Справа № 466/9358/13 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/767/16 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О.Я.,Савуляка Р.П.

при секретарі: Куцику І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», треті особи: Директор Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», Профспілковий комітет Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2014 року позов задоволено частково. Зобов'язано ПАТ «Укртрансгаз» змінити дату звільнення ОСОБА_2 з 30.11.2010 року на 15.10.2012 р.; стягнуто з ПАТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_2 138 820 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 27 347, 45 грн. інфляційного збільшення та 3000 грн. моральної шкоди, а всього 169 167, 54 грн.; стягнуто з ПАТ "Укртрансгаз" на користь держави 1 691, 68 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржило ПАТ «Укртрансгаз».

Вважає його незаконним, необгрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскільки позивача було звільнено в період його тимчасової непрацездатності, відповідач, з метою недопущення порушення трудових прав позивача і дотримання вимог ст. 47 КЗпП України та п. 4.2. Інструкції, направив позивачу лист № 32/09-782 від 30 листопада 2010 року з повідомленням про звільнення з роботи, із зазначенням підстав та причин звільнення та вказівкою про необхідність отримання трудової книжки і копії наказу про звільнення. Вказаний лист було відправлено на адресу позивача рекомендованим листом за місцем його реєстрації постійного проживання 30 листопада 2010 року, тобто в день звільнення, що підтверджується фіскальними чеками № 5743 та № 5744 оператора поштового зв'язку. Крім того, у зв'язку з ліквідацією філії «Управління «Укравтогаз» ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України», позивачу було направлено повторне поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Вказує, що відповідачем було здійснено повний розрахунок з позивачем шляхом виплати грошових коштів, належних позивачеві при звільнені, на його зарплатний розрахунковий рахунок, а також вжито всіх заходів по повідомленню позивача про звільнення з роботи і необхідність одержання трудової книжки та ознайомлення його з наказом про звільнення. Вважає, що не застосувавши положення ст.ст. 40, 47 КЗпП України, п. 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення № 58 від 29 .07.1993 р., ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд першої інстанції порушив вказані норми матеріального права при прийнятті оскарженого рішення. Звертає увагу суду на те, що доказів заподіяння моральної шкоди позивачем надано не було, а отже відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасникві судового розгляду, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення скарги з наступних мотивів.

Відповідно до ст 47КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язанийтакож у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 47 КЗпП України, а також ч. 5 п. 4. 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України N 58 від 29.07.93 р. (далі - Інструкції), власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення з роботи.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 наказом управління «Укравтогазу» № 69 - к від 16. 03. 2009 року був призначений на посаду начальника регіонального виробничого управління «Львівавтогаз» філїї «Управління «Укравтогаз» ДК «Укртрансгаз» (а.с. 109).

30. 11. 2010 р. наказом по особовому складу № 802 к ОСОБА_2 звільнено з роботи у зв'язку з неявкою на роботу протягом більше чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності п. 5 ст. 40 КЗпП України (а.с.43).

Згідно даних листка непрацездатності серія АВИ №641026 від 3.12.2010 року ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні з 17.11.2010 року по 3.12.2010 р. у 5-ій МКЛ з приводу загального захворювання.

Тому, колегія суддів вважає беззаперечно встановленим, що в день звільнення з роботи позивач на роботі не був.

Згідно п. 4. 2 Інструкції, у день звільнення відповідач повинен був направити ОСОБА_2 поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи, у такій відсутні докази про отримання позивачем повідомлень про запрошення його на підприємство для отримання трудової книжки та копії наказу про звільнення.

Наявні в матеріалах справи копії квитанцій про поштове відправлення кореспонденції ( а.с 43а та 44а) не підтверджують факт отримання позивачем таких. Крім того, такі направлялись на адресу с. Батятичі Кам»янка - Бузького району Львівської області, тоді як відповідно до акту наявного в матеріалах справи про факт проживання ( а.с. 9) ОСОБА_2 фактично проживає в АДРЕСА_1 без реєстрації, що підтверджує факт не отримання ним поштової кореспонденції від відповідача. Крім того, адреса проживання ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 зазначена ним в особовій справі, що знаходилася у відповідача, копія з якої долучена в суді апеляційної інстанції.

Встановлено, що на зазначену позивачем в особовій справі адресу проживання - АДРЕСА_1 повідомлення ОСОБА_2 відповідачем взагалі не напрвалялися.

Крім того, в період направлення ОСОБА_2 поштової кореспонденції, такий перебував на стаціонарному лікуванні в м. Львові, що також виключає можливість отримання ним кореспонденції у поштовому відділенні в с. Батятичі Кам»янка - Бузького району Львівської області.

Судом встановлено, що підтверджується даними книги обліку трудових книжок (а. с. 46-47) ОСОБА_2 отримав трудову книжку лише 15.11.2013 року.

Згідно п. 4.1 Інструкції Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України N 58 від 29.07.93 р. у разі затримки видачі трудової книжки днем звільнення вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому п. 2.10 Інструкції.

Враховуючи, що через порушення відповідачем положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та невиконання покладеного на нього обов'язку щодо видачі працівнику трудової книжки при звільненні, районний суд прийшов до вірного висновку про порушене право позивача та підставність його позову про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зміну дати звільнення, та вірно змінив дату звільнення ОСОБА_2 з роботи з 30.11.2010 року на дату його фактичного працевлаштування -15.10.2012 року, стягнувши за цей період середній заробіток.

Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України та п. 4. 1 Інструкції у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. При цьому, обчислення середнього заробітку проводиться відповідно до Порядку обчислення середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 N 100, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Відповідно до довідки ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» розмір середньомісячної заробітної плати ОСОБА_2 від 19.11.2014 року становить 6310,00 грн. (а.с. 113).

Виходячи із середньомісячного заробітку позивача, судом вірно визначено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.11.2010 року по 1.10.2012 року, що становить 138 820 грн.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи, що позивач не довів спричинення йому діями відповідача моральної шкоди, рішення суду в частині стягнення з відповідача в користь позивача 3000 грн. моральної шкоди слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Крім того, підлягає скасуванню рішення суду в частині стягнення з відповідача в користь позивача встановленого індексу інфляції в розмірі 27 347, 45 грн. інфляційного збільшення, оскільки таких вимог позивач не пред»являв, а ст.625 ЦК України, на яку покликалася представник позивача в засіданні колегії суддів, до даних правовідносин не застосовується.

З наведених мотивів, колегія судді приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення з відповідача в користь позивача встановленого індексу інфляції в розмірі 27 347, 45 грн. інфляційного збільшення та 3000 грн. моральної шкоди слід скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2014 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в користь ОСОБА_2 встановленого індексуінфляційного збільшення в розмірі 27 347, 45 грн. та 3000 гривень моральної шкоди скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

Савуляк Р. В.