Справа № 357/1969/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Ліщинська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 24.03.2014 року неповнолітній ОСОБА_2 незаконно заволодів автомобілем «ВАЗ-2103», д.н.з. АІ 5675АР, що належить позивачу, чим спричинив матеріальну шкоду на суму 16065,53 грн. Вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 24.06.2014 року за результатами кримінального провадження стосовно неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, який набрав законної сили 16.10.2014 року, було встановлено, що відповідач ОСОБА_2, проник до салону автомобіля позивача, незаконно заволодів цим ТЗ, чим спричинив позивачу матеріальну шкоду на суму 16065,53 грн. За вчинений злочин ОСОБА_2 засуджено і призначено міру покарання у виді 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна. Відповідач ОСОБА_3, який приходиться батьком неповнолітнього ОСОБА_2, відшкодував позивачу частину розміру шкоди та зобовязався повернути іншу частину в сумі 7000 грн. Крім того, такими неправомірними діями ОСОБА_2, позивачу було спричинено моральну шкоду, яку позивач оцінює в 7000 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2, а у разі відсутності у нього майна для відшкодування завданої шкоди, - з його батька ОСОБА_3 на користь позивача майнову шкоду в сумі 7000 грн. та моральну шкоду в сумі 7000 грн.

В судовому засіданні представник позивача, згідно довіреності в справі, підтримала позов.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник позов не визнали.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, оскільки перебуває в місцях позбавлення волі, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, направив суду пояснення де позов не визнав, зазначивши, що сума збитків, яку вказує позивач не відповідає дійсності.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, покази свідка, дослідивши матеріали даної справи, матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Так, судом встановлено, що позивач по справі є власником автомобіля НОМЕР_1.

Встановленим є те, що відповідач ОСОБА_2 незаконно заволодів майном позивача, пошкодив автомобіль та була визначена сума матеріальної шкоди 16 065,53 грн.

Встановленим є те, що відповідач ОСОБА_3, який приходиться батьком ОСОБА_2, який на час скоєння злочину був неповнолітнім, відшкодував потерпілому ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 9000 грн.(а.с.58).

А також, відповідач ОСОБА_3 зобовязався відшкодувати позивачу ще 7000 грн. до 05.09.2014 року, в рахунок спричиненої матеріальної шкоди його неповнолітнім сином ОСОБА_2 (а.с.27).

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження № 0004739 від 23.07.2013 року, в семи томах, що були оглянуті в судовому засіданні.

Позивач в підтвердження розміру матеріальної шкоди послався на Висновок №57 судової автотоварознавчої експертизи про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу автомобіля НОМЕР_2, складеного 11.04.2014 року. Зазначений висновок було складено в рамках вказаного кримінального провадження (Т№ 6 а.с.245-249).

Згідно ч.ч. 3,4ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За клопотанням представників сторін, судом був допитаний в якості свідка експерт ОСОБА_7, який за постановою ст.слідчого Білоцерківського МВВС ОСОБА_8, складав висновок №57 судової автотоварознавчої експертизи про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням ТЗ позивача. Зокрема, свідок пояснив, що проводив дослідження пошкодженого ТЗ по фотографіях. Мета оцінки: визначення вартості ТЗ, автомобіля ВАЗ 2103 станом на 27.03.2014 р. та визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ 2103 д.н.з. АІ 5675АР в результаті пошкодження. Згідно дослідження визначено вартість автомобіля, яка є рівною матеріальному збитку, завданому власнику ТЗ від пошкоджень та складає 16 065,53 грн. Одночасно, в судовому засіданні свідок пояснив, що при визначенні матеріального збитку не було враховано утилізаційна вартість автомобіля. Експерту не було відомо, що пошкоджений автомобіль, який був речовим доказом по справі, в подальшому було повернуто потерпілому, а тому для вірного визначення матеріального збитку, завданого власнику ТЗ, що підлягає поверненню позивачу, слід було врахувати і залишкову вартість ТЗ, навіть, якщо і повернуто металобрухт, все рівно, згідно Методики для визначення матеріального збитку, слід врахувати залишкову (утилізаційну) вартість КТЗ і тоді визначити матеріальний збиток, завданий власнику ТЗ, що підлягає відшкодуванню позивачу.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна /немайнова/ шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. А згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивачем не доведено розмір матеріальної шкоди, спричиненої незаконними діями ОСОБА_2, оскільки визначений Висновком судової автотоварознавчої експертизи від 11.04.2014 року в рамках кримінального провадження матеріальний збиток, завданий власникові КТЗ ВАЗ 2103 д.н.з. НОМЕР_3 від пошкоджень отриманих внаслідок протиправних дій є загальним, без врахування даних про повернення працівниками міліції 24.04.2014 року ОСОБА_1 його пошкодженого автомобіля, який було визнано речовим доказом та приєднано до кримінального провадження. Отже, при визначенні матеріального збитку експертом не було враховано залишкову (утилізаційну) вартість КТЗ, що ставить під сумнів розмір майнової шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідачів. Також, є необґрунтована і недоведена моральна шкода, спричинена позивачу діями відповідачів, зокрема, діями відповідача ОСОБА_3

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), п. 6 За шкоду, заподіяну неповнолітнім, який не досяг

п'ятнадцяти років, несуть відповідальність перед потерпілим його батьки (усиновителі), опікуни, а у відповідних випадках - учбові, виховні або лікувальні заклади за наявністю загальних підстав. При цьому слід мати на увазі, що батьки (усиновителі) або опікуни несуть майнову відповідальність у випадках, коли шкода, заподіяна неповнолітнім, є наслідком нездійснення за ним контролю,неналежного виховання або неправильного використання щодо них своїх прав; учбові, виховні і лікувальні заклади несуть майнову відповідальність за шкоду, якщо вона виникла внаслідок нездійснення ними належного контролю за неповнолітнім в час знаходження його під їх наглядом. Шкода, заподіяна неповнолітнім віком від 15 до 18 років відшкодовується самим заподіювачем. Якщо в останнього немає майна або заробітку, достатнього для відшкодування заподіяної ним шкоди, відповідний обов'язок покладається на його батьків (усиновителів) або піклувальників за умови їх винної поведінки, що сприяла виникненню шкоди. Цей їх обов'язок припиняється при досягненні заподіювачем повноліття або появи в нього майна чи заробітку, достатніх для відшкодування шкоди.

Як було встановлено судом, на час звернення позивача до суду з даним позовом відповідач ОСОБА_2 23.05.1997року народження є вже повнолітнім, а тому, в будь-якому випадку, обовязок його батьків щодо відшкодування заподіяної ним шкоди припинився. Зобовязання відповідача ОСОБА_3 в розписці щодо відшкодування позивачу іншої частини шкоди /7000 грн./, не переадресовує даного зобовязання його сину ОСОБА_2 А також, той факт, що ОСОБА_3 відшкодував в червні 2014 року, частково, шкоду спричинену його сином не створює для нього обовязку відшкодовувати іншу частину матеріального збитку після досягнення заподіювачем ОСОБА_2 повноліття. Отже, з огляду наведеного, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.1166,1167 ЦК України, постановою ПВС України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», ст.ст. 10,59, 60, 79, 88, 212-215,296 ЦПК України суд ,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_9