Номер провадження: 22-ц/785/3421/16
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Драгомерецького М.М.

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: представника відповідачки ОСОБА_3, що діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2016 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, що діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про стягнення боргу за договорами позики із спадкоємця,

в с т а н о в и л а:

19 березня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 15.10.2012 року ОСОБА_8 позичив в нього в борг грошову суму у розмірі 220000 гривень, про що видаввідповідну розписку. В якості застави грошової позики були земельні ділянки площею 10,69 га, відповідно до державного акта на право власності на земельні ділянки НОМЕР_3. Одночасно 15.10.2012 року ОСОБА_8 також склав заповіт, за яким належні йому земельні ділянки №№ НОМЕР_6, НОМЕР_7 в масиві № 25 та №№ НОМЕР_8, НОМЕР_9 в масиві № 14, що розташовані на території Карналіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, загальною площею 10,69 га. заповів йому - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер, позичені грошові кошти не повернув. Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина. Ніхто зі спадкоємців не повідомляв його про відкриття спадщини. 24.10.2014 року він звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В. з заявою про прийняття спадщини за померлим ОСОБА_8 та видачу свідоцтва про право на спадщину на належні померлому земельні ділянки за заповітом. Ніхто з родичів ОСОБА_8 на той момент жодних заяв про прийняття спадщини нотаріусу не подавав. 16.02.2015 року він звернувся з заявою до приватного нотаріуса з вимогою видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом, але, приватний нотаріус листом № 33/02-14 від 16 лютого 2015 року повідомила про те, що видати йому свідоцтво не має можливості, так як є спадкоємець - малолітня донька померлого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка має право на обов'язкову частку. Він не знав про те, що є спадкоємець малолітня дитина, яка прийняла спадщину. Таким чином, тільки 16.02.2015 року, він, як кредитор спадкодавця, дізнався про те, що є спадкоємці, які прийняли спадщину за ОСОБА_8 і до яких він може пред'явити вимоги про сплату боргу за розпискою.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 526, 530, 625, 1046, 1049, 1218, 1219, 1281, 1282 ЦК України, позивач ОСОБА_6 просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_3, яка діє від імені неповнолітньої ОСОБА_4, на його користь суму боргу в розмірі 220000 гривень за невиконання грошового зобов'язання спадкодавцем ОСОБА_8, та витрати по сплаті судового збору в сумі 2200 гривень (а.с. 3-5).

Представник відповідачки ОСОБА_3, яка дії в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, - ОСОБА_5, проти позову заперечувала й в своїх письмових та усних поясненнях зазначала, що про існування боргу відповідачу ОСОБА_3 не було відомо. Позивач ОСОБА_6 особисто був присутній на похоронах ОСОБА_8 й знав про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 Позивач знав, що у померлого є дочка ОСОБА_4, яка є спадкоємцем першої черги за законом. 03 березня 2015 року позивач пред'явив вимоги про сплату боргу в сумі 220000 грн. без з'ясування вартості спадкової маси та з пропуском шестимісячного строку від дня коли дізнався про відкриття спадщини. У даному випадку позивач позбавляється права вимоги по сплаті боргу із спадкоємця ОСОБА_4 (а.с. 41-43).

Рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову відмовлено (а.с. 106-108).

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушені норми процесуального та матеріального права, а саме, судом першої інстанції не було враховано, що про існування боргу спадкодавця відповідачу було відомо, але вона не повідомила його про те, що збирається прийняти спадщину, про це він дізнався 16 лютого 2015 року, 05 березня 2015 року пред'явив до неї вимоги про сплату боргу спадкодавця, тому суд помилково застосував до спірних правовідносин ч. 2 ст. 1281 ЦК України, а необхідно було керуватися ч. 3 ст. 1281 ЦК України (а.с. 180-181).

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_5, просила скаргу відхилити у зв'язку з безпідставністю її доводів.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7, пояснення на апеляцію представника відповідачки ОСОБА_3, що діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216, 1218 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

У частинах 1, 2 та 4 статті 1281 ЦК України зазначено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Судом першої інстанції встановлено, що за договором позики від 15.10.2012 року ОСОБА_8 отримав в борг від ОСОБА_6 грошову суму у розмірі 220000 гривень, про що видаввідповідну розписку. Як вбачається з вказаної розписки заставою грошової позики є земельні ділянки площею 10,69 га (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер, про що було видано свідоцтво про смерть НОМЕР_4, актовий запис № 780 від 02.07.2014 року (а.с. 6).

За життя, 15.10.2012 року, ОСОБА_8 залишив заповіт, яким заповів позивачу ОСОБА_6належні йому земельні ділянки №№ НОМЕР_6, НОМЕР_7 в масиві № 25 та №№ НОМЕР_8, НОМЕР_9 в масиві № 14, що розташовані на території Карналіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, загальною площею 10,69 гектара, переданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 13).

Відповідачка ОСОБА_3 є колишньою дружиною спадкодавця ОСОБА_8, шлюб розірваний в органах РАЦС 01 березня 2013 року, що підтверджується копією паспорту на ім'я відповідачки (а.с. 72 зв.), його дочкою є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_5, що видане 14.05.2005 р. (а.с. 71).

Згідно із спадкової справи №15/14 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8, заведеної приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Макогончук Н.В. (а.с. 51-81):

24.10.2014 року позивач ОСОБА_6 звернувся до приватного нотаріуса Макогончук Н.В. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с. 54);

14.02.2015 р. відповідачка ОСОБА_3, діюча від імені малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, звернулася до приватного нотаріуса Макогончук Н.В. з заявою відповідно до якої, як законний представник ОСОБА_4 від її імені, приймає всю спадщину після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с. 70).

Згідно листа № 33/02-14 від 16.02.2015 року приватного нотаріуса Макогончук Н.В. позивача ОСОБА_6 було повідомлено про те, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивачу не має можливості, так як є спадкоємець, згідно ст. 1241 ЦК України, малолітня донька померлого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка має право на обов'язкову частку (а.с. 75).

Як вбачається з листа № 85/01-16 від 31.03.2015 року приватного нотаріуса Макогончук Н.В. відповідачку ОСОБА_3 було повідомлено про те, що спадкоємицею згідно ст. 1241 ЦК України є малолітня донька померлого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка має право на обов'язкову частку, що складає 1/2 частку на земельну ділянку площею 10,69 га, що належала померлому на підставі державного акта НОМЕР_3, виданого 10.12.2002 року (а.с. 98).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.04.2015 року, що набрало законної сили 21.04.2015 р., було частково задоволено позов ОСОБА_6 та визнано ОСОБА_6 спадкоємцем ОСОБА_8 померлого ІНФОРМАЦІЯ_3. за заповітом, посвідченим 15.10.2012 р. приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 4532; визнано за ОСОБА_6 право власності на спадкове майно, що складається з ? земельної ділянки під НОМЕР_6 та ? земельної ділянки під НОМЕР_7 в масиві № 25, ? земельної ділянки під НОМЕР_8 та ? земельної ділянки під НОМЕР_9 в масиві № 14, що розташовані на території Карналіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, загальною площею 10,69 га, ? від якої складає 5,345 га в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_8 померлого ІНФОРМАЦІЯ_3. за заповітом, посвідченим 15.10.2012 р. приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 4532.

Позивач ОСОБА_6 був присутнім на похоронах ОСОБА_8, 05.03.2015 р. звернувся до ОСОБА_3, що діє від імені малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з вимогою про сплату боргу ОСОБА_8 за договором позики за розпискою в розмірі 220000 гривень (а.с. 8).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_6 звернувся з вимогою до спадкоємця ОСОБА_8 - неповнолітньої ОСОБА_4, 05 березня 2015 року, тобто після спливу шестимісячного строку, тому позбавляється права вимоги.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись в повному обсязі неможливо, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У частині 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК).

Згідно із ч. 3 ст. 1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знать про відкриття спадщини, від має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

В порушення положень ст. ст. 10, 60, 179, 212, 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач ОСОБА_6 був зобов'язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, а саме те, що відповідачка знала про наявність боргу спадкодавця, але не повідомила його про прийняття спадщини.

Перевіряючи обставини, які мають значення для справи, та оцінюючи наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що відповідачка з достовірністю знала про наявність боргу спадкодавця ОСОБА_8, оскільки договір позики був укладений 15 жовтня 2012 року, тобто під час шлюбу між нею та спадкодавцем (шлюб між ними розірваний лише 01 березня 2013 року), але вона не повідомила позивача про бажання звернутись до нотаріуса з заявою про прийняти спадщини в інтересах дитини, що визнавалось відповідачкою в судовому засіданні.

Сукупність фактів та послідовність поведінки відповідачки ОСОБА_3 свідчить про свідоме ухилення від виконання зобов'язань за договором позики.

Та обставина, що позивач ОСОБА_6 був присутній на похоронах ОСОБА_8, не може свідчити про те, що він був обізнаний про те, що є спадкоємець першої черги за законом - малолітня дитина.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, виконуючи повноваження апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем ОСОБА_6 в судовому засідання доведено, що відповідачка порушила його право на повернення боргу за договором позики спадкоємцем, він не пропустив річний строк пред'явлення вимоги до спадкоємця, тому у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України його права підлягають судовому захисту.

Не визначення вартості спадкової маси у даному випадку не може служити підставою для відмови у позові, але лише є підставою для задоволення його частково.

Отже, вимоги ОСОБА_6 є законними, обґрунтованими й підлягають задоволенню частково.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, та норм матеріального права, а саме, ст. ст. 1281, 1282 ЦК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову.

При подачі позовної заяви позивач ОСОБА_6 сплатив судовий збір в сумі 2200 грн. (а.с. 2), при подачі апеляційної скарги - 2420 грн. (а.с. 110), тому згідно із ч. 5 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід присудити витрати по сплаті судового збору в сумі 4620 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, задовольнити частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2016 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3, що діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про стягнення боргу за договором позики із спадкоємця задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, борг за договором позики в розмірі 220000 гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 4620 гривень в межах вартості спадкового майна, одержаного у спадщинуОСОБА_4, у розмірі який відповідає її частці у спадщині.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік