Справа № 495/2483/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/2483/16-ц

за позовом ОСОБА_1

до Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області

про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

В С Т А Н О В И В :

04.04.2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі по тексту відповідач) про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.1-5).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.04.2016 року відкрито провадження по справі № 495/2483/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Справу призначено до розгляду (а.с.18).

Так, позивач просить суд:

- встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ОСОБА_2, який помер 08 вересня 2008 року, на час його смерті, тобто факт постійного проживання разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини, за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Стара Царичанка, вулиця Шевченка, будинок № 46;

- визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1, додатковий строк у три місяці для подання до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2, який помер 08 вересня 2008 року.

Позивач ОСОБА_1, в судове засідання не зявилася, але її представник ОСОБА_3, подав до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги ОСОБА_1підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності (а.с.22).

Представник відповідача Староцаричанської СР, в судове засідання не з'явився, але від сільського голови на адресу суду надійшов лист, згідно якого заперечень не має та просить суд розглянути справу без присутності представника сільської ради (а.с.20-21).

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 народилася 01.02.1973 року у с. Стара Царичанка Білгород-Дністровського району Одеської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що підтверджується виданим 06.03.1996 року паспортом серії КЕ № 194305 та виданою 26.01.1999 року довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с.6-7).

20.10.1995 року між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб Староцаричанською сільською радою народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №11, що підтверджується виданим 20.10.1995 року свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №017345 (а.с.8).

08 вересня 2008 року у віці 41 року помер чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 162140 від 08 вересня 2008 року, виданим Староцаричанською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис за № 40 (а.с.9).

Після смерті чоловіка ОСОБА_1 ОСОБА_2, відкрилась спадщина, зокрема у вигляді земельної ділянки площею 3,04 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, колишнє КСП «Розквіт» масив № 17, ділянка № 759, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 31.01.2003 року, серії ІІІ-ОД №058096, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4660 (а.с.11-13).

Чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_2, був зареєстрований за адресою його власного житлового будинку, а саме за адресою: вулиця Леніна, 5 в с. Стара Царичанка Білгород-Дністровського району Одеської області, що підтверджується довідкою Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №124/02-21 від 26.02.2016 року (а.с.15).

В свою чергу, ОСОБА_1 постійно зареєстрована за адресою власного житлового будинку, а саме за адресою: вулиця Шевченка, 46 в с. Стара Царичанка Білгород-Дністровського Одеської області, що підтверджується довідкою Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №103/02-21 від 17.02.2016 року (а.с.14).

Разом із тим, за твердженням позивача, з моменту укладення шлюбу і по день смерті ОСОБА_2, ОСОБА_1 проживала разом з ним в власному житловому будинку, де і вела з ним спільне господарство, а після хоронила його та похорони здійснювала за власні кошти.

Як стверджує позивач, після смерті чоловіка ОСОБА_1 ОСОБА_2, позивачка продовжує проживати у житловому будинку, в якому жила разом із чоловіком, а також стала управляти його майном, доглядає за житловим будинком, присадибною ділянкою, утримує земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського господарства площею 3,04 га, тобто після смерті чоловіка ОСОБА_1 ОСОБА_2, позивач фактично прийняла у спадщину зазначену земельну ділянку, оскільки отримує орендну плату у виді натуроплати від орендаря за користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини першої статті 234 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України).

Згідно із ч.2 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», спори про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що має юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Як вбачається з вимог ОСОБА_1 та було вище зазначено, остання просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ОСОБА_2, який помер 08 вересня 2008 року, на час його смерті, тобто факт постійного проживання разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини, за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Стара Царичанка, вулиця Шевченка, будинок № 46.

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Із вказаних в законі ознак сім'ї є спільність проживання, спільний побут її членів та основною юридичною ознакою сім'ї є те, що її членів пов'язують взаємні права та обов'язки. Дані ознаки виражені, зокрема, у спільному веденні господарства, влаштуванні відпочинку, набутті певних речей, комплексі взаємних особистих немайнових та майнових прав та обов'язків, які за своєю природою є сімейно-правовими та встановлюються сімейним законодавством і пов'язують учасників сімейних відносин своєрідними правовими зв'язками, тощо.

Матеріалами справи встановлено, що в період життя з 20.10.1995 року по 08.09.2008 року, тобто на протязі більш як 5 (пять) років, ОСОБА_1 постійно проживала однією сімєю разом із ОСОБА_2за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Стара Царичанка, вулиця Шевченка, будинок № 46, в тому числі і на час відкриття спадщини 08.09.2008 року, після смерті ОСОБА_2

Між тим, на даний час без встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 однією сімєю разом із спадкодавцем ОСОБА_2, за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Стара Царичанка, вулиця Шевченка, будинок № 46, позивач позбавлений можливості оформити та отримати свідоцтво про право на спадщину, що відкрилась після смерті 08.09.2008 року ОСОБА_2

Крім того, після смерті 08.09.2008 року ОСОБА_2, спадкоємець за законом четвертої черги, ОСОБА_1, не встигла в шестимісячний термін, що встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України, звернутися до нотаріальної контори за оформленням та отриманням свідоцтва про право на спадщину.

Так, за твердженням ОСОБА_1, вона пропустила строк на звернення до нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті 08.09.2008 року ОСОБА_2 у зв ?язку з тим, що односельчани впевнювали її в тому, що за таких обставин вона можу в будь-який момент звернутися до нотаріуса із заявою для оформлення спадщини, окрім того, в сільській раді ОСОБА_1 розяснили, що оскільки вона постійно проживала разом із своїм чоловіком на час його смерті, то за таких обставин вона вже вважається такою, що прийняла спадщину з моменту його смерті.При цьому, так сталося, що в силу постійної хвороби, знаходження на стаціонарному лікуванні в лікарні, а також смерті чоловіка, що також відкладалося тяжким тягарем на моральному та психологічному стані позивача, також веденням домашнього господарства з метою втримання хоч якогось додаткового доходу, щоб утримувати себе в цей вкрай тяжкий та скрутний час для переважної більшості простих людей нашої країні, внаслідок скрутного матеріального становища ОСОБА_1 не мала можливості звернутися за правовою консультацією до фахівців у галузі права, щоб прийняти правильне рішення та своєчасно не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_2.

Згідно із листом завідувача Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 від 18.02.2016 року № 269/02-17, при зверненні до нотаріальної контори з метою оформлення та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, ОСОБА_1 було відмовлено у зв'язку із пропуском шестимісячного терміну, що встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України. Рекомендовано звернутися до суду (а.с.10).

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно із ст.1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст.1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкоємцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Спадкоємцем четвертої черги за законом являється позивачка.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, спадкоємцями четвертої черги після померлого 08.09.2008 року ОСОБА_2 за законом являється ОСОБА_1

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строку у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК.

Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі уразі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Пунктами 2.20, 2.21 ОСОБА_6 Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року встановлено наступне.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними:

- тривалу хворобу;

- перебування спадкоємця тривалий час за межами України;

- відбування покарання в місцях позбавлення волі;

- перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо.

Матеріалами справи встановлено той факт, що позивачі строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори пропустили з поважних причин, що документально підтверджено.

Крім того, на даний час спадкоємець ОСОБА_2 (померлого 08.09.2008 року) ОСОБА_1, фактично вступила у вищезазначену спадщину, оскільки з померлим проживала однією сімєю та вела спільне господарство. На сьогоднішній день позивач продовжує доглядати земельну ділянку, що належав спадкодавцю ОСОБА_2, оскільки отримує орендну плату у вигляді натуроплати від орендаря за користування земельною ділянкою.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1, у зв'язку з чим її позовна заява до Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 328, 1216, 1217, 1258, 1264, 1268, 1270, 1272 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 58, 60, 157, 197, 208, 209, 212-215, 218, 234, 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ОСОБА_2, який помер 08 вересня 2008 року, на час його смерті, тобто факт постійного проживання разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини, за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Стара Царичанка, вулиця Шевченка, будинок № 46.

Визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1) додатковий строк у три місяці для подання до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2, який помер 08 вересня 2008 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний Одеської області суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко