ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7762/16-ц
провадження № 2/753/4655/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва:

в складі головуючого судді Кириченко Н.О.

за участю секретарів Галян Л.В., Голопапа Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, суд

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року позивач, в особі свого представника, звернувся в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до відповідача про визнання недійсним договору дарування 1/2 частини будинку від 17.11.2015 року.

В обгрунтування заявлених позовних вимог зазначив про те, що 28.01.1983 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4. Після укладення шлюбу подружжя набули у власність серед іншого майна садовий будинок за адресою АДРЕСА_1. Зважаючи на значну різницю у віці, та відсутність спільних дітей, подружжя вже досить тривалий час проживають окремо, дружина не забезпечувала догляд за чоловіком. Позивач проживав окремо в дачному будиночку, де за ним тривалий час доглядала внучата племінниця. Однак син дружини від попереднього шлюбу ОСОБА_3 тривалий час постійно морального та фізично тиснув на позивача, змовившись зі своєю матір"ю, робив різні умисні дії направлені на створення штучних нестерпних умов проживання для позивача. Не витримавши тривалого фізичного та морального тиску позивач 17.11.2015 року під впливом насильства змушений був укласти договір дарування на зазначений дачний будинок на користь ОСОБА_3

При укладенні оскаржуваного договору дарування позивач поставив умову, що він буде спокійно доживати свої дні у зазначеному будинку, а передача ключів від будинку відбудеться фактично лише після його смерті та похорон. Однак попри попередні обіцянки залишити позивача у спокої, відповідач продовжував здійснювати насильство над позивачем та поставив його перед фактом, що той має виселитися з дачного будинку до квітня місяця, оскільки новий власник має намір розпочати там ремонт. Такі дії відповідача призвели до того, що позивач змушений був просити свою рідну доньку забрати його до себе та піклуватися про нього.

Відтак договір дарування був здійснений позивачем під впливом насильства, та відповідно до ст. 231 ЦПК України має бути визнаний судом недійсним.

В судовому засіданні позивач, який був допитаний в якості свідка, пояснив, що він проживав один, на час дарування будинку до укладання договору його не примушували, відносилися добре і ОСОБА_3, і ОСОБА_5. Відповідач не говорив йому про те, що буде робити ремонт у будинку. Він подарував будинок і поїхав жити до дочки, оскільки чого вже залишатися в подарованому будинку. На даний час проживає у дочки в Москві. З будинку його ніхто не виганяв, він поїхав по своїй волі.

Представник позивача ОСОБА_6, який являється сином позивача, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на визнанні договору дарування недійсним, оскільки батько на дачі проживав уже 20 років, і на його думку, на батька тиснули і змушували підписати договір дарування. Зазначив, що саме обман та поведінка ОСОБА_5, а саме укладення договору дарування квартири відповідачеві, стали приводом для звернення до суду із зазначеним позовом.

Представник позивача ОСОБА_7.у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на визнанні договору дарування недійсним з підстав, зазначений у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні заперечував щодо заявлених вимог та пояснив, що відносини у нього з позивачем були нормальні. Він приїзджав до нього щоб відвезти на базар, отримати пенсію, або у госпіталь. Про дачу він навіть не мріяв, оскільки вважав, що вона перейде у спадок родичам ОСОБА_8. Однак позивач сам запропонував подарувати йому будинок, так як у нього за його словами не було жодних відносин зі своїм сином ОСОБА_6. Коли дід хворів, то його син відмовився йому допомагати, зіславшись на те, що йому ніколи возитися з ним.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог також заперечував, посилаючись на те, що жодного тиску на позивача та його змушування до підписання договору дарування будинку відповідач не чинив, а так само не виселяв із будинку.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона являється внучатою племінницею позивача у даній справі. Проживала вона з ОСОБА_8 на дачі протягом року, бо на той час їй не було де жити. Вона йому допомагала по господарству, дбала про нього, оскільки він взимку захворів. З"їхала від нього після поверення його дружини, оскільки емоційно не витримувала там проживати. Про договір дарування не знала, дізналася лише перед новим роком, коли ОСОБА_8 попросив зробити йому закордонний паспорт, а потім приїхала його донька і забрала його до Москви. Розмов про те, де буде ОСОБА_8 доживати, вони не вели, але він не говорив про те, що збирається кудить від"їзджати. Коли позивач хворів, за ним доглядали вона та її бабуся, а також ОСОБА_6 Жодних скарг на ОСОБА_3 від позивача вона не чула.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11, яка являється донькою позивача, та ОСОБА_12 - його племінницею, пояслили, що про укладення договору дарування вони дізналися зі слів самого позивача уже після його підписання. На час від"їзду до Моски він не шкодував про те, що подарував дачу, став жаліти про своє рішення вже пізніше.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила що позивач на дачі проживав останні десять років. Вона туди приїзджала лише на літо. Коли стало питання про те, щоб передати будинок дітям, оскільки вони вже досить пожилі люди і їм тяжко за ним доглядати, то ОСОБА_6 відмовився. ОСОБА_13 запропонував подарувати будинок ОСОБА_3. До підписання договору дарування ОСОБА_3 десть три місяці займався оформленням необхідних документів на будинок. Жодного тиску на ОСОБА_8 не чинилося. У нотаріуса вона була разом з чоловіком. Нотаріус попередив про наслідки даного правочину. Діда ніхто з будинку не виганяв, про те, що приїхала його дочка забирати його до себе вона дізналася пізніше, фактично діда вивезли без її відома.

Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, їхніх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалі справи, 17.11.2015 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 1/2 частку садового будинку № 20, що знаходиться по АДРЕСА_1 що підтрведжується договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 (а. с. 5 - 6)

За змістом ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину , а саме; зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам - частина 1; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності - частина 2; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі - частина 3; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом - частина 4; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним - частина 5; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей - частина 6.

Статтею 231 ЦК України передбачено, що Правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущенях.

Представником позивача в судовому засіданні не доведено застосування насильницьких дій відповідачем чи іншими особами щодо позивача, натомість сам позивач, який був допитаний в якості свідка, вказав про те, що жодного тиску на нього не чинилося, він добровільно подарував свою частину будинку відповідачеві, а оскільки він вже не був власником будинку, тому і вирішив поїхати до дочки. Допитані в судовому засіданні свідки також не підтвердили застосування відповідачем насильницьких дій до позивача, а тому суд вважає заявлені позовні вимоги безпідставними, необгрутованими, у задоволенні яких необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 14, 15, 57, 58, 59, 60, 62, 64, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, на підставі ст. ст. 203, 215, 231, 717 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ щодо визнання право чинів недійсними", суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя: