Справа № 305/1321/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

09 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої Боднар О.В.,

суддів Кеміня М.П., Фазикош Г.В.,

за участю секретаря Маринець Д.М.,

та представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Тячівського районного суду від 20 січня 2016 року про закриття провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про припинення права власності на ? частину будівлі гаража, -

у с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою (а.с. 120-121) закрито провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_4, про припинення права власності на ? частину будівлі гаража на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України.

В апеляційній скарзі (а.с. 123-126) ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі, як незаконну та необґрунтовану, та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнав, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що обєктом позову у справі, яка розглядається, є ? частина гаража, що знаходиться по вул.Буркут, 31 (29) у м.Рахів, а предметом матеріально-правова вимога про припинення права власності на цей обєкт.

Звертаючись з позовом (а.с. 2-4) ОСОБА_2 зазначала, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 листопада 1997 року є власником ? частини житлового будинку № 29 (новий номер 31) по вул.Буркут у м.Рахові з прилеглими до нього надвірними спорудами «Б» - сарай, «В» - вбиральня, «Г» - гараж, «Д» - сарай, № 1 ворота, № 2 огорожа, та на підставі державного акта про право власності на землю серії І-ЗК 034839, виданого Рахівською міською радою народних депутатів 11 грудня 1998 року єдиним власником земельної ділянки площею 0,077 га за вказаною адресою.

Оскільки спільне використання гаража є неможливим, тому що такий призначений для утримання тільки одного автомобіля, і вартість цього гаража згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи, проведеної в межах розгляду справи за її позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою складає 7 730,25 грн., просила припинити право власності відповідача на 1/2 частину гаража та виплатити останньому з депозитного рахунку суду 3 865,13 грн., внесених нею в якості компенсації вартості 1/2 частини гаража.

Рішенням Рахівського районного суду від 13 серпня 2014 року, яке набрало законної сили, по справі № 305/38/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Усунуто перешкоди у користуванні належної ОСОБА_2 на праві власності земельною ділянкою на підставі державного акту про право власності на землю серії І-ЗК № 034839 від 11 грудня 1998 року, розташованою по вул. Буркут,29 у м.Рахів.

Зобовязано ОСОБА_3 розібрати самочинно збудовані будівлі та споруди, а саме: вольєр під літ. «Е», засипати вигрібну яму під літ. «Є».

Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 59-71).

Із змісту вищезазначеного рішення вбачається, що під час розгляду справи позивач змінила позовні вимоги та на підставі п.п. 1,3,4 ч.1 ст.365, ст.376 ЦК України просила, зокрема, припинити право власності відповідача на 1/2 частину надвірних споруд, а саме: сараї літ. «Б», «Д», вбиральню літ. «В», гараж літ. «Г» та виплатити йому компенсацію за дійсну вартість 1/2 частину вказаних надвірних будівель та споруд у розмірі 8 556,13 грн., визнати її одноосібним власником зазначених будівель та споруд з метою усунення порушень її права власності на землю.

Постановляючи оскаржувану ухвалу (а.с. 120-121), суд першої інстанції взяв до уваги те, що як вбачається з рішення з рішення Рахівського районного суду від 13 серпня 2014 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, позивачкою були змінені та збільшені позовні вимоги серед яких вона просила припинити право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину гаража та сплатити йому грошову компенсацію за 1/2 частину гаража.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися на можна з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо набрали законної сили рішення або ухвала суду про закриття провадження у справі у звязку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору (правовий висновок ВСУ У постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1133цс15).

Необхідність застосування п.2 ч.1 ст.205 ЦПК зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, яке набрало законної сили (ст.223 ЦПК України).

У той самий час прийняте з певних підстав судове рішення про відмову в позові за окремими категоріями справ при збереженні існуючих правовідносин, які спричинили звернення до суду, не є перешкодою для повторного звернення до суду заінтересованих осіб з метою вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, обєктом позову, як уже зазначалося, є гараж літ. «Г», вартість якого згідно висновку експерта становить 7 730,25 грн., який є неподільним і не пристосованим для зберігання двох автомобілів, і тому позивач, звертаючись з позовом просила припинити право власності відповідача на 1/2 частину цього гаража, виплативши йому 3 865,13 грн., тобто вартість 1/2 частини.

Водночас, звертаючись з позовом у справі № 305/38/13-ц, ОСОБА_2 просила, усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, належною їй на праві власності на підставі державного акту про право власності на землю серії І-ЗК №034839 від 11 грудня 1998 року, шляхом, зокрема, припинення права власності ОСОБА_3 на1/2 частину гаража.

Отже, рішення у справі № 305/38/13-ц не є таким, що постановлено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому підстави для закриття провадження у справі, передбачені п.2 ч.1 ст.205 ЦПК відсутні.

За таких обставин, ухвала суду згідно з п.3 ч.1 ст.311 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 311 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Тячівського районного суду від 20 січня 2016 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про припинення права власності на 1/2 частину будівлі гаража, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

с у д д і :

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8