Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гаврилової О.В.

при секретарі - Неділько Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, в якому просить суд в результаті поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності по ? частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.2-4, 178-179).

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 27.08.2010р. було укладено шлюб між сторонами, який 17.06.2014 року було розірвано. Під час перебування сторін у шлюбі, ними було набуто квартиру, яка є об'єктом спільної сумісної власності подружжя - інвестовані спільні кошти в будівництво квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Після завершення будівництва квартири, 09.12.2013 рок було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру на ім'я відповідача, якому було видано Свідоцтво про право власності на квартиру від 11.12.2013р. Після розірвання шлюбу відповідач відмовляється здійснити поділ квартири, придбаної під час перебування у шлюбі. У зв'язку з цим позивач просить поділити спільне майно подружжя, шляхом визнання за кожним права власності по ? частини квартири.

06.06.2016 р. представником відповідача ОСОБА_3 було подано зустрічну позовну заяву, в якій він просить: визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 84/100 часток квартири АДРЕСА_3, як придбаної за рахунок коштів, що належать ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності; визнати спільною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 16/100 часток квартири АДРЕСА_3, як придбаної за рахунок спільних коштів подружжя; поділити в рівних долях спільне майно сторін - 16/100 часток квартири АДРЕСА_3 (а.с.181-182, 212).

Вимоги зустрічного позову вмотивовані тим, що в період з листопада 2012 року по липень 2013 року, в якості повернення позики, наданої у 2009 році, ОСОБА_3 отримав грошові кошти в розмірі 87000,00 доларів США, які згідно вимог законодавства, належать його на праві особистої приватної власності, за рахунок який він оплатив 695391,00грн. інвестиційної вартості квартири, решта вартості квартири в сумі 144302,90грн. була оплачена за рахунок коштів, які згідно вимог законодавства України відносяться до спільної власності подружжя. У зв'язку з цим, 84/100 часток квартири були придбані за особисті кошти ОСОБА_3, а за спільні кошти подружжя було придбано 16/100 часток квартири, ця площа і є спільною власністю подружжя.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник підтримали вимоги первісного позову з підстав, наведених у позовній заяві, заперечували проти задоволення вимог зустрічного позову. Представник позивача подав письмові пояснення (а.с.134-136), в яких зазначив, що для придбання спірної квартири сторони запозичили кошти у родичів та спільних знайомих, решта коштів були спільними коштами подружжя. Відповідачем в електронній переписці фактично підтверджено факт того, що для придбання квартири були запозичені кошти сторонами, а доводи відповідача про нібито придбання квартири за його особисті кошти спростовуються наданими доказами. Додатково позивач в судовому засіданні пояснила, що всі внески на будівництво квартири сторони робили спільно за рахунок запозичених коштів та заробітної плати сторін. Частково запозичені кошти були повернуті під час шлюбу, частину коштів позивач повертала після розірвання шлюбу. Будучи студентами - з 2006 р. сторони почали зустрічатись, а в 2008 році стали проживати разом в цивільному шлюбі. Шлюб зареєстрували в 2010р. Перший внесок сторони вносили разом, наступні платежі сторони виплачували з коштів зароблених у шлюбі. Після розірвання шлюбу, окремо по домовленості віддавали кошти, отримані в позику для придбання спірної квартири. Первісні інвестиційні договори залишились у відповідача, позивач пропонувала виплатити ? частину квартири у розмір 52000,00 доларів США, однак сторони згоди не дійшли. Під час навчання відповідач не працював та лише влітку після закінчення навчання працевлаштувався. Тому відповідач не мав джерел прибутку, за які міг би надати в позику 60000,00 доларів США, про які стверджує представник відповідача. Представник позивача додатково зазначив, що в серпні 2010 року сторони вирішили придбати квартиру. 30.11.2012р. придбали лот на спірну квартиру та 09.12.2013р. зареєстрували право власності. Спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки перший внесок (як і всі інші) внесено під час шлюбу, значна частина першого внеску - за рахунок запозичених сторонами у родичів та знайомих коштів. Отже, значна частина - запозичені кошти в інтересах сім'ї, всі інші кошти зароблені сторонами під час шлюбу.

Відповідач ОСОБА_3 (позивач за зустрічним позовом) в судове засідання не з'явився, направив письмові пояснення (а.с.214), в яких зазначив, що до весілля, позивачу було відомо про заощадження відповідача, у тому числі й про позику в розмірі 6000,00 доларів США, які були інвестицією в стартап ОСОБА_4 29.11.2012 року ОСОБА_4 повернула кошти в розмірі 72000,00 доларів США, решту коштів було повернуто у квітні та червні 2013 року через батька відповідача, які були внесені на рахунок ТОВ «КУА ВАЛПРИМ» на оплату облігацій за квартиру. Під час навчання відповідач багато працював, інвестував, чим накопичив достатньо заощаджень. Крім того, в подальшому заробіток відповідача складався як з офіційної, так і з неофіційної заробітної плати. У зв'язку з тим, що у придбання спірної квартири крім спільних коштів, вкладені кошти, які належали відповідачу на праві особистої власності і були зароблені ним до укладання шлюбу, вважає що частка у цьому майні є особистою приватною власністю відповідача. Заявлені зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, вимоги первісного позову не визнав.

Представник відповідача ОСОБА_3 (позивача за зустрічним позовом) в судовому засіданні в задоволенні первісних позовних вимог просив відмовити, зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, подав письмові заперечення на первісний позов (а.с.17), в яких зазначив, що за домовленістю сторін спільною власністю подружжя було визначено 15/100 часток спірної квартири, оскільки решта була придбана за особисті кошти відповідача. Крім того, частка позивача була відшкодована відповідачем шляхом передачі позивачу автомобіля. Крім того, позивач відмовилася змінювати підстави позовних вимог - на припинення права власності однієї зі сторін. Додатково представник відповідача зазначив, що у 2009 році відповідач на прохання батька надав у позику грошові кошти, повернення яких передбачалося в 2012 році, тому саме в цей час сторони розглянули питання придбання житла. Звідки у відповідача взялися заощадження в сумі 60000,00 доларів США для надання в позику, представнику не відомо. До реєстрації шлюбу сторони проживали спільно, але нетривалий проміжок часу.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.08.2010р. (а.с.6), який 17.06.2014 року було розірвано (а.с.7).

27.11.2012 року між ТОВ «Компанія з управління активами «ВАЛПРИМ» (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу облігацій №БВ225/12-8, відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність ОСОБА_3, а останній на умовах цього договору зобов'язався прийняти та оплатити Лот облігацій в кількості 8321шт., з номінальною вартістю однієї облігації - 69,23грн. При погашенні Лоту, придбаного та повністю оплаченого покупцем відповідно до умов цього договору, власник Лоту облігацій має право отримати у власність об'єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 (а.с.70-73).

17.06.2013р. між ТОВ «Компанія з управління активами «ВАЛПРИМ» (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено Договір про внесення змін та доповнень №1 до Договору купівлі-продажу облігацій №БВ225/12-8 від 27.11.2012 року, за яким, серед іншого внесені зміни щодо кількості облігацій в Лоті - 8330шт. та визначена вартість однієї облігації на момент укладення цього договору - 98,57грн. без ПДВ (а.с.68).

Відповідно до довідки №1406/5 від 14.06.2016 року, виданої ТОВ «КУА «ВАЛПРИМ», ОСОБА_3 сплатив 821088,10грн. за договором купівлі-продажу облігацій №БВ-225/12-8 від 27.11.2012 року, оплата була здійснена 11 платежами за період з 30.11.2012р. по 18.06.2013р. При цьому, за перший платіж в сумі 574170,25грн. було придбано 5825 облігацій (а.с.210).

20.10.2013р. між сторонами вищезазначеного договору було підписано Акт виконання зобов'язань до Договору купівлі-продажу облігацій №БВ225/12-8 від 27.11.2012 року (а.с.69).

11.12.2013 р. ОСОБА_3 видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно -квартиру АДРЕСА_4 (а.с.48) та цього ж числа проведено державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за відповідачем ОСОБА_3 (а.с.49).

Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, про що зазначено в ст. 68 СК України.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Таким чином, рівність часток у праві спільної сумісної власності подружжя призюмується.

Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття.

Згідно частини 7 зазначеної статті, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів норма ст. 60 СК України вважається правильно застосованою.

Згідно правової позиції, викладеної в Постановах Верховного Суду України №6-2333цс15 від 25 листопада 2015 року та №6-2641цс15 від 16 грудня 2015 року, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Так, судом встановлено, що сторони по справі в період перебування у шлюбі були працевлаштовані та одержували заробітну плату (а.с.119-112, 152), що є об'єктом права спільної сумісної власності (ч.2 ст.61 СК України), проте розмір отриманих сторонами заробітків не міг повною мірою погасити вартість придбаної подружжям сторін квартири.

Як убачається з електронної переписки сторін у квітні 2015 року (оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні), ОСОБА_1 та ОСОБА_3 намагалися поділити спільне майно - спірну квартиру (а.с.144-151). Із зазначеної переписки убачається, що переважна частка внесених коштів за придбання Лоту облігацій була одержана сторонами у борг від їх родичів та знайомих.

Щодо частини запозичених подружжям коштів, наведена в переписці інформація підтверджується розписками позивача від 28 та 29 листопада 2012 року, за якими на придбання квартири нею взято у позиву 2200,00 доларів США, 11600,00 доларів США та 26000,00 доларів США. Зазначені договори позики укладено в інтересах сім'ї (ч.3 а.с.61).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, рішення ґрунтується на досліджених наявних в справі доказах.

Посилання представника відповідача на той факт, що грошові кошти на перші внески за придбання облігацій здійснені за рахунок повернутої відповідачеві позики, не доведені стороною відповідача (позивача за зустрічним позовом), є сумнівними та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Як на підставу визнання за відповідачем 84/100 часток квартири особистою приватною власністю відповідача, в обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_3 та його представник посилаються на те, що 6953921,00грн. із загальної вартості Лоту облігацій були сплачені за рахунок коштів відповідача, одержаних внаслідок повернення наданої до реєстрації шлюбу - в 2009 році позики в сумі 60000,00 доларів США.

На підтвердження цієї обставини стороною відповідача надані відповідні розписки, копії яких долучено до матеріалів справи (а.с.185-190).

Суд критично оцінює зазначені документи (розписки), виходячи з наступного.

Як убачається зі змісту розписки від 30.11.2009р. (а.с.124, 185) ОСОБА_4 отримала у позику від відповідача ОСОБА_3 60000,00 доларів США під 15% річних, які зобов'язалася повернути з 01.12.2012р.

Представник відповідача в судовому засіданні не зміг пояснити джерел, з яких відповідачем було отримано зазначену суму для надання їх у позику. При цьому сторонами не заперечувався факт навчання відповідача на цей час у вищому навчальному закладі та відсутність у нього до зазначеного часу (30.11.2009р.) офіційного доходу.

Відповідач ОСОБА_3 в своїх письмових поясненнях стверджував про наявність у нього значного неофіційного доходу. Проте жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цієї обставини (виписки по банківським рахункам тощо) стороною відповідача не надано.

При цьому, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що він є батьком позивача, сторони після реєстрації шлюбу проживали в квартирі позивача спільно з родиною свідка. До цього півтора року до реєстрації шлюбу сторони проживали у батьків відповідача. Через рік після закінчення навчання відповідач за допомогою свідка був працевлаштований, до цього він не працював. Кошти на перший внесок за квартиру були позичені сторонам їх батьками та друзями позивача. Особисто свідок надав у позику для придбання квартири 26000,00 доларів США. Питання про одержання коштів у позику для придбання квартири обговорювалося спільно сторонами та свідком. Відповідач ніколи не говорив, що в нього є грошові кошти, зазначав, що візьме гроші у своїх батьків.

Крім того, оригінали всіх наданих стороною відповідача розписок - як щодо надання ОСОБА_3 коштів у позику, так і щодо повернення боргу ОСОБА_4, знаходилися на руках у представника відповідача, а в подальшому при матеріалах даної цивільної справи, що також викликає сумнів у достовірності зазначених розписок.

Також судом критично оцінені доводи сторони відповідача про те, що рішення про укладання договору купівлі-продажу облігацій було прийнято саме у зв'язку з поверненням ОСОБА_3 наданих ним у позику коштів, оскільки Договір купівлі-продажу облігацій №БВ225/12-8 було укладено 27.11.2012 року, а розписка про повернення ОСОБА_3 72000,00 доларів США датована 30.11.2012р. Отже на час укладення вищезазначеного договору відповідач не міг би розраховувати на зазначені кошти.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вимог діючого законодавства та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що спірна квартира була придбана сторонами в період перебування у шлюбі, за спільні кошти подружжя, а тому є їх спільною власністю.

Тому, виходячи з вимог ч.1 ст. 70 СК України щодо рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності при поділі майна, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею та за відповідачем права власності по 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 в результаті поділу спільного майна подружжя, підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про поділ майна слід відмовити, оскільки позивачем за зустрічним позовом не доведені вимоги позовної заяви щодо придбання ним 84/100 часток спірної квартири за кошти, що належали йому на праві особистої приватної власності.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,00грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 57, 60, 61, 63, 68-71 СК України, ст. 10, 11, 57-61, 88, 179, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

В порядку поділу майна подружжя визнати:

- за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

- за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3654,00грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі через Дніпровський районний суд м. Києва апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Якщо особа яка оскаржує рішення не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя