Справа № 286/4055/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

з участю позивача (відповідача) ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2,

відповідача (позивача) ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою і просить встановити факт прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_7, яка померла 12.10.1985 та визнати за нею право власності на 1/2 частини житлового будинку №2 з надвірними будівлями, по вул. Польовій в с. Гаєвичі Овруцького району Житомирської області, 1962 року забудови, що належав ОСОБА_7, яка померла 12.10.1985, мотивуючи тим, що 12.10.1985 померла її бабуся ОСОБА_7. Після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння №2 по вул. Польовій в с. Гаєвичі Овруцького району Житомирської області. Все своє майно бабуся заповіла їй. Вона фактично прийняла спадщину, так як поховала ОСОБА_7, зберігає у себе правовстановлюючі документи, близько трьох років користувалася будинком та земельною ділянкою. Однак, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулася лише в 2014 році. Оформити спадкове майно не змогла, в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Тому вона звернулася до суду і рішенням Овруцького районного суду від 10.07.2014 було встановлено факт прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_7, яка померла 12.10.1985 та визнано за нею право власності на 1/2 частини житлового будинку №2 з надвірними будівлями, по вул. Польовій в с. Гаєвичі Овруцького району Житомирської області, 1962 року забудови, що належав ОСОБА_7, яка померла 12.10.1985. Право власності вона зареєструвала в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 15.08.2014. На даний час вона зареєстрована за вказаною адресою.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 22.05.2015 у зазначеній справі рішення Овруцького районного суду було скасовано та ухвалено нове про відмову у позові, оскільки вона, через юридичну необізнаність, не зазначила відповідачем у справі ОСОБА_3, яка зареєстрована та проживає у вказаному будинку.

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 звернулися із зустрічним позовом та просять встановити факт, що вони проживали спільно однією сімєю з ОСОБА_7 в господарстві, яке відноситься до колгоспного двору за адресою: с. Гаєвичі, вул. Польова, 2 з 01.08.1981 по 12.10.1985, тобто по день смерті ОСОБА_7, в свою чергу, мотивуючи тим, що відповідно до діючого законодавства на день смерті ОСОБА_7, яка померла 12.10.1985, та яка являлася членом колгоспного двору, членами якого являлися і вони, та в якому на день її смерті і після її смерті вони продовжували проживати, а саме відповідно до ст. 563 ЦК України 1963 року (яка втратила чинність 16.12.1993), спадщина на ту частину будинку, в якій проживала померла, не відкривалася.

Вони, разом з їх чоловіком та батьком ОСОБА_8, на початку серпня 1981 року переселилися в господарство його баби ОСОБА_7, яка мала похилий вік та поганий стан здоровя, і стали там постійно з нею проживати та вести спільне господарство. Вони похоронили її та залишилися там проживати. ОСОБА_3 проживає до даного часу.

В судовому засіданні сторони та їх представники свої позовні вимоги підтримали. Щодо позовів прилежної сторони заперечили.

Представник третьої особи в судовому засіданні щодо задоволення позовів покладається на погляд суду.

Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно слід задовольнити, а в позові ОСОБА_3, ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення слід відмовити за безпідставністю з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав.

ОСОБА_7 померла 12.10.1985. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок в с. Гаєвичі Овруцького району Житомирської області, 1962 року побудови, особовий рахунок 1120, який належав їй на праві власності. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть серії 1-ТП №481925 від 12.10.1985, довідкою виконкому Покалівської сільської ради №373 від 27.10.2015 (а.с.12,13).

Відповідно до правових норм, закріплених в ст. ст. 548, 549 ЦК (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивач (вона ж відповідач) ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом, що підтверджується копією заповіту спадкодавця (а.с. 11).

В судовому засіданні знайшли своє підтвердження пояснення позивача в частині прийняття нею спадщини, які узгоджуються і з обставинами встановленими під час розгляду справи №286/2974/14-ц.

Так, свідки: ОСОБА_9К, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, показали, що вони проживають по сусідству, а ОСОБА_9 є родичкою ОСОБА_14. Остання є рідною тіткою її матері. Всі вони підтвердили, що після смерті діда баба ОСОБА_14 жила сама. ОСОБА_15, тобто позивач, їй допомагала при житті, похоронила її. Після смерті тривалий час користувалася будинком, взяла деякі речі. Робила в будинку весілля своїй дочці. Вже пізніше ОСОБА_3 забрала ключі в матері ОСОБА_15 та переселилася в частину будинку баби ОСОБА_14. Свідок ОСОБА_13 зазначив, що ОСОБА_9 сама дала ключі ОСОБА_3, що заперечила позивач (відповідач), пояснивши, що остання побила її матір і забрала ключі.

Незначні розбіжності в показаннях свідків суд не може покласти в основу рішення по справі, зважаючи на вік свідків, тривалий проміжок часу з моменту виникнення спірних правовідносин, перенесену хворобу свідком ОСОБА_13.

Аналогічні показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_11 наведені і в описовій частині рішення Овруцького районного суду від 10.07.2014 по справі №286/2974/14-ц. Суд звертає увагу, що останнє було скасовано рішенням апеляційного суду Житомирської області від 22.09.2015 по причині не встановлення всіх осіб, які мають право на спадкове майно, та не встановлення до якого соціального типу відносився двір ОСОБА_7, чи була ОСОБА_7 останнім членом колгоспного двору. Факт же прийняття спадщини не спростовувався.

Таким чином, суд вважає доведеним факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_7.

Встановлення факту прийняття спадщини необхідно позивачеві (відповідачеві) для оформлення спадщини після смерті баби ОСОБА_7.

Однак, спадщину на спірну частину житлового будинку позивач (відповідач) оформити не може, так як ОСОБА_7 при житті не виготовила правовстановлюючі документи на нього, що вбачається з постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1102/02-31 від 06.06.2014.

Пленум Верховного Суду України в ч.23 постанови від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими.

Встановлюючи до якого соціального типу відносився двір ОСОБА_7, чи була ОСОБА_7 останнім членом колгоспного двору суд звертає увагу на наступне.

Так, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 24.12.2014 по справі № 6-192цс14 зазначила, що відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до розяснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі Вказівки № 5-24/26), а згодом Вказівками № 69.

Згідно зі змістом Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сімї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Таким чином, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного зясування питання щодо правильності зарахування будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір є помилковим.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

В судовому засіданні було достеменно встановлено, що ні чоловік ОСОБА_7 ОСОБА_16, ні ОСОБА_7 ніколи в колгоспі не працювали та відповідно не були його членами.

ОСОБА_17 з показань свідка ОСОБА_10 працював в «Дорстрої», а ОСОБА_14 взагалі ніде не працювала. Під час судового розгляду справи і відповідач (позивач за зустрічним позовом) підтвердила, що дійсно ОСОБА_17 та ОСОБА_14 не працювали в колгоспі, а працював в колгоспі батько її чоловіка, син ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ОСОБА_20.

Вказані факти підтверджуються і довідками ПОСП «Україна», яке є правонаступником колгоспу «Україна», №1від 02.02.2016 (а.с.61) та №64 від 29.06.2016 (а.с.95), архівного відділу Овруцької райдержадміністрації №Ч/276 від 24.12.2015 (а.с.62).

Довідку виконавчого комітету Покалівської сільської ради №296 від 12.08.2015 щодо віднесення господарства, головою якого була ОСОБА_7, до суспільної групи колгоспна, суд не може покласти в основу рішення по справі, оскільки довідка базується на свідченнях свідків.

З оглянутих же в судовому засіданні погосподарських книг вбачається, що за життя ОСОБА_16 1971-1973 р.р. суспільна група господарства рахувалася, як «робочий» (особовий рахунок 1132). У вказаний період суспільна група господарства ОСОБА_20 рахувалася, як «колгоспник» (особовий рахунок 1133). Вказану інформацію, як зазначалося, підтвердила і ОСОБА_3.

За період же 1983-1985 р.р. після смерті ОСОБА_16 та ОСОБА_20 суспільна група господарства ОСОБА_7 та ОСОБА_21 рахувалася, як «к-к» (особові рахунки 1120 та 1122). У господарстві ОСОБА_21 зареєстровані і відповідачі (позивачі за зустрічним позовом). Вказані записи суд не може взяти в основу, оскільки вони не узгоджуються з даними за 1971-1973 р.р. та показаннями свідків, відповідача (позивача) ОСОБА_3. Є незрозумілою зміна суспільної групи з «рабочий» на «к-к» після смерті ОСОБА_16, як є не зрозумілим і запис «к-к».

Відтак, оскільки в судовому засіданні не доведеними залишилися обставини щодо членства ОСОБА_16 та ОСОБА_7 в колгоспі та відповідно віднесення господарства, головою якого була ОСОБА_7, до суспільної групи колгоспна, встановлення факту спільного проживання однією сім»єю відповідачів (позивачів) з ОСОБА_7 не має юридичного значення.

Аналізуючи вищезазначені обставини справи, правові норми, які регулюють спірні правовідносини, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів (позивачів за зустрічним позовом) слід стягнути судовий збір в сумі по 303 грн. 40 коп. з кожного на користь ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. в доход держави за вимогу немайнового характеру.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 196, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_7, яка померла 12.10.1985.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини житлового будинку №2 з надвірними будівлями, по вул. Польовій в с. Гаєвичі Овруцького району Житомирської області, 1962 року забудови, що належав ОСОБА_7, яка померла 12.10.1985.

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі по 303 грн. 40 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. в доход держави.

На рішення суду до апеляційного суду Житомирської області через Овруцький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_22