26 жовтня 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Чередник В.Є.,
при секретарі Недосєкіній В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання відповідачів такими, що втратили право на проживання та користування житловою квартирою,-
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2016 р. позивачі звернулись до суду із вищезазначеним позовом, в якому просили визнати відповідачів- Пальчик ОСОБА_6 та ОСОБА_5 такими, що втратили право на проживання та використання житла за місцем реєстрації за адресою : м. Харків, вул. Валентинівська, б. 3-А кв. 21.
В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на наступне.
Позивачі є власниками житлової квартири в якій проживають та зареєстровані за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 3-А кв. 21, що підтверджується правовстановлюючим документом , а саме свідоцтвом про право власності на житло.
З 17.10.2012 року у квартиру до позивачів на тимчасове проживання переїхали відповідачі - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та відповідно до норм діючого законодавства позивачі зареєстрували їх за місцем проживання у своїй квартири за адресою : м. Харків. вул. Валентинівська, б. 3-А кв. 21.
Однак, у жовтні 2013 року відповідачі виїхали на постійне місце проживання до своїх родичів, але не написали заяви про зняття з місця реєстрації із зазначеної квартири позивачів.
За три роки, з жовтня 2013 року по серпень 2016 року відповідачі жодного разу не приїжджали та не перебували за місцем реєстрації у квартирі позивачів, також жодного разу не передали та не сплатили коштів за комунальні послуги. Усі комунальні послуги позивачі сплачують самостійно за свій рахунок.
Домовленості між позивачами та відповідачами щодо зберігання за останніми права на користування квартирою понад один рік не існує. Всі свої речі відповідачі із квартири позивачів вивезли.
Таким чином, позивачі змушені сплачувати комунальні послуги за осіб, які не проживають у квартирі та не використовують ці комунальні послуги. За останні два роки тарифи на комунальні послуги підвищились у декілька разів та позивачі не мають фінансової можливості сплачувати рахунки за осіб, однак у зв'язку з викладеними обставинами, позивачі позбавлені можливості оформити субсидію на сплату комунальних послуг та зазнають суттєвих збитків, у звязку із чим, останні змушені були звернутися до суду із даним позовом за захистом своїх прав.
В судове засідання позивачі не зявились подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та винести заочне рішення у справі.
Відповідачі в судове засідання повторно не зявились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином шляхом направлення на адресу їх реєстрації поштової кореспонденції, причин своєї неявки не повідомили , заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.
Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивачі не заперечують проти такого вирішення справи.
Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачам на праві спільної сумісної власності належить житлова квартира, в якій проживають та зареєстровані останні за адресою : м. Харків, вул. Валентинівська, б. 3-А кв. 21, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 13 січня 1999 року р № 2-99-155845. (а.с. 11)
З 17.10.2012 року у квартиру до позивачів на тимчасове проживання переїхали відповідачі - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та відповідно до норм діючого законодавства позивачі зареєстрували їх за місцем проживання у своїй квартири за адресою : м. Харків. вул. Валентинівська, б. 3-А кв. 21.
Однак, відповідачі за адресою реєстрації не з'являються , не проживають, не сплачують комунальні платежі, не отримують корресподенцію за даною адресою, особисті речі останніх в зазначеній квартирі також відсутні, що підтверджується актом про не проживання та відсутність особистих речей від 09.07.2016 року, який був складений за адресою : АДРЕСА_1 за участю сусідів позивачів, а саме : ОСОБА_7 Зинов'євни, що мешкає за адресою : м. Харків, вул. Валентинівська, б. 3-А кв. 8; ОСОБА_8, що мешкає за адресою : м. Харків, вул. Валентинівська, б. 3-А кв. 17; ОСОБА_9, що мешкає за адресою : м. Харків, вул. Валентинівська, б. 3-А кв. 24..(а.с.8-9)
Згідно вищевказаного акту, з 2013 року відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 в оглянутій квартирі не проживають. За минулі три роки, з жовтня 2013 року по серпень 2016 року відповідачі жодного разу не приїжджали та не перебували за місцем реєстрації у квартирі позивачів, також жодного разу не передали та не сплатили коштів за комунальні послуги. Усі комунальні послуги позивачі сплачують самостійно за свій рахунок. Крім того, в зазначеній квартирі встановлено відсутність особистих речей ОСОБА_4, ОСОБА_5. (а.с. 8-9)
Згідно ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст. 72 цього кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Положеннями ст. 383 ЦК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї.
Відповідно до ст. 3 СК України, сім'єю визнається спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України - сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Таким чином, оскільки відповідач у спірній частині домоволодіння не проживає тривалий час, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальними послугами, не несе інших витрат по утриманню спірного житла та не приймає участь у спільному побуті, він не є членом сім'ї позивачів, має власне житло, а отже суд вважає, його таким, що втратив право користування 32/100 частинами житлового будинку № 29 по вул. Кольцовській у м. Харкові.
Стаття 391 ЦК України гарантує захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння.
Статтею 526 ЦК України передбачано необхідність виконання зобов'язання відповідно умов договору.
Стаття 150 ЖК України говорить про те, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Стаття 107 ЖК України, яка регулює східні правовідносини, передбачає, що у випадку вибуття наймача і членів його сім'ї на інше місце помешкання, вони втрачають право користування житловим приміщенням з дня вибуття.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути припинення дії, яка порушує право.
Таким чином, суд вважає за можливе усунути перешкоди в користуванні позивачами належною їм власністю, визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Разом з тим, рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації таких осіб компетентним органом відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Так, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється протягом семі днів на підставі у тому числі, остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Тобто, рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття їх з реєстрації за спірною адресою відповідним територіальним органом ДМС України в Харківській області.
Згідно ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачів підлягають стягненню понесені ними та документально підтверджені судові витрати.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10,11, 88, 209, 212, 214-215, 218,224-226 ЦПК України ст.383, 391,405, 526 ЦК України, ст..ст.107, 150 ЖК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі.
Визнати ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими , що втратили право користування квартирою № 21, що розташована в будинку № 3-А по вулиці Валентинівська , в м. Харкові.
Стягнути з ОСОБА_4, (ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5), ОСОБА_5, (ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5) на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (які зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5) судовий збір в розмірі 551,20 грн., по 275,60 грн. з кожного.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Київського районного суду м. Харкова апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя