Справа № 375/649/16-ц Головуючий у І інстанції Нечепоренко Л.М.
Провадження № 22-ц/780/5304/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 11.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

11 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Волохова Л.А., Лівінського С.В.,

при секретарі Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 05 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Острівської сільської ради Рокитнянського району Київської області, ОСОБА_3, про визнання недійсними та скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому посилався на те, що 31.03.1992 року рішенням виконкому Острівської сільської ради №20 йому надано у довічне успадковане володіння земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства в селі Острів по вулиці Молодіжній, 23. Вказане рішення 12.08.1992 року затверджено на сесії Острівської сільської ради.

В подальшому рішенням виконкому Острівської сільської ради №111 від 11 грудня 1992 року вказана земельна ділянка була наділена у довічне успадковане володіння для індивідуального будівництва відповідачу ОСОБА_3 На дану земельну ділянку відповідач отримав Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку та побудував на ній житловий будинок з господарськими спорудами.

Вважав, що рішення про наділ належної позивачу земельної ділянки відповідачу протирічить закону і повинно бути скасоване. Також на його думку підлягав визнанню недійсним Державний акт на вказану земельну ділянку, як такий, що виданий з порушенням закону.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 05 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення суду з підстав порушення норм матеріального і процесуального права ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права, так як перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася про порушення свого права.

Встановлено, що на початку 1992 року було виділено поле для виділення працівникам радгоспу та мешканцям села Острів земельних ділянок спочатку для сільськогосподарського виробництва, а згодом, після виготовлення технічної документації - для будівництва житлових будинку та господарських споруд. Позивачу також за рішенням виконкому була наділена земельна ділянка площею 0,25 га, яку він в кінці 1992 року передав своїй дочці та зятю ОСОБА_3 для будівництва житлового будинку. Тоді ж 11.12.1992 року рішенням виконкому Острівської сільської ради №111 вказана земельна ділянка була наділена відповідачу ОСОБА_3 для індивідуального будівництва. На вказаній земельній ділянці за допомогою позивача був побудований житловий будинок, в якому до 2009 року проживав також і відповідач, але після розірвання шлюбу він проживає окремо.

Суд дійшов вірного висновку про те, що позивач достеменно знав про передачу земельної ділянки відповідачу, на якій той побудував житловий будинок, тому що також приймав участь у будівництві. Також позивачу земельна ділянка наділялася для ведення особистого підсобного господарства, тобто для ведення сільськогосподарських робіт, а відповідачу та ж земельна ділянка наділена для будівництва, про що позивач знав, так як без зміни цільового призначення земельної ділянки будівництво житлового будинку заборонено, що підтвердив в судовому засіданні представник Острівської сільської ради, а свідок ОСОБА_4 суду показала, що законодавство, яке діяло у 1992 році, забороняло мати більше одного житлового будинку, тобто будівництво другого житлового будинку, і тому на пропозицію сільської ради ОСОБА_2 передав земельну ділянку своїй дочці, на якій вона за ОСОБА_3 побудували житловий будинок.

Так як наділення земельними ділянками позивача та відповідача ОСОБА_3 відбувалося у 1992 році, то суд вірно застосував для вказаних правовідносин Земельний Кодекс Української РСР (1991), який діяв на той час.

Статтею 36 вказаного ЗК визначені підстави припинення права землекористування громадян, в тому числі: ч.1 п.1) добровільної відмови від користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч.ч.2 та 3 ст.36 ЗК (1991) - право користування земельною ділянкою може бути припинене у випадках вчинення громадянином дій, передбачених статтею 169 цього Кодексу, а також при невикористанні протягом двох років підряд земельної ділянки або використанні її не відповідно до тієї мети, для якої вона надана.

Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини першої і частиною другою цієї статті, провадиться за рішенням (постановою) органів, які надали земельні ділянки, а у випадках, передбачених пунктом 6 цієї статті, - за рішенням (постановою) органів, які мають право вилучати земельні ділянки.

Суд вірно не вбачав підстав не вірити свідкові ОСОБА_4, яка працювала у 1992 році секретарем Острівської сільської ради і вела документацію по прийому заяв громадян та підтвердила в судовому засіданні існування заяви ОСОБА_2 про передачу наділеної йому земельної ділянки відповідачу ОСОБА_3 і про попередження про неможливість будувати другий житловий будинок на своє імя, і тим більше, що в судовому засіданні це знайшло обєктивне підтвердження - показання свідка ОСОБА_5, участь позивача в будівництві та відсутність звернень ОСОБА_2 від 1992 до 2009 років, тобто до завершення будівництва житлового будинку відповідачем ОСОБА_3 на виділений для позивача земельній ділянці і в подальшому, до 2016 року.

Колегія суддів вважає, що позивачем не наведено обґрунтованих і законних підстав для задоволення його позовних вимог.

Крім того, відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.3 ст.268 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Суд дійшов вірного висновку про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права, так як перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася про порушення свого права.

Як вбачається із матеріалів справи, пояснень сторін та показів свідків позивач довідався про порушення свого права у 1992 році, після початку будівництва житлового будинку відповідачем ОСОБА_3, який не міг почати будівництво без виготовлення технічної документації на будинок та наділення йому земельної ділянки спочатку у користування, а згодом у власність і як показав у судовому засіданні представник відповідача - голова сільської ради, приватизацією даної земельної ділянки займалася дружина відповідача ОСОБА_3 - дочка позивача ОСОБА_2

В іншому випадку технічну документацію на будинок та державний акт на земельну ділянку було б виготовлено на імя позивача.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відмови ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 05 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: