Ухвала

іменем україни

19 жовтня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Висоцька В.С., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про стягнення заборгованості,

встановив:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він був звільнений зі служби у Збройних силах України, йому встановлено ІІ групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням військової служби. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 8 січня 2015 року Міністерство оборони України (далі - МО України) було зобов'язано перерахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу відповідно до

ст. ст. 9, 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», проте ця допомога була виплачена із затримкою лише 2 липня 2015 року.

Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 82 192,62 грн та 3 % річних за час прострочення за період з 14 березня 2015 року по 1 липня 2015 року.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 84 701грн та на користь держави судовий збір у сумі 847,01 грн.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною другою ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Вирішуючи спір, апеляційний суд прийшов до правильного висновку, що спір між сторонами виник у зв'язку з тривалим невиконанням рішення суду про зобов'язання Міністерства оборони України перерахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до

статей 9, 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто правовідносини сторін урегульовані спеціальним Законом.

Отже після ухвалення наведеного вище судового рішення суть правовідносин між сторонами не змінилась, нові зобов'язання у Міністерства оборони України не виникли.

Із матеріалів касаційної скарги, ухвалених судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про стягнення заборгованості.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.С.Висоцька