Дата документу 20.10.2016 Справа № 554/1405/16-ц
Справа №554/1405/16-ц
Провадження №2/554/1360/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

судді Чуванової А.М.

при секретарях Юркіній Ю.Є., Садошенко М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Східно-Український банк «Грант» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство «Східно-український банк «Грант» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач свої вимоги мотивує тим, що згідно умов кредитного договору №28 від 13.12.2007 року, укладеного між Акціонерним Східно-Українським Банком «Грант» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Східно-Український банк «Грант») та ОСОБА_1, банк зобовязувався надати ОСОБА_1 кредит на споживчі цілі у розмірі 20000 доларів США на термін до 12.12.2009 року, зі сплатою 14% річних за користування кредитними коштами, при простроченні повернення кредиту 30% річних, а позичальник зобовязувався повернути банку суму отриманого ним кредиту в повному обсязі, а також сплатити відповідні проценти і виконати всі інші зобовязання за цим договором. У подальшому між сторонами укладались додаткові угоди до кредитного договору, згідно яких термін повернення споживчого кредиту подовжувався, а відсоткова ставка збільшувалась та зменшувалась у відповідному порядку. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, 14.12.2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, предметом якого була двокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 34,0 кв.м, житловою площею 25,8 кв.м. Незважаючи на те, що строк, на який надавався споживчий кредит, сплинув ще 01.12.2015 року, на даний час загальна сума заборгованості за кредитним договором відповідачем не погашена та станом на 01.02.2016 року складає 9840,09 доларів США, з них: основна сума споживчого кредиту 8201,76 доларів США, заборгованість по процентах за користування споживчим кредитом 877,85 доларів США, пеня 760,48 доларів США, що становить 267983,61 гривень ( за офіційним курсом НБУ станом на 24.02.2016 року 2723,3858 гривень за 100 доларів США). Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив звернути стягнення на зазначений предмет іпотеки, шляхом продажу вказаної квартири на прилюдних торгах, проведених відповідно до діючого законодавства у межах процедури виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 10.06.2016 року за клопотанням представника відповідача по справі було призначено судово-економічну експертизу, провадження у справі було зупинено.

Від експерта надійшло повідомлення про неможливість надання висновку з-за не оплати відповідачем, тому суд ухвалою від 26.08.2016 року відновив провадження у справі.

Представник позивача до суду не зявився, в наданій до суду заяві просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує.

Відповідач, його представник до суду неодноразово не зявлялися, про місце та час слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заяви про розгляд справи за їх відсутності від відповідача та представника не надходили. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та його представника, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 13.12.2007 року між Акціонерним Східно-Українським Банком «Грант» (правонаступником якого є Публічного акціонерного товариства «Східно-Український банк «Грант») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №28, згідно якого банк надав ОСОБА_1 кредит на споживчі цілі у розмірі 20000 доларів США на термін до 12.12.2009 року, зі сплатою 14% річних за користування кредитними коштами, при простроченні повернення кредиту 30% річних, позичальник зобовязувався повернути банку суму отриманого ним кредиту в повному обсязі, а також сплатити відповідні проценти і виконати всі інші зобовязання за цим договором. У подальшому між сторонами укладались додаткові угоди до кредитного договору, згідно яких термін повернення споживчого кредиту подовжувався, а відсоткова ставка збільшувалась та зменшувалась у відповідному порядку (а.с.13-22, 23-29).

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, 14.12.2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, предметом якого була двокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 34,0 кв.м, житловою площею 25,8 кв.м. Згідно п.6 Іпотечного договору майно, що передається в іпотеку, оцінюється сторонами у сумі 210000 гривень (а.с.34-37).

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором, у відповідача станом на 01.02.2016 року створилась заборгованість, яка складає 9840,09 доларів США, з них: основна сума споживчого кредиту 8201,76 доларів США, заборгованість по процентах за користування споживчим кредитом 877,85 доларів США, пеня 760,48 доларів США, що становить 267983,61 гривень ( за офіційним курсом НБУ станом на 24.02.2016 року 2723,3858 гривень за 100 доларів США) (а.с.33 розрахунок заборгованості).

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення вимог стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві.

Виходячи з того, що ОСОБА_1 не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, позивач мав право на звернення з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку.

Таким чином, зазначеним Законом введено мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, які є предметом іпотеки та забезпечують виконання зобовязань позичальниками за валютними кредитами.

При цьому мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, які є предметом іпотеки та забезпечують виконання зобовязань позичальниками за валютними кредитами, не може бути підставою для відмови в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, а поширюється лише на виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, його примусову реалізацію з прилюдних торгів в ході виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Східно-Український банк «Грант» про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню, оскільки відповідач належним чином не виконує умови вказаного вище кредитного договору щодо повернення кредитних коштів.

Відповідно до ст. 4 Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

ПАТ «Східно-Український банк «Грант» не було надано суду доказів на підтвердження того, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що є предметом іпотеки, не підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відтак, рішення суду не підлягає виконанню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (постанова Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6-57цс15).

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 4019,75 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,60,212-215 ЦПК України, ст.ст.526,611 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Східно-Український банк «Грант» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 34,0 кв.м, житловою площею 25,8 кв.м, яка згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.09.1994 року належитьОСОБА_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №28 від 13.12.2007 року, укладеного між Акціонерним Східно-Українським Банком «Грант» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Східно-Український банк «Грант») та ОСОБА_1, яка станом на 01.02.2016 року становила 9840,09 доларів США, з них: основна сума споживчого кредиту 8201,76 доларів США, заборгованість по процентах за користування споживчим кредитом 877,85 доларів США, пеня 760,48 доларів США, що становить 267983,61 гривень ( за офіційним курсом НБУ станом на 24.02.2016 року 2723,3858 гривень за 100 доларів США), та за іпотечним договором від 14.12.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_2, реєстровий №5501, та договорами про зміну його умов від 10.12.2010 року, 07.12.2011 року, 25.12.2012 року, укладеними між ПАТ «Банк «Грант» та ОСОБА_1, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

Виконання рішення зупинити до припинення дії Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : А.М.Чуванова