АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольча - зернова корпорація України», третя особа: ОСОБА_4, про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_5

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Державна продовольча - зернова корпорація України», третя особа ОСОБА_4, про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 через свого представника подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неправильну оцінку та дослідження доказів, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Справа №757/19256/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11416/2016
Головуючий у суді першої інстанції: І.В. Литвинова
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції помилково застосував до вказаних правовідносин ч. 3 ст. 21 КЗпП України та не надав юридичної оцінки тій обставині, що звільнення позивача у зв'язку з порушенням умов контракту є незаконним, оскільки, КЗпП України не містить сформульованої таким чином підстави для звільнення працівника, а укладання контракту з директорами філій державних підприємств взагалі не передбачено законодавством України, що напряму порушує вимоги трудового законодавства. Вказував, що керівники філій ПАТ «ДПЗКУ» не віднесені жодним законом України до категорії осіб, які працюють за контрактом. Таким чином підписаний ОСОБА_3 контракт не має юридичної сили, оскільки укладений він був протизаконно. Вказав, що був прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором, а не контрактом, і лише майже через 9 місяців з дня прийняття позивача на роботу, його, як і всіх керівників філій ДПЗКУ, керівництво змусило підписати строкові контракти.

Зазначив, що його було звільнено з порушенням п. 22 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 р. № 170, яким передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобов'язань, передбачених у контракті, його може бути достроково розірвано з попередженням відповідної сторони за два тижні, чого відповідачем зроблено не було.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити з викладених підстав.

Представник ПАТ «ДПЗКУ» ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення пеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до вимог закону, причини неявки суду не повідомив, будь - яких заяв, клопотань до суду апеляційної інстанції не надходило. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за його відсутності, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України. Неявка цієї особи в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та недоведеності, зокрема, відсутності правових підстав для задоволення заявлених позивачем вимог, оскільки у зв'язку із порушеннями, які встановлено актом про проведення службового розслідування від 25.05.2015 року ОСОБА_3 було правомірно звільнено за п.6.2.12 контракту.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.12.2013 року ОСОБА_3 призначено на посаду директора філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Севастопольського комбінату хлібопродуктів», а 23.04.2014 року його переведено на посаду директора філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Королевецький комбінат хлібопродуктів».

Розпорядженням ПАТ «ДПЗКУ» № 46-р від 28.07.2014 року про розробку та погодження типової форми контракту з директорами філій ПАТ «ДПЗКУ» доручено юридичному департаменту в термін до 31.07.2014 року розробити типову форму контракту для підписання директорами філій ПАТ «ДПЗКУ».

Наказом ПАТ «ДПЗКУ» № 171 від 01.08.2014 затверджено типову форму контракту директора філії ПАТ «ДПЗКУ». Відділу кадрів управління персоналу адміністративного департаменту в термін з 04.08.2014 року по 08.08.2014 року доручено підписати контракти з директорами філій ПАТ «ДПЗКУ».

06 серпня 2014 року між ПАТ «ДПЗКУ» та ОСОБА_3 було укладено Контракт № 22.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно п.п.10,11 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 р. № 170, у контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обов'язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов'язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця.

Пунктом 8 ст. 36 КЗпП України встановлено, що підставою для припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39-41 КЗпП).

Таким чином, при укладенні контракту закон надає право сторонам установлювати підвищену відповідальність особи й додаткові підстави для розірвання трудового договору - контракту.

Із наказу про звільнення від 25 травня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 звільнено у зв'язку з порушенням умов контракту (п. 8 ст. 36 КЗпП України); підставою для звільнення стали контракт від 06 серпня 2014 року, акт про перевірку на філії «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» ПАТ «ДПЗК» від 25 травня 2015 року та пояснення ОСОБА_3

Із акта від 25 травня 2015 року про перевірку за фактами порушень фінансово-господарської діяльності на філії «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» ПАТ «ДПЗКУ» вбачається, що комісією по ПАТ «ДПЗКУ» встановлено наявність конфлікту інтересів та виявлені пов'язані особи двох підприємств, які обслуговувались філією, з керівництвом філії; надання філією послуг юридичній особі без укладення договору; виникнення сумнівів щодо існування однакових умов придбання борошна на підприємстві для всіх покупців; переробку та відпуск продукції без дозволу керівництва товариства; переробка пшениці однією з юридичних осіб на давальницьких умовах, що призвело до виникнення заборгованості; переробка філією зерна юридичної особи без отримання відповідного дозволу ПАТ «ДПЗКУ»; порушення керівником філії Положення про ведення договірної роботи в ПАТ «ДПЗКУ»; надання директором філії дозволу на реалізацію борошна юридичній особі після скасування ПАТ «ДПЗКУ» довіреності на вчинення ним таких дій.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та, враховуючи, що ОСОБА_3 було порушено умови контракту щодо виконання розпоряджень товариства, дійшов вірного висновку про наявність підстав для розірвання трудового Контракту на підставі п. 6.2.12.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що укладення контракту з директорами філій державних підприємств не передбачено законодавством України у зв'язку з чим звільнення з займаної посади на підставі контракту є неправомірним, з огляду на таке.

Управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу(ч. 1 ст. 65 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 62 ГК України підприємство це самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Положеннями ч. ч.4, 5, 6 ст. 65 ГК України встановлено, що у разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами. Керівника підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених договором (контрактом) відповідно до закону.

З аналізу наведених норм матеріального права слід дійти висновку, що правовою підставою для укладення контракту з керівником юридичної особи, незалежно від форм власності, є ст. 65 ГК України.

Контракт є обов'язковою формою трудового договору для керівників державних підприємств, що укладаються відповідно до Типової форми контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, затвердженою постановою кабінету Міністрів України від 02 серпня 1995 року № 597 (зі змінами) на підставі Положення про порядок укладення контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203.

Відповідно до п. 3.1 Положення про філію Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» філія не має статусу юридичної особи, здійснює свою діяльність від імені Товариства і в межах повноважень, встановлених цим Положенням та Статутом Товариства.

Згідно з п. п. 7.1, 7.2 вказаного положення, управління поточною діяльністю філії здійснює директор філії, який є уповноваженим представником товариства. Повноваження директора філії визначаються довіреністю, виданою Головою правління товариства. Правочини від імені товариства директор філії вчиняє на підставі довіреності та в межах передбачених у ній повноважень, із урахуванням цього положення.

З наведено вбачається, що директор філії «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» ПАТ «ДПЗК» є її уповноваженим представником юридичної особи, який здійснює керівництво її окремим структурним підрозділом та діє виключно від імені даної юридичної особи.

Отже, колегія судді вважає, що ОСОБА_3 відноситься до кола осіб, з якими укладається контракт та відхиляє доводи заявника в цій частині.

Так, пунктом 1.1. Контракту передбачено, що Керівник зобов'язується безпосередньо і через сформований апарат здійснювати поточне управління (керівництво) Філією, забезпечувати високоприбуткову діяльність ефективне використання і збереження майна Товариства, що обліковується на балансі Філії, організовувати її виробничо-господарську, соціальну та іншу діяльність, юридичне, економічне, бухгалтерське забезпечення, виконувати завдання, передбачені Контрактом, положенням про Філію, окремими рішеннями Товариства та законодавством України, а Товариство зобов'язується створювати належні умови для роботи Керівника.

Відповідно до умов контракту на ОСОБА_3, як керівника філії, покладався обов'язок щодо вчасного або належного виконання наказів, розпоряджень Товариства, не виконання якого згідно з п. 6.2.12 укладеного контракту є підставою для звільнення.

На підставі службової записки, складеної заступником голови правління Мартиненком О.О., було видано наказ від 25.03.2015 р. № 50 (із змінами та доповненнями згідно з наказами від 28.04.2015 р. № 72 та № 76) про проведення службового розслідування на філії ПАТ «ДПЗКУ» «Королевецький комбінат хлібопродуктів», за результатами якої складено Акт про ряд порушень, що відповідають п.п.6.2.12 п.6 Контракту, а саме: невчасного або неналежного виконання наказів, розпоряджень та доручень Товариства.

Наказом від 25 травня 2015 року № 265-к ОСОБА_3, директора філії ПАТ «ДПЗК», було звільнено з займаної посади,у зв'язку з порушенням умов контракту.

Доводи апеляційної скарги про те, що зміна форми трудового договору на підприємстві не відбувалася у зв'язку з відсутністю будь-яких наказів та ОСОБА_3 не було повідомлено про майбутнє укладення трудового контракту за два місяці, з посиланням на ст. 32 КЗпП є необґрунтованими та безпідставними, а тому не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки положення ст. 32 КЗпП стосуються переведення працівника на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією та не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли між сторонами. Укладання трудових Контрактів було введено на підставі наказу ПАТ «ДПЗКУ» № 171 від 01.08.2014 року, яким затверджено типову форму контракту директора філії ПАТ «ДПЗКУ».

Хибними є посилання ОСОБА_3 у апеляційній скарзі щодо порушення відповідачем п. 22 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 р. № 170, яким передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобов'язань, передбачених у контракті, його може бути достроково розірвано з попередженням відповідної сторони за два тижні, оскільки зазначені положення стосуються типової форми контракту з працівником, проте за змістом Контракту, укладеного між сторонами, такого обов'язку відповідача передбачено не було.

Отже, колегія суддів перевірила відповідність умов укладеного з ОСОБА_3 контракту та встановила, що зазначені умови не погіршують становище працівника порівняно із законодавством про працю, а відступ від положень трудового законодавства не порушує його законні права та інтереси. ОСОБА_3 не було оскаржено законність контракту, будь - яких вимог він до відповідача не заявляв, до суду не звертався. Отже, підписуючи контракт він надав згоду на умови праці визначені цим контрактом, а посилання на те, що контракт не має жодної юридичної сили є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах закону.

При цьому колегія судів зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства України, при звільненні працівника зазначаються підстави припинення трудового договору, передбачені Кодексом законів про працю України.

Так, згідно з п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вказується, що вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п.8 ст.36 КЗпГІ, суд повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Таким чином, ні законодавство про працю, ні Пленум Верховного Суду України , не містить вимоги щодо необхідності зазначення підстав для звільнення, передбачених контрактом.

З урахування наведеного, колегія суддів вважає, що наказ про звільнення від 25 травня 2015 року відповідає вимогам КЗпП України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Отже, твердження ОСОБА_3 про незаконність ухваленого судом рішення, порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: