АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3952/16 Справа № 204/3080/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Петешенкової М.Ю., Пономарь З.М.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Вінтех», ОСОБА_2, ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Біомаш», товариства з обмеженою відповідальністю «Бріош» про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А :

05 травня 2014 року публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» (далі: ПАТ «Марфін Банк») звернувся з даним позовом до суду, в якому просив суд з урахуванням уточнень позову стягнути солідарно з ТОВ «Вінтех», ОСОБА_2, ОСОБА_4, ТОВ «Біомаш» та ТОВ «Бріош» на його користь заборгованість за кредитним договором № 00205/D від 30.01.2013 року станом на 14.12.2015 року в сумі 1 329 454,03 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що 30 січня 2013 року між ПАТ «Марфін Банк» та ТОВ «Вінтех» був укладений кредитний договір № 00205/D, згідно з яким позивач надав ТОВ «Вінтех» кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості у розмірі 2 000 000 гривень на поповнення обігових коштів терміном до 29.01.2014 року під 20 % річних. Видача коштів відбувалась траншами на підставі письмового повідомлення (заявки) позичальника, що є невід'ємною частиною кредитного договору. Згідно кредитного договору - позичальник зобов'язався на умовах, в розмірі та в строки, встановлені у вказаному договорі, повернути банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, сплатити комісії, а також сплатити пені та штрафи, передбачені умовами договору. Банк виконав свої зобов'язання перед позичальником та згідно умов кредитного договору на підставі письмового повідомлення (заявки) позичальника від 11.04.2013 року, що є невід'ємною частиною кредитного договору, надав позичальнику кредит - на суму 596 400 грн., шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банком з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ТОВ «Біомаш» та з ТОВ «Бріош» були укладені договори поруки № 000692-СD, № 000693- СD, № 000695-СD, № 000696-СD відповідно від 30.01.2013 року. 14 березня 2014 року банком направлено вимогу за № 188/08 від 14.03.2014 року всім відповідачам про необхідність повернути кредит, сплатити відсотки та штрафні санкції. Проте, заборгованість відповідачами не погашена та станом на 14.12.2015 року загальна заборгованість боржників банку за кредитним договором складає 1 329 454,03 грн.

Справа неодноразово була розглянута судом першої інстанції.

Останнім рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2016 року ухвалено: позовну заяву ПАТ «Марфін Банк» - задовольнити; стягнути солідарно з ТОВ «Вінтех», ОСОБА_2, ОСОБА_4, ТОВ «Біомаш» та ТОВ «Бріош» на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором № 00205/D від 30.01.2013 року станом на 14.12.2015 року в сумі 1 329 454,03 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 596 400,00 грн.; проценти на основну суму боргу 226 300,69 грн.; пеня за несплачену суму кредиту 403 770,97 грн.; пеня за несплачені проценти за користування кредитом 90 382,37 грн.; штраф, на підставі п.5.3. кредитного договору за невиконання зобовязань передбачених п.3.3.9 кредитного договору (неповідомлення про рішення суду про стягнення з позичальника грошових коштів) 1 400,00 грн.; штраф, на підставі п.5.3. кредитного договору за невиконання зобовязань передбачених п.3.3.5.1. кредитного договору (ненадання квартальної фінансової звітності 8 кварталів) 11 200,00 грн.; стягнути в рівних частинах з ТОВ «Вінтех», ОСОБА_2, ОСОБА_4, ТОВ «Біомаш» та ТОВ «Бріош» на користь ПАТ «Марфін Банк» судовий збір в сумі 3654 грн. 00 коп., тобто по 730 грн. 80 коп. з кожного з них відповідно.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк», як солідарного боржника, заборгованість за кредитним договором № 00205/D від 30.01.2013 року по пені за несплату суми кредиту 403 770,97 грн., пені за несплачені проценти за користування кредиту 90 382,27 грн.; штрафу на підставі п.5.3. кредитного договору за невиконання зобовязань передбачених п.3.3.9 кредитного договору (неповідомлення про рішення суду про стягнення з позичальника грошових коштів) 1 400,00 грн.; штрафу на підставі п.5.3. кредитного договору (ненадання квартальної фінансової звітності 8 кварталів) 11 200,00 грн. та в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову - відмовити, стягнути з ПАТ «Марфін Банк» судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 4 019,41 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, вважає за необхідне її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду в повному обсязі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 січня 2013 року між ПАТ «Марфін Банк» та ТОВ «Вінтех» був укладений кредитний договір № 00205/D, згідно з яким позивач надав ТОВ «Вінтех» кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості у розмірі 2 000 000,00 гривень, на поповнення обігових коштів терміном до 29.01.2014 року, під 20 % річних. Видача коштів відбувається траншами на підставі письмового повідомлення (заявки) позичальника що є невід'ємною частиною кредитного договору. Позивач свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором № 00205/D від 30.01.2013 року виконав в повному обсязі, надавши ТОВ «Вінтех» кредит в сумі 596 400 грн., шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, на підставі письмового повідомлення (заявки) позичальника від 11.04.2013 року, що є невід'ємною частиною кредитного договору, та що підтверджується меморіальним ордером № 14 від 15.04.2013 року та розпорядженням на відображення операції в національній валюті від 15.04.2013 року за № 14. В свою чергу, в порушення умов договору та чинного законодавства, ТОВ «Вінтех» свої зобовязання належним чином не виконало, не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту відповідно до умов договору. В результаті вищевказаного, станом на 14.12.2015 року ТОВ «Вінтех» має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 1 329 454,03 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 596 400,00 грн.; проценти на основну суму боргу 226 300,69 грн.; пеня за несплачену суму кредиту 403 770,97 грн.; пеня за несплачені проценти за користування кредитом 90 382,37 грн.; штраф, на підставі п.5.3. кредитного договору за невиконання зобовязань передбачених п.3.3.9 кредитного договору (неповідомлення про рішення суду про стягнення з позичальника грошових коштів) 1 400,00 грн.; штраф, на підставі п.5.3. кредитного договору за невиконання зобовязань передбачених п.3.3.5.1. кредитного договору (ненадання квартальної фінансової звітності 8 кварталів) 11 200,00 грн. В забезпечення виконання зобовязань ТОВ «Вінтех» перед ПАТ «Марфін Банк» за кредитним договором № 00205/D від 30.01.2013 року було укладено договори поруки, а саме 30 січня 2013 року: між ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 00692-СD; між ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 00693-СD; між ПАТ «Марфін Банк» та ТОВ «Біомаш» був укладений договір поруки № 00695-СD; між ПАТ «Марфін Банк» та ТОВ «Бріош» був укладений договір поруки № 00696-СD. Відповідно до пункту 1.2. вищевказаних договорів поруки - поручителі відповідають перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У пункті 1.3. вищевказаних договорів поруки зазначено, що у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Пунктами 1.4. та 2.1 вищевказаних договорів поруки передбачено, що при невиконанні (частковому невиконанні) боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, поручитель зобов'язується здійснити виконання порушеного позичальником зобов'язання протягом п'яти календарних днів з моменту отримання вимоги. Так, ПАТ «Марфін Банк» 14 березня 2014 року направило позичальнику та поручителям вимогу від 14.03.2014 року за вих. № 188/08 про погашення заборгованості за кредитним договором № 00205/D від 30.01.2013 року, що підтверджується фіскальними чеками про направлення рекомендованого листа та повідомленнями про поштові вручення, але відповідачі свої зобовязання не виконали.

Ухвалюючи рішення про солідарне стягнення з відповідачів на користь банку заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки доведеністю позову в даній частині.

Колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Марфін Банк» до ТОВ «Вінтех», ТОВ «Біомаш», ТОВ «Бріош» про стягнення боргу, оскільки суд не з'ясував характер правовідносин, які виникли у сторін та не надав їм оцінку, і не з'ясував яким законом вони регулюється; суд неправильно застосував норми матеріального права; та не звернув увагу на те, що кредитор уклав договори поруки також і з юридичними особами, і тому спір між ними повинен розглядатися в господарському суді.

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд помилково вирішив спір між юридичними особами, який непідвідомчий суду загальної юрисдикції.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в цій частині підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі ч.1 ст. 310, п.1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України за наступними підставами.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителів.

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, та не заперечується сторонами у справі, що між юридичними особами, а саме: між ПАТ «Марфін Банк» та ТОВ «Вінтех» був укладений кредитний договір № 00205/D від 30 січня 2013 року, згідно з яким позивач надав позичальнику ТОВ «Вінтех» кредит в сумі 596 400 грн. шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, на підставі письмового повідомлення (заявки) позичальника від 11.04.2013 року, що є невід'ємною частиною кредитного договору, та що підтверджується меморіальним ордером № 14 від 15.04.2013 року і розпорядженням на відображення операції в національній валюті від 15.04.2013 року за № 14 (а.с.6-9, 18-20).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого суду позивачем, станом на 14.12.2015 року позичальник ТОВ «Вінтех» має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 1 329 454,03 грн. та ці обставини свідчать про те, що позичальник взятих на себе зобовязань не виконав (а.с.25,136-137,138-141).

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог статей 546,553,554 ЦК України поручителі разом з боржником відповідають за порушення кредитного зобовязання солідарно відповідно до укладених договорів поруки.

В забезпечення виконання зобовязань позичальника ТОВ «Вінтех» перед ПАТ «Марфін Банк» за кредитним договором № 00205/D від 30.01.2013 року були укладені наступні договори поруки:

Згідно договору поруки № 00692-СD від 30 січня 2013 року, укладеного між банком-кредитором позивачем у справі та поручителем-відповідачем ОСОБА_2 (а.с.10-11), поручитель відповідає за порушення кредитного договору позичальником в повному обсязі його зобовязань.

Згідно договору поруки № 00693-СD від 30 січня 2013 року, укладеного між банком-кредитором позивачем у справі та поручителем-відповідачем ОСОБА_4 (а.с.12-13), поручитель відповідає за порушення кредитного договору позичальником в повному обсязі його зобовязань.

Згідно договору поруки № 00695-СD від 30 січня 2013 року, укладеного між банком-кредитором позивачем у справі та поручителем-відповідачем ТОВ «Біомаш» (а.с.14-15), поручитель відповідає за порушення кредитного договору позичальником в повному обсязі його зобовязань.

Згідно договору поруки № 00696-СD від 30 січня 2013 року, укладеного між банком-кредитором позивачем у справі та поручителем-відповідачем ТОВ «Бріош» (а.с.16-17), поручитель відповідає за порушення кредитного договору позичальником в повному обсязі його зобовязань.

Крім того, вказані договори поруки передбачають додатково субсидіарну відповідальність поручителів, однак позов таких вимог не містить.

Згідно Правовим позиціям Верховного Суду України у справі № 6-35 цс15 від 11 березня 2015 року, - статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Якщо ж зобов'язання забезпечується кількома поручителями, які надали поруку за різними договорами поруки, то останні не несуть солідарної відповідальності перед кредитором. У такому випадку кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору.

Щодо заявленого позову до боржника та поручителів, які є юридичними особами, то цей позов за правилами цивільного судочинства не може бути розглянутий.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд предявити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобовязання, не вправі предявити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою.

Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-745цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

За змістом статей 1,12,21 ГПК України спори за участю юридичних осіб відносяться до компетенції господарських судів. Сторонами в судовому процесі, порушеного в господарському суді є юридичні особи.

Відповідно до вимог п. 1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦПК Українирішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205і 207 цього Кодексу.

Враховуючи, що відсутні підстави для солідарного стягнення із вказаних відповідачів: позичальника та поручителів на користь позивача, які є юридичними особами, заборгованості за кредитним договором, їх правовідносини виникли на підставі укладених між ними окремих договорів, які є самостійним предметом розгляду, та спір між юридичними особами повинен розглядатися в господарському суді, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог ПАТ «Марфін Банк» до ТОВ «Вінтех», ТОВ «Біомаш» та ТОВ «Бріош» необхідно скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити на підставі п.1 ч.1 ст.205, ч.1 ст. 310 ЦПК України.

Також відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України необхідно повідомити ПАТ «Марфін Банк», що розгляд його позовних вимог до ТОВ «Вінтех», ТОВ «Біомаш» та ТОВ «Бріош» про стягнення заборгованості за кредитним договором віднесено до юрисдикції господарських судів.

Керуючись ст.ст.303,304, п.4 ч.1 ст.307, ст. 310, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2016 року скасувати в частині позову публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Вінтех», товариства з обмеженою відповідальністю «Біомаш», товариства з обмеженою відповідальністю «Бріош» про стягнення боргу та провадження у справі в цій частині позову - закрити.

Повідомити ПАТ «Марфін Банк», що розгляд його позовних вимог до ТОВ «Вінтех», ТОВ «Біомаш» та ТОВ «Бріош» про стягнення заборгованості за кредитним договором віднесено до юрисдикції господарських судів.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді З.М. Пономарь

ОСОБА_5