Справа № 460/1216/16 Головуючий у 1 інстанції: Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/5200/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і ОСОБА_2

при секретарі Куцик І.Б.

з участю позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 10 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Кредобанк" про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 10 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_3. Вважає оскаржуване рішення незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з"ясуванні всіх обставин справи. Стверджує, що скорочення чисельності або штату працівників у відповідача не відбулося, так як скорочення посади позивача мало місце з метою позбутися його із банку. Вважає, що відповідач безпідставно не запропонував йому іншу роботу, хоча така можливість була. Стверджує, що у відповідача немає жодної його письмової відмови від переведення. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Яворівського районного суду Львівської області від 10 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі, а саме:

поновити ОСОБА_3 на посаді начальника відділу андеррайтингу споживчих кредитів департаменту споживчого кредитування ПАТ "Кредобанк";

стягнути з ПАТ "Кредобанк" в користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з моменту звільнення до моменту поновлення його на посаді;

зобов"язати відповідача відшкодувати ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 15000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає.

Згідно з вимогами ч.ч.1,2 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_3 з 12.03.2012 року працював в ПАТ "Кредобанк", а з 02.02.2014 року працював на посаді начальника відділу андеррайтингу споживчих кредитів департаменту споживчого кредитування ПАТ "Кредобанк".

Рішенням правління ПАТ "Кредобанк" №1196 від 02.12.2015 року було затверджено нову редакцію Організаційного положення Департаменту споживчого кредитування, із введенням його в дію з 04.01.2016 року.

Згідно попередньої редакції Організаційного положення Департаменту споживчого кредитування ПАТ "Кредобанк" організаційна структура департаменту передбачала посаду директора (1 посада), відділу андеррайтингу споживчих кредитів (11 посад) та відділу розробки кредитних продуктів (5 посад).

Згідно нової редакції Організаційного положення Департаменту споживчого кредитування ПАТ "Кредобанк" організаційна структура департаменту визначена посадою директора (1 посада) та відділом розробки кредитних продуктів (5 посад).

На виконання вищевказаного рішення правління ПАТ «Кредобанк» №1196 від 02.12.2015 року наказом в.о. голови правління "Про скорочення штату працівників ПАТ "Кредобанк" № 23-к від 11.01.2016 року внесено зміни до штатного розпису ПАТ "Кредобанк", шляхом виведення з нього з 11.03.2016 року однієї посади начальника відділу андеррайтингу споживчих кредитів департаменту споживчого кредитування, тобто відбулося скорочення штату працівників, а саме посади начальника відділу андеррайтингу споживчих кредитів департаменту споживчого кредитування з 11.03.2016 року.

На виконання наказу № 23-к від 11.01.2016 року позивачу - ОСОБА_3 11 січня 2016 року було письмово попереджено про наступне його вивільнення з 11 березня 2016 року, та запропоновано відповідно до ст.49-2 КЗпП України і відсутністю роботи за спеціальністю на свій розгляд звернутися за сприянням до державної служби зайнятості або працевлаштуватися самостійно, із врученням переліку наявних у ПАТ "Кредобанк" вакансій станом на 11.01.2016 року.

В звязку з попередженням про наступне вивільнення та на підставі отриманого списку вакансій позивач ОСОБА_3 подав 12.01.2016 року письмову заяву про переведення його на посаду начальника відділу аудиту роздрібного бізнесу департаменту внутрішнього аудиту, яка була розглянута і письмовим повідомленням від 13.01.2016 року позивачу було розяснено про неможливість його працевлаштування на вибраній посаді через невідповідність його кваліфікації та стажу роботи кваліфікаційним вимогам до зазначеної посади (відсутність досвіду роботи в службі аудиту не менше 2 років), з пропозицією працевлаштування на інші вакантні посади, з долученням нового списку вакансій станом на 13.01.2016 року.

На письмову заяву позивача від 14.01.2016 року про переведення його на посаду начальника відділу управління кредитним ризиком роздрібних клієнтів департаменту кредитного ризику, письмовим повідомленням від 20.01.2016 року позивачу було розяснено про неможливість його працевлаштування на вибраній посаді через невідповідність його кваліфікації та стажу роботи кваліфікаційним вимогам до зазначеної посади (відсутність стажу роботи у банківській сфері не менше 10 років за напрямком управління кредитним ризиком роздрібних клієнтів, з яких не менше 5-ти років на аналогічній керівній посаді), з пропозицією працевлаштування на інші вакантні посади, з долученням нового списку вакансій станом на 20.01.2016 року.

На письмову заяву позивача від 22.01.2016 року про переведення його на посаду заступника директора департаменту - начальника відділу коучінгу та управління мережею, письмовим повідомленням від 29.01.2016 року позивачу було розяснено про неможливість його працевлаштування на вибраній посаді через невідповідність його кваліфікації та стажу роботи кваліфікаційним вимогам до зазначеної посади (відсутність досвіду проведення тренінгів щодо розвитку навичків продажу та коучінгу не менше 2 років, відсутність сертифікату відповідного напрямку), з пропозицією працевлаштування на інші вакантні посади, з долученням списку вакансій станом на 29.01.2016 року.

На письмові заяви позивача ОСОБА_3 від 02.02.2016 року та 11.02.2016 року щодо надання пропозицій щодо відповідності наявних вакантних посад його кваліфікації та стажу роботи, представником відповідача письмовим повідомленням від 12.02.2016 року було запропоновано посаду головного спеціаліста відділу опрацювання кредитних та лізингових заявок і прийняття кредитних і лізингових рішень департаменту автокредитування та лізингу, а також посаду головного спеціаліста відділу коучінгу та управління мережею департаменту управління продажем та мережею.

Письмовою заявою від 12.02.2016 року ОСОБА_3Я надав згоду на працевлаштування на посаду головного спеціаліста відділу коучінгу та управління мережею департаменту управління продажем та мережею з 18.02.2016 року, однак письмовою заявою від 17.02.2016 року свою згоду на таке переведення відкликав та надав згоду на переведення на посаду головного спеціаліста відділу опрацювання кредитних та лізингових заявок і прийняття кредитних і лізингових рішень департаменту автокредитування та лізингу.

Згідно наказу ПАТ "Кредобанк" № 82-р від 02.03.2016 року, відносно позивача ОСОБА_3 було прийнято рішення про переведення його на вищезазначену посаду згідно його заяви, однак під час ознайомлення з даним наказом позивач письмово відмовився від такого переведення з мотивів незгоди з визначеним посадовим окладом, в звязку з чим даний наказ було скасовано.

Разом з тим, в письмовій заяві від 02.03.2016 року позивач ОСОБА_3 знову звернувся з проханням про його працевлаштування на вакантну посаду, яка б відповідала його освіті та досвіду роботи.

Як вбачається з листка непрацездатності, позивач - ОСОБА_3 перебував на амбулаторному лікуванні з 03.03.2016 року по 12.03.2016 року.

Після виходу з лікарняного на роботу, письмовим повідомленням від 12.03.2016 року представником відповідача було запропоновано позивачу працевлаштуватися на посаду головного спеціаліста відділу первинного аналізу кредитних проектів центру кредитного аналізу або на посаду менеджера з готівкового кредитування відділення банку (м.Львів, вул. Коперніка, 18), однак від запропонованого переведення позивач ОСОБА_3 знову відмовився, з вимогою запропонувати посади з більшим посадовим окладом.

Також встановлено, що на підставі подання ПАТ "Кредобанк" від 24.02.2016 року про надання згоди на розірвання трудового договору за п.1 ст.40 КЗпП України з ОСОБА_3 на підставі наказу №23-к від 11.01.2016 року, письмовим повідомленням голови профкому первинної профспілкової організації ПАТ "Кредобанк" ОСОБА_5 від 12.03.2016 року доведено до відома представника відповідача про прийняте рішення про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_3 В даному письмовому повідомлені вказується на порушення зі сторони роботодавця встановлених законодавством умов у відповідності до ст.ст.42, 49-2 КЗпП України.

Згідно витягу з протоколу засідання профкому ПАТ "Кредобанк" вбачається, що при вирішенні подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_3 було констатовано, що ОСОБА_3 має повну вищу освіту, стаж роботи в ПАТ "Кредобанк" 3 роки 11 місяців, до дисциплінарних стягнень не притягався, мав лише заохочення за сумлінну працю, що засвідчує про його успішну роботу та належний рівень продуктивності праці, являється єдиним годувальником сімї

Постановляючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд виходив з тих обставин, що оцінюючи докази по даній справі в їх сукупності, у відповідача ПАТ "Кредобанк" мали місце зміни в організації праці шляхом скорочення штату, зокрема посади позивача, відповідачем, враховуючи факт скорочення посади позивача, було додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, позивач відмовився від переведення на інші посади, враховуючи факт скорочення посади позивача, яка була єдиною, з врахуванням того, що позивач не користувався переважним правом на залишення на роботі, а мотивів рішення профкому про відмову в наданні згоди на звільнення є необґрунтованим і відповідач мав право звільнити позивача без згоди виборного органу профспілки, позивач був належним чином попереджений за два місяці про наступне вивільнення, в зв"язку з чим, звільнення позивача було проведено з дотримання встановленого законом порядку.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників.

Згідно з ч.3 ст.64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Штатний розпис є внутрішнім (локальним) нормативно-правовим документом підприємства, установи чи організації, який слугує підставою для прийняття рішень власником підприємства (уповноваженим ним органом) стосовно кадрових питань, зокрема прийняття працівників на роботу, визначення посадового окладу, тарифної сітки, звільнення (вивільнення) працівників тощо. Протягом дії затвердженого штатного розпису власник (уповноважений ним орган) має право внести зміни до штатного розпису, зокрема у разі здійснення структурної перебудови підприємства (створення нових або ліквідація наявних структурних підрозділів), у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, внаслідок чого змінюються розміри оплати праці, класи, назви професій, посад, за потреби ввести додаткові певні посади (професії) чи, навпаки, вивести, виходячи з потреб виробництва, певну кількість штатних одиниць. Внесення змін до штатного розпису здійснюється на підставі наказу по підприємству (установі, організації).

Порядок вивільнення працівників регулюється нормами ст.49-1 КЗпП України, згідно яких про наступне вивільнення працівників попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України від 01.04.2015 року (у справі №6-40цс15) зазначено наступне: «частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із частинами першою та третьою статті 49-2 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України не є обовязком роботодавця.

З врахуванням вищенаведеного та встановлених обставин по справі, колегія суддів погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що відповідачем ПАТ "Кредобанк" було виконано визначений законом обовязок щодо можливого працевлаштування позивача, займана посада якого підлягала скороченню, однак позивач, з мотивів незгоди з визначеним посадовим окладом, від переведення на інші посади з врахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду роботи відмовився.

Відповідно до вимог ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) ст.40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Також згідно з ч.6 ст. 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Окрім цього, суд першої інстанції надано вірну правову оцінку рішенню профкому первинної профспілкової організації ПАТ "Кредобанк" про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_3 з відповідними посиланнями на практику та норми закону, прийшов до вірного висновку, що рішення профкому про відмову в наданні згоди на звільнення позивача без викладення обґрунтування такої відмови, а прийняте фактично з мотивів порушення переважного права ОСОБА_3 на залишення на роботі, не можна визнати достатньо аргументованим, відсутність посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав, оскільки при встановлених судом обставинах справи при існуючих спірних правовідносинах не підлягало реалізації визначене законом переважне право працівника на залишенні на роботі.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення Яворівського районного суду Львівської області від 10 червня 2016 року слід залишити без змін.

Згідно з вимогами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 10 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я.Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

ОСОБА_2