АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2279/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Кравчук В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівДемченка В. А., Василенко Л. І.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 29 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Журавської сільської ради Шполянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

19 травня 2014 року ОСОБА_7 звернувся в суд з позовом до Журавської сільської ради Шполянського району Черкаської області, про визнання права власності на спадкове майно.

В обгрунтування позовних вимог, позивач вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивача ОСОБА_8. Позивач являється спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька ОСОБА_8

Після смерті ОСОБА_8 залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 1,53 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, нормативною вартістю 45819 грн., розташована в межах Журавської сільської ради Шполянського району Черкаської області, яка належала ОСОБА_8 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданого Шполянською районною державною адміністрацією 02 листопада 2004 року, зареєстрованого за № 428, який є втраченим, про що зроблено відповідне оголошення в газеті «Шполянські вісті» від 16 травня 2014 року.

Нотаріус не може видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом, поскільки втрачений оригінал державного акта на землю. Враховуючи вказані обставини, позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом, просив визнати за ним право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті його батька ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Журавка, Шполянського району, Черкаської області, актовий запис про смерть № 1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року по Ярославській сільській раді Шполянського району Черкаської області, а саме на: земельну ділянку площею 1,53 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, нормативною вартістю 45819 грн., розташовану в межах Журавської сільської ради Шполянського району Черкаської області, а судові витрати залишити на рахунку позивача.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 29 травня 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті його батька ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Журавка, Шполянського району Черкаської області, актовий запис про смерть № 1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року по Ярославській сільській раді Шполянського району Черкаської області, а саме на: земельну ділянку площею 1,53 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, нормативною вартістю 45819 грн., розташовану в межах Журавської сільської ради Шполянського району Черкаської області, яка належала ОСОБА_9 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, виданого Шполянською районною державною адміністрацією 02 листопада 2004 року, зареєстрованого за № 428, який є втраченим.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 29 травня 2014 року як незаконне та закрити провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_10 та визнаючи за ним право власності на спадкове майно - земельну ділянку, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_10 є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька ОСОБА_11, то у відповідності зі ст. 1261 має право в першу чергу на спадкування земельної ділянки, розташованої в межах Журавської сільської ради.

З такими висновками суду колегія не може погодитись виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суд з позовом до Журавської сільської ради Шполянського району Черкаської області, про визнання права власності на спадкове майно.

Згідно актового запису про смерть №1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_8(а.с. 3).

Відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства позивач являється сином ОСОБА_8.(а.с.6).

Після смерті ОСОБА_8 залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 1,53 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, нормативною вартістю 45819 грн., розташована в межах Журавської сільської ради Шполянського району Черкаської області, яка належала ОСОБА_8 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданого Шполянською районною державною адміністрацією 02 листопада 2004 року, зареєстрованого за № 428, який є втраченим, про що зроблено відповідне оголошення в газеті «Шполянські вісті» від 16 травня 2014 року(а.с.7, 11).

Нотаріус не видав позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки був втрачений оригінал державного акта на землю.

Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Однак, як вбачається з матеріалів, доданих до апеляційної скарги, 04 січня 2013 року ОСОБА_11 зробив заповітне розпорядження, яким заповів ОСОБА_6 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,53 га, належну йому на підставі Державного акта НОМЕР_2, виданого 02.11.2004 року Шполянською районною державною адміністрацією. Даний заповіт був посвідчений державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним В.В. і зареєстрований в реєстрі №6 . Даний заповіт не був змінений чи відмінений по день смерті спадкодавця (а.с. 36).

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок її смерті.

Відповідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений тривалістю в шість місяців.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до довідки Ярославської сільської ради Шполянського району Черкаської області від 18 вересня 2013 року №132 на час відкриття спадщини ніхто з ОСОБА_8 не проживав та не був прописаний(а.с. 40).

05 березня 2013 року о 11 год. 33 хв. ОСОБА_6 подав до Шполянської державної нотаріальної контори заяву за №84 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8.(а.с.39).

Таким чином, ОСОБА_6 звернувся до нотаріальної контори в межах встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Проте, суд не з'ясував коло спадкоємців, які прийняли спадщину, та чи взагалі наділений позивач правом на отримання у власність земельної ділянки спакодавця в порядку спадкування, оскільки за наявності спадкоємця по заповіту, спадкоємці по закону, що мають право на спадкування майна у першу чергу, втрачають право на отримання спадщини взагалі, за виключенням осіб, що мають право на обов'язкову частку, відповідно до вимог ст.1241 ЦК України.

Крім того, суд першої інстанції, не витребував у позивача офіційний документ - обґрунтовану постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії: видачі свідоцтва про право на спадщину, яка б слугувала б належним доказом про порушення його законних прав та підставу звернення до суду за їх захистом.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4)порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не було встановлено всіх обставин справи, тому прийшов до передчасного висновку, що позивач є єдиним можливим спадкоємцем, що призвело до ухвалення помилкового рішення з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.

Тому враховуючи, що суд першої інстанції, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, допустив неповноту розгляду справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, розглянув позов не притягнувши належного відповідача та невірно застосував норми матеріального права, рішення суду належить скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_7 до Журавської сільської ради Шполянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів , -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 29 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Журавської сільської ради Шполянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно,- скасувати та ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_7 до Журавської сільської ради Шполянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :