 року у ОСОБА_2 утворилася за-боргованість з повернення кредитних коштів у розмірі 28604,89 долари США, з яких: 25316,11 доларів США - заборгованість по тілу кредита, 3288,78 доларів США - заборгованість по процентах, 10699,12 гривень - заборгованість по пені за порушення термінів сплати процентів за користування кредитними коштами. З метою забезпечення своєчасного й повного виконання зобовязань ОСОБА_7 між банком і ОСОБА_4 та ОСОБА_3 05 серпня 2008 року були укладені договори поруки, за якими поручителі зобовязалися відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 всіх зобовязань, які виникли з кредитного договору. Відповідальність усіх відповідачів є солідарною. Врахо-вуючи наявність сум боргу, ПАТ «УкрСиббанк» звернулося в суд з даним по-зовом, просило його задоволити у повному обсязі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2016 року позов задоволений, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу з повернення кре-дитних коштів за договором про надання споживчого кредиту від 05 серпня 2008 року № 0 у розмірі 28604,89 долари США, з яких 25316,11 до-ларів США - кредитна заборгованість, 3288,78 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитними коштами, 10699,12 гривень - забор-гованість по сплаті пені за порушення термінів сплати процентів за користу-вання кредитом. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь банку суму сплаченого судового збору у розмірі 3654,00 гривні ( т. 2, а. с. 104-106 ).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 25 липня 2016 року, відповідач ОСОБА_2, його представник, адвокат ОСОБА_5, оскаржу-ють його в апеляційному порядку, просять скасувати дане рішення суду, ухва-лити нове рішення про відмову у позові банку в повному обсязі. Апелянти вва-жають оскаржуване рішення незаконним, необєктивним, необгрунтованим, ухваленим з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права ( т. 2, а. с. 112-115 ).

Представник апелянта, відповідача ОСОБА_2, адвокат ОСОБА_5 20 жовтня 2016 року подав суду заяву, де просить справу розглянути без його участі та участі його довірителя. Апеляційну скаргу апелянти повністю підтри-мують і просять суд її задоволити. Представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_8, діючи по належно оформленій довіреності, доданій до матеріа-лів справи, подала суду заяву від 30 вересня 2016 року з клопотанням про роз-гляд апеляційної скарги на рішення Вінницького міського суду Вінницької об-ласті від 25 липня 2016 року у відсутності представника банку. Відповідачі ОСОБА_9, ОСОБА_4, будучи завчасно, в установленому порядку пові-домленими про розгляд справи апеляційним судом 20 жовтня 2016 року, в су-дове засідання вкотре не зявилися, причин неявки суду не повідомили, про відкладення розгляду справи не клопочуть. Відповідно з нормами статті 305 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути дану спра-ву за апеляційною скаргою у відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, оскільки це не суперечитиме нормам цивільного процесуального законодав-ства.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізу-вавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтова-ність оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бу-ти законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обста-вини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони під-тверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із вста-новлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовід-носин тощо.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочин-ства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були до-сліджені в судовому засіданні.

Рішення суду від 25 липня 2016 року не повністю відповідає зазначеним ви-могам.

Судом вірно встановлено, що між сторонами у справі виникли правовідно-сини у сфері договірних зобовязань, що випливають з дійсного договору кре-диту, та регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України.

05 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укла-дений договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 40 тисяч дола-рів США. Позичальник ОСОБА_2 зобовязався повернути кредит у повно-му обсязі не пізніше 04 серпня 2038 року, сплачувати протягом перших 30 ка-лендарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кре-дитними коштами у розмірі 14,00% річних ( т. 1, а. с. 6-12 ).

По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. Порядок застосування розміру процентної ставки чітко викладений у чинному договорі.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань за кре-дитним договором між банком і ОСОБА_4 та ОСОБА_3 цього ж дня 05 серпня 2008 року були укладені окремі договори поруки за №№ відповідно 221912 і 221911. Згідно умов цих договорів поручителі зобовязалися відпові-дати перед банком у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов-язань, що виникли з дійсного кредитного договору. Відповідальність позичаль-ника і поручителя є солідарною.

Підпунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що за порушення пози-чальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передба-чених договором, зокрема, термінів повернення кредиту ( всієї суми або його частини ) та/або термінів сплати процентів, комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню.

Суд встановив, що позивач взяті на себе зобовязання за договором виконав у повному обсязі. Позичальник свої зобовязання за договором не виконав, як наслідок станом на 18 травня 2015 року у нього утворилася заборгованість з повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитним коштами у розмірі 28604,89 долари США, з яких: 25316,11 доларів США - за-боргованість по тілу кредита, 3288,78 доларів США - заборгованість по про-центах, 10699,12 гривень - заборгованість по пені за порушення термінів спла-ти процентів за користування кредитними коштами ( т. 1, а. с. 27-35 ).

Керуючись нормами статей 509, 526, 530, 553, 554, 623-625, 629, 1054 ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», розясненнями, викладеними у пункті 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення статті 5 Дек-рету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систе-му валютного регулюванні і валютного контролю», суд першої інстанції дій-шов висновку про доведеність заявлених позовних вимог у повному обсязі, про порушення прав позивача невиконанням відповідачем взятих на себе зобовя-зань, тому знайшов обгрунтованим позов задоволити шляхом солідарного стяг-нення з позичальника і обох поручителів заборгованості за кредитним догово-ром.

Суд підкреслив, що сприяв сторонам у здійсненні ними їхніх процесуаль-них прав. У справі двічі призначалася судово-бухгалтерська експертиза, яка з різних причин залишилася без виконання. Разом з тим, доказів невірного роз-рахунку заборгованих сум відповідачами суду представлено не було.

За таких обставин висновки суду першої інстанції по суті є обґрунтовани-ми, вірними та справедливими. Суд вірно визначив характер правовідносин між сторонами у справі, застосував норми матеріального права, що їх регулю-ють, надав оцінку усім доказам, зібраним у справі, та дійшов вірного висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Проте, суд помилився, стягуючи заборгованість у солідарному порядку з позичальника і обох поручителів. Вірно встановивши всі обставини справи, на-давши їм належну правову оцінку та зробивши обгрунтований висновок про необхідність стягнення заборгованості з поручителів, суд помилково вважав, що всі три відповідачі є солідарними боржниками. Але, оскільки між сторо-нами у справі було укладено два договори поруки, то в даному випадку борж-ник ОСОБА_2 і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржики, але поручителі між собою не можуть бути солідарними боржниками, адже вони між собою не перебувають у будь-яких договірних стосунках сто-совно кредиту, отриманого позичальником.

Оскаржуючи судове рішення, апелянти зазначають, що суду слід було у мо-тивувальній частині рішення навести розрахунки з переведення іноземної ва-люти, отриманої в кредит, в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення судом рішення. Крім цього, ухвалення су-дом рішення без участі відповідачів позбавило можливості останніх подати за-яву про застосування наслідків спливу строків позовної давності. За тверджен-ням апелянтів частина заявлених позовних вимог знаходиться поза межами трирічного строку, що є підставою для відмови у задоволенні позову про їх стягнення. Позивачем не надано розрахунку розміру позовних вимог з поси-ланням на відповідні бухгалтерські документи, пеня нарахована по заборгова-ності в доларах США, що суперечить положенням підпункту 4.1 кредитного договору. Спільної, солідарної відповідальності обидва поручителі не можуть нести через відсутність їхньої спільної поруки, укладення двох окремих дого-ворів поруки. На думку апелянтів у справі в обовязковому порядку повинно було ухвалюватися заочне рішення.

Доводи апеляційної скарги не можна визнати достатніми для її задоволення у повному обсязі, скасування оскаржуваного судового рішення й ухвалення но-вого про відмову у задоволенні вимог банку. З мотивом скарги необхідно пого-дитися лише в частині стосовно стягнення заборгованості солідарно з пози-чальника і кожного окремо з поручителів на підставі уже вказаних вище обста-вин. Це тягне зміну оскаржуваного судового рішення. В решті апеляційну скар-гу слід визнати необгрунтованою, такою, що не відповідає фактичним обстави-нам справи.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає ци-вільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, пода-ним відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у часть у справі. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посила-ється як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною першою статті 303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрун-тованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанці.

Верховний Суд України по результатах перегляду у відповідності з нор-мами Глави 3 Розділу V ЦПК України справи про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16 вересня 2015 року № 6-190цс15 зробив наступний правовий висновок.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша кредитна установа ( кредитодавець ) зобовязується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених догово-ром, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Закон-ним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валю-та може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених за-коном ( стаття 192 ЦК України ).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути вико-нане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в інозем-ній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним кур-сом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній ва-люті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допу-скається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий поря-док встановлений Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 ро-ку № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

У звязку з наведеним слід дійти висновку про те, що не суперечить чин-ному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалася за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом із стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен встановити наявність в банку ліцензії на здійснення опера-цій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути гро-шову суму в іноземній валюті.

16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав спожи-вачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання ( отриман-ня ) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняєть-ся.

У даній справі кредитний договір укладений сторонами 05 серпня 2008 ро-ку. На час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

В матеріалах даної цивільної справи наявна копія банківської ліцензії № 75, виданої АКІБ «УкрСиббанк» 24 грудня 2001 року, зареєстрованої Національ-ним банком України 28 жовтня 1991 року за № 57, на право здійснення бан-ківських операцій, визначених частиною першою, пунктами 5-11 частини дру-гої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та копія до-зволу № 57-2, виданого АКІБ «УкрСиббанк» 19 листопада 2002 року, зареє-строваного Національним банком України 28 жовтня 1991 року за № 57 на пра-во здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Пробанки і банківську діяльність» ( т. 1, а. с. 87-90 ).

Таким чином, доводи апелянтів стосовно необхідності суду навести в моти-вувальній частині рішення розрахунки з переведення іноземної валюти, отри-маної в кредит, в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення судом рішення, на увагу не заслуговують.

Стосовно ухвалення судом рішення без участі відповідачів, що позбавило їх можливості подати заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності, через що частина позовних вимог знаходиться поза межами триріч-ного строку, то слід зауважити, що такі твердження апелянтів є безпідставними з огляду на наступне.

Апелянти не конкретизують у скарзі, яка ж частина позовних вимог, на їх-ню думку, знаходиться поза межами трирічного строку. Вони своє твердження в цій частині висловлюють узагальнено, що свідчить про його надуманість з врахуванням такого.

Згідно частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України, позовна давність за-стосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено сторо-ною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Слід звернути увагу, що дана цивільна справа перебувала у провадженні суду першої інстанції з 28 травня 2015 року. З матеріалів справи вбачається, що апелянт повідомлявся судом про відкриття провадження у справі, призначені чисельні судові засідання, в деякі з яких він не зявлявся, причин поважності пропуску окремих призначених судових засідань суду повідомляв не завжди. За час провадження у справі судом першої інстанції жоден з відповідачів не по-давав заяви про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Крім цього, строки позовної давності за заявленими позовними вимогами ПАТ «УкрСиббанк» взагалі не пропущені.

Термін дії кредитного договору за його умовами визначений договірними сторонами до 04 серпня 2038 року. До стягнення заявлена заборгованість, що утворилася у позичальника станом на 18 травня 2015 року у розмірі 28604,89 долари США, з яких: 25316,11 доларів США - заборгованість по тілу кредита, 3288,78 доларів США - заборгованість по процентах, 10699,12 гривень - забор-гованість по пені за порушення термінів сплати процентів за користування кре-дитними коштами. З розрахунку цієї заборгованості ( т. 1, а. с. 27-35 ) чітко вбачається, що пропуску строку позовної давності по заборгованості з тіла кре-диту, нарахованих процентах, які як прострочені мають місце лише з 31 липня 2014 року, пені за порушення сплати процентів, нарахованої починаючи з 11 вересня 2014 року, позивачем не допущено.

Стосовно солідарної відповідальності боржників слід мати на увазі наступ-не.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зо-бовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено до-даткову ( субсидіарну ) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед креди-тором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

У даній справі одним з предметів спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники. Умовами договорів поруки передбаче-но також право кредитора предявити свої вимоги безпосередньо до поручите-ля.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення солідарно з позичальника та обох поручителів суми заборгованості за кредит-ним договором не відповідає вимогам статті 554 ЦК України та умовам догово-рів поруки.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду Укра-їни, висловленою у справі про стягнення заборгованості за кредитним догово-ром від 30 вересня 2015 року № 6-1348цс15.

Жодних зауважень не викликають розрахунки заборгованості, заявленої банком до стягнення, та викладеної у довідках-розрахунках на вказаних вище аркушах справи. Посилання апелянтів на ненадання позивачем розрахунку роз-міру позовних вимог з посиланням на відповідні бухгалтерські документи, на-рахування пені по заборгованості в доларах США не є підставою для скасуван-ня оскаржуваного рішення, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині спору. Розрахунок заборгованості є математично пра-вильним, простим, доступним, вмотивовується випискою про рух коштів по рахунку № 5500, що є достатнім для переконаності в його правиль-ності. Пеня нарахована в національній валюті України, тому твердження апе-лянтів про нарахування її в доларах США взагалі не відповідає дійсності.

Колегія суддів апеляційного суду вважає доцільним підкреслити, що на час розгляду справи апеляційним судом апелянти, не дивлячись на неодноразові призначення розгляду справи на 08, 29 вересня, 20 жовтня 2016 року, будучи завчасно повідомленими про дати, місце і час судових засідань, ні в апеляцій-ній скарзі, ні в окремій заяві не ставили питання перед судом про призначення у справі судово-бухгалтерської експертизи, не висловили готовності нести ви-трати з її оплати. За таких обставин у суду апеляційної інстанції не було за-конних підстав, не вбачалося необхідності в експертній перевірці нарахувань заборгованості за кредитним договором, здійснених фахівцями позивача.

Щодо порушення судом норм процесуального права через не ухвалення у цій справі заочного рішення, то слід підкреслити, що закон визначив умови, за яких здійснюється заочний розгляд справи, який не є обовязковим для суду. Заочний розгляд проводиться на підставі відповідної судової ухвали. Суд може ухвалити заочне рішення лише якщо буде вбачати для цього всі визначені про-цесуальним законом підстави.

Разом з тим, не ухвалення у цій справі заочного рішення жодним чином не ущемлює права відповідачів щодо перевірки оскаржуваного судового рішення на предмет його законності й обгрунтованості.

Частиною 1 статі 309 ЦПК України визначені підстави для скасування рі-шення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, якими є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав вста-новленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, його представника, ад-воката ОСОБА_5 задоволити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укр-Сиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором - змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції.

Позов задоволити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4, на ко-ристь ПАТ «УкрСиббанк» ( рахунок № 0113, м. Харків, МФО 351005, код банку 09807750 ) заборгованість за кредитним договором від 05 серпня 2008 року № 0 у розмірі 28604,89 долари США ( двадцять вісім тисяч шістсот чотири долари США 89 центів ), з яких: 25316,11 доларів США ( двадцять пять тисяч триста шістнадцять доларів США 11 центів ) - кредитна заборгованість, 3288,78 доларів США ( три тисячі двісті вісімдесят ві-сім доларів США 78 центів ) - заборгованість по процентах за користування кредитними коштами, 10699,12 гривень - заборгованість по сплаті пені за пору-шення строків сплати процентів за користування кредитними коштами, по 1284, 00 гривні ( одна тисяча двісті вісімдесят чотири гривні 00 коп. ) з кож-ного у відшкодування сплаченого судового збору.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_6, на ко-ристь ПАТ «УкрСиббанк» ( рахунок № 0113, м. Харків, МФО 351005, код банку 09807750 ) заборгованість за кредитним договором від 05 серпня 2008 року № 0 у розмірі 28604,89 долари США ( двадцять вісім тисяч шістсот чотири долари США 89 центів ), з яких: 25316,11 доларів США ( двадцять пять тисяч триста шістнадцять доларів США 11 центів ) - кредитна заборгованість, 3288,78 доларів США ( три тисячі двісті вісімдесят ві-сім доларів США 78 центів ) - заборгованість по процентах за користування кредитними коштами, 10699,12 гривень - заборгованість по сплаті пені за пору-шення строків сплати процентів за користування кредитними коштами. Стяг-нути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 1284,00 гривні ( одна тисяча двісті вісімдесят чотири гривні 00 коп. ) у відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголо-шення, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про-тягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: