Справа № 340/173/13-ц
Провадження № 22-ц/779/2021/2016
Головуючий у 1 інстанції Данилюк М. П.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.,

суддів: Горблянського Я.Д., Максюти І.О.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю заявника ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа ПАТ "Альфа-Банк" про відстрочку виконання рішення суду за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного банку «Альфа-Банк» на ухвалу Верховинського районного суду від 22 серпня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року заявник звернувся в суд із заявою про відстрочку виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області по справі №340/173/13-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки від 20.12.2013року, посилаючись на дію мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, встановленого Законом України №1304-7 від 03.06.2014, який виключає можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, нерухомого майна, а саме, житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 66,1 кв.м., житловою площею 39,6кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Жаб'євська (Леніна), 192, смт. Верховина, Верховинського району Івано-Франківської області і належить йому на праві власності на час дії мораторію, тому просить відстрочити виконання даного рішення.

Ухвалою Верховинського районного суду від 22 серпня 2016 року заяву задоволено. Відстрочено виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області по справі №340/173/13-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки від 20.12.2013 року на час дії Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року №1304-VІІ.

На зазначену ухвалу представник ПАТ «Альфа-Банк» подав апеляційну скаргу, вважаючи її незаконною та постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково вважав, що для норм законодавства, якими передбачено мораторій застосовується ст. 58 Конституції України.

Вважає, що оскільки підстави для застосування вимог ст. 58 Конституції України відсутні, а рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки набрало законної сили 20.12.2013 року, тобто до прийняття ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд безпідставно застосував вимоги цього закону.

Посилання суду на постанову ВСУ від 25.03.2015 року у справі №6-44цс15 в якості правової позиції, апелянт вважає помилковим.

З цих підстав, ухвалу суду першої інстанції апелянт просить скасувати, та постановити нову про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційного суду заявник доводи апеляційної скарги заперечив.

Інші сторони в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, пояснення заявника, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.12.2013 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 66,1 кв.м., житловою площею 39,6кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Жабєвська (Леніна), 192, смт. Верховина, Верховинського району Івано-Франківської області та належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 30 квітня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Верховинської районної державної ноторіальної контори Павлюк 1.1., зареєстрованого в реєстрі за №310, та земельну ділянку площею 0,1500 га, що розташована смт. Верховина, Верховинського району Івано-Франківської області, яка належить відповідачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ №080435, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №79, кадастровий номер земельної ділянки №020010018 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки у спосіб , передбачений ст. 38 Закону України "Про іпотеку". Визначено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації не нижче 282119,52 грн., з них: житловий будинок - 190270,52 грн., земельної ділянки - 91849,00 грн. Дане судове рішення набрало законної сили 20.12.2013 року ( а.с.116-119 том 2 цивільної справи №340/173/13-4).

Задовольняючи заяву про відстрочення виконання рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області не виконане, закон покращує умови та виконання рішення суду для відповідача (ст. 58 Конституції України) і має зворотню силу. Судом також враховано позицію, викладену в правовому висновку Верховного Суду України від 25 березня 2015 року №6-44цс15, що відповідно до ст.367-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами при застосуванні зазначених норм права.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 66,1 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Жабєвська (Леніна), 192, смт. Верховина, Верховинського району Івано-Франківської області на який рішенням суду звернено стягнення, використовується як місце постійного проживання ОСОБА_2 та його сімї. Іншого нерухомого житлового майна в заявника немає, про що свідчить довідка виконкому Верховинської селищної ради №1979 від 14.07.2016 року (а.с 186 т.2).

Згідно ст. 5 Закону України "Про іпотеку", майно передане в іпотеку не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Підсумовуючи вище описане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок про наявність підстав для задоволення заяви про відстроченння виконання рішення апеляційного суду про звернення стягнення на предмет іпотеки від 20.12.2013 року на час дії Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року №1304-УІІ. - є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Разом з тим, судом помилково застосовано норми ст. 58 Конституції України, оскільки мораторій (відстрочення) не є помякшенням чи скасуванням відповідальності особи. Колегія суддів вважає, що з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції слід виключити посилання на норми ст. 58 Конституції України.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала судом постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

У липні 2016 року заявник звернувся в суд із заявою про відстрочку виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області по справі №340/173/13-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки від 20.12.2013року, посилаючись на дію мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, встановленого Законом України №1304-7 від 03.06.2014, який виключає можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, нерухомого майна, а саме, житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 66,1 кв.м., житловою площею 39,6кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Жаб'євська (Леніна), 192, смт. Верховина, Верховинського району Івано-Франківської області і належить йому на праві власності на час дії мораторію, тому просить відстрочити виконання даного рішення.

Ухвалою Верховинського районного суду від 22 серпня 2016 року заяву задоволено. Відстрочено виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області по справі №340/173/13-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки від 20.12.2013 року на час дії Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року №1304-VІІ.

На зазначену ухвалу представник ПАТ «Альфа-Банк» подав апеляційну скаргу, вважаючи її незаконною та постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково вважав, що для норм законодавства, якими передбачено мораторій застосовується ст. 58 Конституції України.

Вважає, що оскільки підстави для застосування вимог ст. 58 Конституції України відсутні, а рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки набрало законної сили 20.12.2013 року, тобто до прийняття ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд безпідставно застосував вимоги цього закону.

Посилання суду на постанову ВСУ від 25.03.2015 року у справі №6-44цс15 в якості правової позиції, апелянт вважає помилковим.

З цих підстав, ухвалу суду першої інстанції апелянт просить скасувати, та постановити нову про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційного суду заявник доводи апеляційної скарги заперечив.

Інші сторони в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, пояснення заявника, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.12.2013 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 66,1 кв.м., житловою площею 39,6кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Жабєвська (Леніна), 192, смт. Верховина, Верховинського району Івано-Франківської області та належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 30 квітня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Верховинської районної державної ноторіальної контори Павлюк 1.1., зареєстрованого в реєстрі за №310, та земельну ділянку площею 0,1500 га, що розташована смт. Верховина, Верховинського району Івано-Франківської області, яка належить відповідачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ №080435, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №79, кадастровий номер земельної ділянки №020010018 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки у спосіб , передбачений ст. 38 Закону України "Про іпотеку". Визначено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації не нижче 282119,52 грн., з них: житловий будинок - 190270,52 грн., земельної ділянки - 91849,00 грн. Дане судове рішення набрало законної сили 20.12.2013 року ( а.с.116-119 том 2 цивільної справи №340/173/13-4).

Задовольняючи заяву про відстрочення виконання рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області не виконане, закон покращує умови та виконання рішення суду для відповідача (ст. 58 Конституції України) і має зворотню силу. Судом також враховано позицію, викладену в правовому висновку Верховного Суду України від 25 березня 2015 року №6-44цс15, що відповідно до ст.367-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами при застосуванні зазначених норм права.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 66,1 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Жабєвська (Леніна), 192, смт. Верховина, Верховинського району Івано-Франківської області на який рішенням суду звернено стягнення, використовується як місце постійного проживання ОСОБА_2 та його сімї. Іншого нерухомого житлового майна в заявника немає, про що свідчить довідка виконкому Верховинської селищної ради №1979 від 14.07.2016 року (а.с 186 т.2).

Згідно ст. 5 Закону України "Про іпотеку", майно передане в іпотеку не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Підсумовуючи вище описане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок про наявність підстав для задоволення заяви про відстроченння виконання рішення апеляційного суду про звернення стягнення на предмет іпотеки від 20.12.2013 року на час дії Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року №1304-УІІ. - є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Разом з тим, судом помилково застосовано норми ст. 58 Конституції України, оскільки мораторій (відстрочення) не є помякшенням чи скасуванням відповідальності особи. Колегія суддів вважає, що з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції слід виключити посилання на норми ст. 58 Конституції України.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала судом постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного банку «Альфа-Банк» відхилити.

Ухвалу Верховинського районного суду від 22 серпня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_3