22-ц/775/745/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції Шатілова Л.Г.
Номер провадження 22-ц/775/745/2016(м)
Категорія 27 Доповідач Барков В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Лісового О.О.,

Гаврилової Г.Л.,

секретар Зал Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 серпня 2016 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Українській Міжнародний банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2014 року позивач публічне акціонерне товариство «Перший Українській Міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Посилався на те, що ПАТ «ПУМБ» 28 вересня 2006 року на підставі договору № 502791 видало ОСОБА_2 кредит в розмірі 31 500 доларів США з відсотковою ставкою за користування кредитом 12,50% строком до 28 вересня 2013 року. Для забезпеченням виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором між ПАТ «ПУМБ» і ОСОБА_6 28 вересня 2016 року укладено іпотечний договір № 5021089 на підставі якого останній передав в іпотеку банку АДРЕСА_1 яка належала йому на праві власності. Іпотекодавець ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тому позивач просив залучити до участі у справі в якості відповідачів його спадкоємців, які фактично прийняли спадщину, дружину ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 У зв'язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, станом на 11 грудня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 38 217 доларів 49 центів США і 107 381 грн. 71 коп., з яких: 21 758 доларів 80 центів США - заборгованість за кредитом, 16 458 доларів 69 центів США - заборгованість за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом, 6 862 доларів 77 центів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11 листопада 2014 року становить 107 381 грн. 71 коп. - пеня за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом. Тому в рахунок погашення заборгованості зазначеної ОСОБА_2 позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною продажу на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час проведення виконавчих дій, а також стягнути з відповідачів витрати на оплату судового збору у розмірі 3 654 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 лютого 2015 року замінено відповідача ОСОБА_6 на належних співвідповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 серпня 2016 року позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «ПУМБ» за кредитним договором № 5020791 від 28 вересня 2006 року станом на 11 грудня 2014 року у загальному розмірі 38 217 доларів США 49 центів США та 18 623 грн. 87 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_6, відповідно до свідоцтва про право власності, серії НОМЕР_1 від 25 серпня 2005 року, виданого Маріупольською міською радою, визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною продажу 229 457 грн.

В задоволенні решти частини позовних вимог ПАТ «ПУМБ» відмовлено.

Роз'яснено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», виконанню не підлягає.

Рішення суду в частині реалізації права на продаж предмета іпотеки на час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» виконанню не підлягає.

Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПУМБ» судовий збір за подачу позову до суду у розмірі 3 178 гривень 98 коп.; судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23 лютого 2015 року у розмірі 1 589 грн. 49 коп.; судовий збір за подачу касаційної скарги на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 травня 2015 року у розмірі 2 224 грн. 59 коп., судовий збір за подачу заяви до Верховного Суду України у розмірі 4 132 грн. 50 коп. - по 3 708 грн. 52 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, представника позивача ПАТ «ПУМБ» Дяконової К.І., яка заперечувала проти задоволення скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно із ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, які проживали разом з іпотекодавцем на день його смерті, фактично прийняли у спадщину передану ним в іпотеку квартиру, а відтак до них перейшли обов'язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.

З таким висновком не можна не погодитися.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 вересня 2006 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 5020791 за умовами якого останній отримав кредит в сумі 31 500 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом 12,50% на строк до 28 вересня 2013 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором між банком та ОСОБА_6 28 вересня 2006 року був укладений договір іпотеки № 5021089 за умовами якого останній передав в іпотеку банку трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 56,2 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності від 25 серпня 2005 року.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 обов'язків за кредитним договором, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 листопада 2010 року, яке набрало законної сили 03 лютого 2011 року, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПУМБ» було стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 25 015 доларів США 27 центів США та 24 118 грн. 77 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 190 доларів США 70 центів і 183 грн. 94 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., а разом - 25 205 доларів США 97 центів США та 24 422 грн. 71 коп. (т. 1 а.с.29).

Зазначене рішення суду не виконано. Станом на 11 грудня 2014 року заборгованість складає: 38 217 доларів США 49 центів США і 107 381 грн. 71 коп., з яких: 21 758 доларів США 80 центів США - заборгованість за кредитом, 16 458 доларів США 69 центів США - заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом, 6 862 доларів США 77 центів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11 листопада 2014 року становить 107 381 грн. 71 коп., - пеня за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом (т. 1 а.с. 8-14).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 27 лютого 2009 року, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області (т. 1 а.с. 60).

Відповідно інформації голови ЖБК «Південний» разом із ОСОБА_9 на час його смерті постійно проживали дружина ОСОБА_3 та сини ОСОБА_2 і ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 72), які відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину та про свою відмову від спадщини не заявили, оскільки за даними Спадкового реєстру спадкова справа щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 відсутня (т. 1 а.с.70-71).

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 1267 ЦК України їх частки у спадщині є рівними.

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України.

Так, згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, за змістом ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Проте якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені у ст.ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до цих норм такими підставами є порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Неналежне виконання боржником ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором підтверджується, як рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 листопада 2010 року, так і розрахунком заборгованості.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-1935цс15 положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку" судова палата у цивільних справах Верховного Суду України приходять до правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України "Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Укладаючи договір іпотеки, його сторони визначили вартість предмета іпотеки в розмірі 229 457 грн., яку суд першої інстанції і вказав у своєму рішенні, як початкову ціну продажу.

Відповідачі, які заперечували проти такої оцінки спірної квартири, не були позбавлені можливості заявити відповідне клопотання про проведення нової оцінки предмета іпотека в судовому засіданні суду першої інстанції, проте таким своїм правом не скористалися і тому доводи апеляційної скарги в частині неправильного визначення вартості спадкового майна є безпідставними.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги і щодо подвійного стягнення заборгованості, оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 листопада 2010 року стягнута заборгованість з позичальника, а в цій справі звертається стягнення а предмет іпотеки в рахунок погашення цієї заборгованості.

Доказів, які б підтверджували часткове виконання вказаного рішення суду, а отже і зменшення загального розміру заборгованості, відповідачами всупереч вимогам ч. 3 ст. 10 ЦПК України суду не надано.

Не надано таких доказів і апеляційному суду.

З огляду на правову позицію, викладену Верховним Судом України у справі № 6-53цс14 є також безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що позивач не звертався до відповідачів із вимогою про сплату боргу, оскільки як роз'яснив Верховний Суд України, словосполучення «пред'явлення вимоги» слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги.

Інші доводи апеляційної скарги не приводять апеляційний суд до висновку про порушення або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з якими законодавство пов'язує можливість скасування чи зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді В.М. Барков

О.О. Лісовий

Г.Л. Гаврилова