Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.05.2016 Справа №607/4005/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Грицака Р.М за участю секретаря Книш Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського державного медичного університету, Чернівецького державного медичного університету про розірвання угоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачів Тернопільського державного медичного університету, Чернівецького державного медичного університету про розірвання угоди про підготовку фахівців з вищою освітою №91 від 01.09.2006 року. В обгрунтування заявлених вимог зазначає, що 02 серпня 2006 року її було зараховано студенткою Буковинського державного медичного університету на спеціальність «Лікувальна справа» згідно наказу № 569-ст від 02.08.2006 року.

В зв'язку з цим 01 вересня 2006 року нею було укладено угоду № 91 з Буковинським державним університетом Міністерства охорони здоров'я України про підготовку фахівців з вищою освітою. Згідно її заяви від 16.09.2009р. на ім'я ректора Тернопільського державного медичного університету, її було переведено на IV курс медичного факультету цього навчального закладу з Буковинського державного медичного університету згідно наказу від 21.09.2009р. № 158-Д. Згідно умов вищевказаної угоди Тернопільський медичний університет, як правонаступник Чернівецького медичного університету в частині її підготовки як фахівця, зобов'язувався забезпечити їй якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою та місце працевлаштування в державному секторі народного господарства після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації. У свою чергу, згідно вказаної угоди позивач зобов'язувалась оволодіти теоретичними знаннями та практичними навичками, і прибути після закінчення вищого навчального закладу освіти на місце направлення та відпрацювати не менше трьох років. Після закінчення навчання 31.05.2012 року вона була направлена на роботу до Городоцької центральної районної лікарні. Однак у 2013 році у неї народився син ОСОБА_3 та за збігом складних сімейних обставин вона не може продовжувати роботу за місцем направлення, у зв'язку з чим звернулася до Міністерства охорони здоров'я України, як замовника її державного навчання, з клопотанням надати згоду на розірвання укладеної угоди з Чернівецьким медичним університетом на відпрацювання після закінчення навчання за місцем направлення трьох років, на що отримала згоду згідно листа від 08.12.2015 року. Однак в Чернівецькому медичному університеті їй відмовили у вирішенні цього питання мотивуючи тим, що юридичного відношення цей вищий навчальний заклад до неї не має оскільки вона була переведена на навчання до Тернопільського медичного університету, який і видав її направлення на роботу після закінчення навчання. Разом з тим в Тернопільському медичному університеті не вбачають юридичної можливості розірвати вказану угоду, оскільки для них не зовсім зрозумілим є їхнє правонаступництво по цій угоді. Тому просить розірвати угоду про навчання в судовому порядку.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представники відповідачів Тернопільського державного медичного університету, Чернівецького державного медичного університету в судове засідання не з'явилися однак подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав:

Наказом №569-ст Буковинського державного медичного університету від 02 серпня 2006 року ОСОБА_4 було зараховано студенткою Буковинського державного медичного університету на спеціальність «Лікувальна справа».

01 вересня 2006 року між ОСОБА_4 та Буковинським державним медичним університетом Міністерства охорони здоров'я України було укладено угоду № 91 про підготовку фахівців з вищою освітою.

Згідно умов вищевказаної угоди Чернівецький медичний університет зобов'язувався забезпечити ОСОБА_4 якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою та місце працевлаштування в державному секторі народного господарства після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації. У свою чергу, згідно вказаної угоди ОСОБА_4 зобов'язувалась оволодіти теоретичними знаннями та практичними навичками, і прибути після закінчення вищого навчального закладу освіти на місце направлення та відпрацювати не менше трьох років, після проходження інтернатури.

За умовами даної угоди, дія угоди припиняється за угодою сторін, що оформляється протоколом.

Наказом № 158-Д Тернопільського державного медичного університету від 21.09.2009р. ОСОБА_4 було переведено на IV курс медичного факультету цього навчального закладу з Буковинського державного медичного університету.

ОСОБА_4 18.06.2011 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1

31.05.2012 року ОСОБА_4 була направлена на роботу до Городоцької центральної районної лікарні у зв'язку з закінченням навчання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 році ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2

Як вбачається з листа №11.02-10/50/38580 від 08.12.2015 року Міністерство охорони здоров'я України, надало згоду на розірвання укладеної ОСОБА_4 угоди з Чернівецьким медичним університетом на відпрацювання після закінчення навчання за місцем направлення трьох років.

В судовому засіданні встановлено, що Чернівецьким медичним університетом відмовлено ОСОБА_1 у вирішенні питання про розірвання угоди про навчання, з тих підстав, що позивач була переведена на навчання до Тернопільського медичного університету, який і видав їй направлення на роботу після закінчення навчання, а тому правовідносини між університетом та позивачем відсутні.

Згідно письмових пояснень Тернопільського медичного університету, останній не вбачає юридичної можливості розірвати з позивачем угоду про навчання, оскільки для них не зовсім зрозумілим є їхнє правонаступництво по спірній угоді укладеній між Чернівецьким медичним університетом та позивачем.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про вищу освіту» випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінений або розірваний за рішенням суду на вимог однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

На підставі ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Згідно ч.2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як встановлено в судовому засіданні відповідачами не заперечується розірвання угоди про підготовку фахівців з вищою освітою №91 від 01.09.2006 року, що була укладена з позивачем. Крім цього у зв'язку з переведенням позивача з Буковинського державного медичного університету для продовження навчання до Тернопільського державного медичного університету між сторонами існує спір відносно правонаступництва у правовідносинах у зв'язку з чим позивач позбавлена можливості припинити дію угоди за згодою сторін.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та розірвати Угоду про підготовку фахівців з вищою освітою №91 від 01.09.2006 року укладену між ОСОБА_4 та Буковинським державним медичним університетом.

Керуючись ст. 10, 60, 88, 213, 215, 294 ЦПК України, ст. ст. 11, 16, 22,203, 204, 228, 509, 526 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати Угоду про підготовку фахівців з вищою освітою №91 від 01.09.2006 року укладену між ОСОБА_4 та Буковинським державним медичним університетом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Р.М.Грицак