Справа № 304/913/15-ц
Провадження № 2-п/304/17/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ганька І.І.,

при секретарі Соханич Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

заочним рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 25 серпня 2016 року, ухваленим у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено повністю.

19 вересня 2016 року представник відповідача ОСОБА_2 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що 13 червня 2015 року позивачем предявлено позов до ОСОБА_1, за наслідками розгляду якого 07 жовтня 2015 року Перечинським районним судом винесено рішення про стягнення з неї 34 307 грн. боргу та судових витрат. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 27 січня 2016 року вказане рішення залишено в силі, хоча в судовому засіданні ОСОБА_1 була допитана в якості свідка та пояснила, що після закінчення терміну дії кредитної картки із заявою про видачу їй іншої не зверталася, нову картку не отримувала; останній платіж за кредитним договором від 15 квітня 2010 року, через складні сімейні обставини, здійснювала приблизно в кінці 2010 року. Однак, вказані судові рішення 22 червня 2016 року було скасовано ухвалою ВССУ, справу направлено на новий розгляд та зазначено ряд обставин, які суд зобовязаний встановити для винесення законного та обґрунтованого судового рішення. Так, 07 вересня 2016 року на адресу ОСОБА_1 надійшло заочне рішення Перечинського районного суду від 25 серпня 2016 року, яким позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено в повному обсязі. Вважає, що вказане заочне рішення ухвалене без повно зясованих усіх фактичних обставин справи. Так, станом на 25 серпня 2016 року були відсутні будь-які докази повторного повідомлення та неявки відповідача в судове засідання, що давало б підстави суду розглядати справу у заочному порядку. Крім цього вважає, що оскільки у звязку із закінченням строку дії договору та виникненням у позивача права вимоги, яке настало 16 квітня 2012 року та діяло до 16 квітня 2015 року, позивач не скористався (позов було предявлено лише 13 червня 2015 року), до правовідносин слід застосувати норму статті 267 ЦПК України, а рішення суду відповідно, яким така вимога проігнорована, є незаконним та підлягає скасуванню.

У судове засідання представник заявника ОСОБА_2 не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та одночасно просив задовольнити його заяву про перегляд заочного рішення, посилаючись на викладені у ній обставини.

Представник позивача у судове засідання також не зявилася, направила письмове заперечення, в якому просила залишити заяву про перегляд заочного рішення без задоволення, оскільки представником відповідача не наведено та не доведено обставин поважності неявки в судове засідання, а також не наведено жодних нових доказів, які не були досліджені в судовому засіданні та які мають істотне значення для вирішення справи. Крім того, зазначає про те, що ОСОБА_2 вводить суд в оману вказуючи у заяві про перегляд заочного рішення неправдиву інформацію, що нібито 27 січня 2016 року в засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 було допитано в якості свідка жодна із сторін в межах апеляційного провадження не заявляла клопотання про її допит в якості свідка та відповідно така давала пояснення як відповідач у справі. Натомість, 02 серпня 2016 року при розгляді справи Перечинським районним судом в присутності ОСОБА_2 нею було заявлено клопотання про допит ОСОБА_1 в якості свідка, яке судом задоволено, після чого ні відповідач, ні її представник жодного разу в судове засідання не зявилися. Щодо посилання представника відповідача на закінчення строку дії картки, її перевипуск та ряду інших обставин, то всі вони були озвучені ОСОБА_2 до моменту винесення рішення суду 25 серпня 2016 року, тобто суд ухвалив рішення з врахуванням позицій обох сторін.

Дослідивши матеріали справи та заяви про перегляд заочного рішення, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З вказаної норми закону вбачається, що для скасування заочного рішення необхідно встановити сукупність двох обовязкових обставин, на підставі яких підлягає скасуванню заочне рішення, а саме: - неявка у судове засідання відповідача та не повідомлення ним про причини неявки з поважних причин; - посилання на докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Разом з цим, як вбачається із заяви про перегляд заочного рішення, представник заявника ОСОБА_2 вказує лише на відсутність повторного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання, тоді як в порушення вимог ст. 232 ЦПК України взагалі не зазначає про поважність причин її неявки.

За таких обставин суд приходить до висновку, що підстав для скасування заочного рішення не має.

Керуючись ст. ст. 209, 210, 231 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_3