18.10.2016 227/3294/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 жовтня 2016 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Притуляка С.А.,

при секретарі - Коверченковій М.О.,

позивач - не зявилася,

відповідачі - не зявивилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому просить визнати їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обгрунтування пощзовних вимог зазначила, що є основним квартиронаймачем квартири, після смерті матері, яка розташована за адресою: вул. Південна (Фрунзе), 4/13 у м. Білицьке Добропільського району Донецької області, що підтверджується копією особового рахунку. У вищезазначеній квартирі з 30.03.1990 року та з 22.01.2003р. також зареєстровано братів позивача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Відповідачі у вказаній квартирі не проживають декілька років, участі в утриманні житла та в сплаті комунальних послуг не приймають, позивач змушена сплачувати за комунальні послуги з розрахунку кількості зареєстрованих в квартирі осіб, що негативно впливає на її матеріальне становище.

Позивач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте звернулася до суду із заявою про розгляд справи в її відсутність, позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує, просила розглянути справу за наявними матеріалами, без виклику свідків.

Відповідачі у судове засідання повторно не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судові повістки були направлені на адресу відповідача у відповідності до ст. 74 ЦПК України, однак доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи в його відсутність до суду не надав.

Отже на підставі ст.224 ЦПК України, у разі неявки відповідача, який належним чином повідомленим і від якого не надійшло повідомлення про причини не явки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів,якщо позивач не заперечую проти такого вирішення справи. Таким чином, суд визнав причини неявки відповідача неповажними та ухвалив розгляд справи провести у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до копії особового рахунку виданого Виконавчим комітетом Білицької міської ради №32735, основним квартиронаймачем квартири, яка розташована за адресою: вул. Південна (Фрунзе), 4/13 у м. Білицьке Добропільського району Донецької області, є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. За вищезазначеною адресою також зареєстровано братів позивача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Згідно відповіді Виконавчого комітету Білицької міської ради на запит щодо надання відомості про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідно до статті 16 Закону України «Про захист персональних даних» відносно: ОСОБА_2 останній зареєстрований за адресою:вул. Південна (Фрунзе), 4/13 у м. Білицьке Добропільського району, Донецької області.

Із долученого до матеріалів справи акту обстеження матеріально-побутового стану ОСОБА_1 за адресою: вул. Південна (Фрунзе), 4/13 у м. Білецьке Добропільського району, Донецької області, вбачається, що за вказаною адресою дійсно зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3, втім з 1998 року і по момент складання акту за даною адресою не проживають.

Згідно довідки ПП "Білицька ремонтно-експлуатаційна служба "Надія", ОСОБА_2 мешкає без реєстрації за адресою: м. Білицьке, вул.Паркова, 38/13.

Згідно статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України встановлені підстави звільнення від доказування, а саме: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 Житлового кодексу Української РСР визначається наступний порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням: визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Виходячи з положень ст. 71 ЖК України та роз'яснень, що містяться в пп. 10 і 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України", право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. В разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин (перебування у відрядженні, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) цей строк може бути продовжений судом.

Вивчивши матеріали справи і надані суду докази, враховуючи недоведеність поважності причин відсутності за місцем реєстрації відповідачів понад два роки, суд вважає, позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими і законними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 8, 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 213, 215, 223-227 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 322, 815 Цивільного кодексу України, ст.ст. 64, 71, 72 Житлового Кодексу Української РСР, ст.ст. 3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: вул. Південна (Фрунзе), 4/13 у м. Білицьке Добропільського району Донецької області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в рівних частинах судовий збір у сумі 551,21 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя С.А. Притуляк