Справа № 159/3934/16-ц
Провадження № 6/159/33/16
У Х В А Л А

щодо визначення розміру частки боржника в майні

28 жовтня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі

головуючої судді Восковської О.А.

при секретарі - Панечко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Ковеля подання старшого державного виконавця Ковельського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визначення частки майна боржника у спільному майні, -

в с т а н о в и в :

Старший державний виконавець Ковельського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 звернулась у Ковельський міськрайонний суд Волинської області з поданням про визначення частки боржника у спільному майні. Подання мотивоване тим, що постановами ст.державного виконавця Ковельського ВДВС ГТУЮ ОСОБА_1 від 17.05.2016 року №51125982 та №51125857 було відкрито виконавчі провадження на підставі виконавчих листів, відповідно, №2-7443 від 19.10.2004 року та № 161/21970/13-ц від 07.05.2014 року, по виконанню рішень Луцького міськрайонного суду Волинської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дочки та повнолітньої дочки, яка навчається. Такі виконавчі листи знаходились на виконанні в Луцькому ВДВС, Демидівському ВДВС РУЮ Рівненської області, а після вибуття відповідача (боржника) у Ковельский район, такі виконавчі листи були направлені на примусове виконання до Ковельського ВДВС із урахуванням того, що в селі Поворськ Ковельського району за боржником рахується у власності нерухоме майно житловий будинок та земельна ділянка. Як вказує у поданні державний виконавець, заборгованість ОСОБА_2 по аліментах за вище згаданими виконавчими листами станом на 01.05.2016 року становить 29744,87 грн. (за обома виконавчими листами). 06.06.2016 року державним виконавцем ВДВД Демидівського РУЮ Рівненської області Желтухою Н.М. було винесено постанову №43544658 про накладення арешту на майно боржника та заборону відчудження усього рухомого та нерухомого майна останнього, із урахуванням наявної заборгованості по сплаті аліментів. У поданні вказано, що, згідно Інформаційної довідки №60330207 від 31.05.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчудження об»єктів нерухомого майна, за боржником ОСОБА_2 зареєстровано на праві приватної власності житловий будинок №21 по вулиці Київській в селі Поворськ Ковельського району Волинської області з часткою 1/1. Також, у поданні зазначено про те, що за договорами купівлі-продажу від 03.06.2002 року ОСОБА_2 придбав земельну ділянку площею 0,31 га та цілий житловий будинок №21 по вулиці Київській в селі Поворськ Ковельського району Волинської області і таке право власності було набуте боржником під час перебування в шлюбі з стягувачем ОСОБА_3, з якою він встапив у шлюб 20.11.1982 року та розірвав шлюб 07.04.2005 року. Покликаючись на норми ЦК України, СК України та ЗУ «Про власність», державний виконавець вказує про те, що вище згадані житловий будинок та земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_3, частки їх у такому майні є рівними і з метою звернення стягнення на майно боржника необхідним є визначення частки боржника у такому майні.

Старший державний виконавець Ковельського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 у судове засідання не з»явилась, хоча нележним чином була повідомлена про час та місце судового розгляду внесеного нею подання. Подала суду письмову заяву, в якій прохає проводити розгляд подання у її відсутності і при вирішенні такого подання покладається на розсуд суду.

Стягувач (позивач) ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 у судове засідання не з»явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду подання. Подали суду письмову заяву про розгляд подання у їх відсутності, вказавши, що не заперчують проти задоволення такого подання.

Боржник (відповідач) ОСОБА_2 у судове засідання не з»явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду подання. Про причини неявки суду не повідомив.

Суд, вивчивши матеріали подання, відмовляє у його задоволенні з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи №159/3969/16-ц, а саме з постанов старшого державного виконавця Ковельського ВДВС ГТУЮ ОСОБА_1 від 17.05.2016 року №51125982 та №51125857, були відкриті виконавчі провадження на підставі виконавчих листів, відповідно, №2-7443 від 19.10.2004 року та № 161/21970/13-ц від 07.05.2014 року, по виконанню рішень Луцького міськрайонного суду Волинської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дочки та, в подальшому, повнолітньої дочки, яка навчається, і такі виконавчі листи знаходяться на примусовому виконанні в Ковельському ВДВС ГТУЮ у Волинській області.

Відповідно до ст.379 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Як убачається з Інформаційної довідки №60330207 від 31.05.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчудження об»єктів нерухомого майна та Технічного паспорту на об»єкт нерухомого майна, цілий житловий будинок №21 по вулиці Київській в селі Поворськ Ковельського району та земельна ділянка належить на праві приватної власності ОСОБА_2, частка його у вказаному майні становить 1 /1 і таке нерухоме майно було набуто ним за договором купівлі-продажу, а 06.06.2016 року державним виконавцем ВДВД Демидівського РУЮ Рівненської області Желтухою Н.М. було накладено арешт та заборону відчудженні на вказане майно, - згідно постанови №43544658.

Будь-яких доказів, які б спростовували наведені вище та встановлені судом обставини справи сторонами та іншими зацікавленими особами у справі суду не надано.

Відтак, судом встановлено, що частка боржника ОСОБА_2 у майні житловому будинку та земельній ділянці, на які вже було накладено арешт державним виконавцем, становить 1/1 і таке майно належить боржнику на праві приватної власності, яке зареєстровано за останнім у встановленому законом порядку. Таке право приватної власності боржника на вказане майно ніким не оспорювалось і не було визначено іншої його частки у такому майні, у тому числі, шляхом передачі ним (власником) такого права іншій особі шляхом відчудження майна у будь-який спосіб.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні і таке обмеження у його здійсненні може бути лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Покликання державного виконавця, - як на підставу внесеного ним подання, - на норми СК України, зокрема, на статтю 60 такого Закону, а також на ч.3 ст.368 ЦК України, за якими усе набуте подружжям за час шлюбу майно належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, не є підставою для задоволення такого подання, оскільки, як встановлено вище, на таке нерухоме майно (житловий будинок і земельну ділянку) уже накладено арешт і, з урахуванням положень ст.ст.60-63 СК України, інший з подружжя у даному випадку стягувач ОСОБА_3 не позбавлений права на звернення до суду з позовом про зняття арешту з частки майна, яке належить їй на праві спільної сумісної власності подружжя і на яке уже накладено арешт державним виконавцем, у випадку, якщо вона вважає, що такими діями державного виконавця (накладенням арешту на нерухоме майно) порушено її особисті майнові права. При цьому, відповідно до ч.1 ст.70 СК України, частки майна дружини і чоловіка у майні, що є об»єктом спільної сумісної власності подружжя є рівними, однак, відповідно до ч.2 та ч.3 згаданої норми Закону, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, не достатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У будь-якому випадку зазначені обставини підлягають з»ясуванню в межах цивільного спору щодо зняття арешту з майна, оскільки на таке майно уже накладено арешт про що було встановлено вище.

Не вірним є і покликання державного виконавця у своєму поданні на ст.366 ЦК України, яка передбачає можливість звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковійвласності, оскільки, як встановлено вище, згадане нерухоме майно житловий будинок і земельна ділянка не перебувають у спільній частковій власності і титульним власником такого майна є виключно боржник ОСОБА_2 Якщо ж згадане майно набуте сторонами за час шлюбу, то, відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України та ст.60 СК України, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок та підстави звернення стягнення на частку майна, що є у спільній сумісній власності регулюється ст.371 ЦК України.

Пункотом 8 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» передбачено можливість звернення державного виконавця до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, однак, як зазначено судом вище, на таке майно вже накладено арешт та встановлено заборону його відчудження, що дає право державному виконавцю звернути стягнення на усе вказане вище нерухоме майно боржника, а не на частку такого майна і зверненя такого стягнення на вказане майно не потребує визначення частки майна боржника у майні, єдиним титульним власником якого на даний час являється сам боржник. Із урахуванням наведеного, внесення державним виконавцем подання про визначення частки майна боржника у згаданому нерухомому майні є безпідставним і не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.3-14,208-210,212-214,293,294,379 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні подання старшого державного виконавця Ковельського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 у майні, а саме земельній ділянці та житловому будинку, що знаходяться за адресою Волинська область, Ковельський район, село Поворськ, вулиця Київська, 21, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Волинської області протягом п»яти днів з дня її проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми під час проголошення ухвали в цей же строк з дня отримання копії ухвали суду.

ГоловуючаОСОБА_5