ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив скасувати арешт, накладений державним виконавцем Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби 18 травня 2004 року на все майно, яке належить позивачу та належало його брату ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить ? частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право приватної власності, інша ? частина квартири належить його брату ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті брата, проте, як повідомив йому нотаріус, постановою від 18 травня 2004 року Фастівським ВДВС в рамках виконавчого провадження № 2-1734/2003 було накладено арешт на зазначену квартиру. Оскільки даний факт порушує право позивача на отримання спадщини після смерті брата, просить скасувати вищезазначене обтяження.

В судове засідання позивач не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Представник ВДВС в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити за відсутністю представника, вирішення спору покладає на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 28.01.1998 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_1.

Як зазначає позивач в позовній заяві, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим виникла необхідність оформлення спадщини, однак при зверненні до нотаріальної контори позивач дізнався, що на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, постановою АК № 632225 від 18.05.2004 року Фастівським міським відділом ДВС накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2, у тому числі на вищезазначену квартиру.

Відповідно до листа Фастівського міськрайонного ВДВС головного територіального управління юстиції у Київській області № 03.3-22/10161-8 від 26.08.2016 року, виконавчих проваджень, боржником у яких є ОСОБА_2, на виконанні у відділі не перебувають.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду.

Відповідно до ч. 1,2,3 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що на даний час виконавчі провадження відносно позивача відсутні.

Таким чином, арешт на зазначену квартиру, накладений на майно ОСОБА_2, порушує право власності співвласника цього нерухомого майна, яким є позивач, та унеможливлює оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2

Арешт на все майно позивача триває значний час, але протягом цього часу не було вчинено жодних виконавчих дій щодо майна, що вказує на формальність арешту, а не наявність мети, з якою він повинен накладатися відповідно до ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», а саме для забезпечення реального виконання рішення.

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ними спосіб шляхом зняття арешту з майна.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 3,16, 317, 319, 321, 328, 391 Цивільного кодексу України, суд , -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту з майна - задовольнити.

Зняти арешт з невизначеного майна, всього нерухомого майна, власник - ОСОБА_2, накладений постановою Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 18 травня 2004 року АК №632225.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області, протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова