Справа № 489/3443/16-ц
Номер провадження 2/489/1993/16
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

18 жовтня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» (далі-позивач або ОСОБА_1) до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про стягнення заборгованості,

встановив

В липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір б/н від 10.07.2012. Відповідачем сервісом "Оплата частинами" в торгово-сервісному підприємстві ТСП "ВІНДОВС" було укладено кредитний договір, згідно якого отримав кредит у розмірі 3800,00 грн. та сплатою комісії у розмірі за сервіс 51,75 % комісії екваєрської 1,60% та комісії загальної 2,16%. У зв'язку з тим, що ОСОБА_1» не отримав від ТСВ "ВІНДОВС" відповідь на запит про надання чеків з використання сервісу «Оплата частинами» за кредитним договором, боржником зобов'язання порушено.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем основного зобов'язання у розмірі 4479,48 грн. та судовий збір.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою суду вирішено проводити заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 10.07.2012, яким врегульовані відносини між Банком та Клієнтом з випуску та обслуговування Карт, ОСОБА_1 випускає клієнту картку на підставі Заяви, належним чином заповнену та підписану клієнтом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Так, відповідно до умов та правил надання банківських послуг, держатель кредитної карти має право користуватися сервісом «Оплата частинами» в торгово-сервісних підприємствах з якими банк уклав договір співпраці з сервісу та вартість покупки знаходиться в межах розрахованого банком ліміту клієнту по даному сервісу. Підписання чека, роздрукованого в POS-терміналі на підключення до сервісу «Оплата частинами» є акцептом умов використання сервісу «Оплата частинами». Комісія за оплату товарів через сервіс «Оплата частинами» стягується відповідно до тарифів, що діють у банку на момент здійснення платежу.

Пунктом 1.1.1.73 Умов і Правил надання банківських послуг передбачена така послуга як «Оплата частинами. Без переплат» - це послуга по організації обслуговування і проведенню розрахунків по операціям, здійсненим з використанням платіжних карт на які поширюється послуга «Оплата частинами. Без переплат», згідно яких держатель карти доручає Банку здійснювати регулярні платежі в адрес Торговця в розмірі і кількості указаних в квитанції, надрукованої на POS терміналі при автоматизації послуги «Оплата частинами».

Положеннями пунктів 2.1.1.14.1, 2.1.1.14.2 Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що Держатель кредитної карти має право користуватися сервісом «Оплата частинами» в торгівельно-сервісних центрах підприємства з яким ОСОБА_1 уклав договір розширеного еквайрінга.

03.12.2013 відповідач скористався сервісом "Оплата частинами" в торгово-сервісному підприємстві ТОВ "Віндовс", з яким з Банком було укладено договір еквайрінгу, укладено кредитний договір №2240, згідно якого отримав кредит у розмірі 3800,00 грн. та сплатою комісії у розмірі за сервіс 51,75 % комісії екваєрської 1,60% та комісії загальної 2,16%.

Отже, відповідач фактично уклав 2 договори: договір купівлі-продажу обраного товару з ТОВ «ВІНДОВС» та договір про надання споживчого кредиту з ПАТ КБ «ПриватБанк».

В подальшому, 18.12.2013 відповідач фактично відкликав згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту, повернувши товар ТОВ «ВІНДОВС». В свою чергу ПАТ КБ «ПриватБанк» повернув на рахунок відповідача внесок 456,95 грн. на його кредитну картку, що підтверджується випискою по кредитній картці.

Таким чином, відповідачем здійснювалось розірвання 2-х договорів - договору купівлі-продажу та кредитного договору. При цьому, внаслідок розірвання договору купівлі-продажу у відповідності із ч. 3 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач повернув товар та отримав право вимагати повернення коштів від продавця товару. В свою чергу позивач здійснив у відповідності до абз. 6 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» повернення отриманого першого платежу за кредитним договором та у відповідності до абз. 3 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», отримав право вимоги від відповідача, сплачених за вказівкою останньої грошових коштів.

Частиною 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що з відкликанням згоди на укладання договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором.

Проте, відповідач не дотримався зазначених положень закону, та не повернув позивачу кредитні кошти.

Згідно п.3.7.1.2.2.16 Умов та Правил надання банківських послуг "Еквайринг", торговець зобов'язаний зберігати свої екземпляри сліпів імпринтерами протягом 5-ти років з дати їх оформлення та надавати за запитом банку необхідну інформацію про будь-який Транзакції.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ч. 1 ст. 527 ЦК України зазначається, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 530 цього кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 10.07.2012 вбачається, що відповідач має заборгованість за даним договором, що підтверджує факт порушення ним умов кредитного договору та не виконання зобов'язань, що випливають з нього.

В ч. 1 ст. 610 ЦК України вказується, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з розрахунку заборгованість станом на 30.06.2016 становить 4479,48 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 3789,98 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 189,50 грн.

Суд вважає, що вимоги Банку про стягнення з відповідача кредитних коштів у розмірі 3789,98 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача штрафів задоволенню не підлягають, оскільки їх сплата не передбачена у разі відкликання згоди на укладання договору про надання споживчого кредиту (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ).

Посилання ж позивача на Умови та Правила надання банківських послуг, як підставу для стягнення пені та штрафів не можуть бути застосовані, оскільки повернення кредитних коштів відбувається за правилами ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а не у зв'язку з порушенням умов кредитного договору.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору, що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

На підставі ст. ст. 525, 526, 530, 549 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214, 226 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, 03.06.1982 р. н., ідент. код НОМЕР_1, зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» заборгованість в сумі 3789 (три тисячі сімсот вісімдесят дев'ять) грн. 98 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 3789,98 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 189,50 грн. за кредитним договором б/н від 10.07.2012.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1378 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Кокорєв