Справа № 405/5662/14-ц
Провадження №2-о/405/54/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді - Іванової Л.А.

при секретарі - Давиденко К.М., Береді Я.І.,

за участю позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

та представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факта проживання однією сім'єю після розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просила визнати факт проживання її та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного сімейного господарства, ведення спільного сімейного бюджета протягом 2010 року, 2011 року та до 24 лютого 2012 року безперервно, зазначивши на обгрунтування позовних вимог, що 31 серпня 1983 року вона уклала шлюб з відповідачем, який було зареєстровано Первомайським міським відділом запису актів цивільного стану Миколаївської області, актовий запис за №422. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей. Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 28 лютого 2011 року шлюб було розірвано за ініціативою відповідача. Позивач також зазначила, що після розірвання шлюбу, до 24 лютого 2012 року вона проживала разом з відповідачем однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, разом виконували роботи по добудові, ремонтам та утриманню домоволодінь, які були придбані в період шлюбу та знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. Крім того, зазначила, що разом з ними проживав син ОСОБА_4, при цьому 24 лютого 2012 року відповідач, без будь-яких підстав, вигнав її (позивача) та сина із свого будинку, який розташований в АДРЕСА_2, а так само не допускає її та сина проживати і в другому будинку, який знаходиться у АДРЕСА_1, у зв'язку з чим вона разом з чсином вимушена проживати на орендованій квартирі. Крім того, зазначила, що в провадженні Ленінського районного суду м.Кіровограда знаходиться позов про поділ спільного майна подружжя, за яким відповідач ОСОБА_2 стверджує, що, починаючи з 2010 року, вони не проживали однією сім'єю, обгрунтовуючи свої твердження текстом рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 28 лютого 2011 року про розірвання шлюбу, в якому зазначено, що вона (позивач) та відповідач з 2010 року не проживають разом та не ведуть спільне господарство.

З огляду на зазначене, позивач ОСОБА_1 просила визнати факт проживання її та відповідача ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного сімейного господарства, ведення спільного сімейного бюджету протягом 2010 року, 2011 року до 24 лютого 2012 року безперервно.

Позивач ОСОБА_1 під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та в його інтересах представник позовні вимоги не визнали, вважаючи позов необгрунтованим та безпідставним, просили відмовити позивачу в задоволенні позову. На обгрунтування заперечень зазначили, що рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 28 лютого 2011року, яке набрало законної сили, шлюб було розірвано, з 2010 року вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть.

Заслухавши пояснення позивача, заперечення відповідача та в його інтересах представника, заслухавши пояснення свідків, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що 31 серпня 1983 року сторони уклали шлюб, який було зареєстровано Первомайським міським відділом запису актів цивільного стану Миколаївської області, актовий запис за №422.

Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей.

Судом також встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 28 лютого 2011 року, яке набрало законної сили 10 березня 2011 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Допитані в судовому засіданні за клопотанням сторін свідки пояснили, зокрема, свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що зі сторонами вона знайома з 1985 року, познайомилися на дні народження у брата її чоловіка, нормально спілкувалися, відносини були нормальні, дружили сім'ями. Їй також відомо, що сторони розірвали шлюб в лютому, 2011 року, однак після розірвання шлюбу, вони проживали однією сім'єю та вели спільне господарство.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона з народження проживає в с.Бережинка Кіровоградського району, знає позивача та відповідача приблизно з 2009-2010 року, з того часу, як вони купили хату в с.Бережинка, спочатку познайомилася з ОСОБА_2, а потім, - познайомилася з ОСОБА_1, протягом 2011 року бачила ОСОБА_1 в с.Бережинка, вона обробляла город, курей кормила, та з 2012 року ОСОБА_1 в с.Бережинка не бачила, ОСОБА_2 проживає в селі.

Свідок ОСОБА_7 зазначила суду, що з липня, 2015 року вона проживає в с.Суботці, з 1989 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, знає сторін з 1989 року, проживали по сусідству, потім ОСОБА_2 купили хату в с.Бережинка, куди виїжджали влітку, її чоловік в період 2004-2006 років робив у ОСОБА_2 у Бережинці будівельні роботи, зокрема, забор, літню кухню, павільйон, за що отримував грошові кошти. У кінці червня, 2010 року вона вперше відвідала ОСОБА_2 в с.Бережинка, другий раз її разом з чоловіком запросили на Паску у 2011 році, при цьому ОСОБА_2 був з дружиною ОСОБА_1, і вона була з чоловіком. Крім того, зазначила, що в лютому, 2011 року сторони розірвали шлюб, однак, після розірвання шлюбу продовжували проживати разом як одна сім'я, проживаючи разом протягом року, та з весни, 2012 року, ОСОБА_1 вже не проживала з ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що сторін по справі знає, познайомилися з сім'єю ОСОБА_2 на дні народження у друзів приблизно у 1995-1996 роках, почали товаришувати, ходили один до одного в гості, приблизно 1-2 рази на рік; приблизно в кінці, 2010 року на початку 2011 року, зустріла на ринку ОСОБА_1, яка їй холодно відповіла, її чоловік зателефонував ОСОБА_2, який повідомив, що він розлучається з ОСОБА_1, Також зазначила, що з 2011 року приблизно 1-2 рази на тиждень вона з чоловіком приїжджали в с.Бережинку, де купували у сусідки ОСОБА_2 на ім'я «ОСОБА_9» молоко для собак. Свідку також відомо, що ОСОБА_1 розлучилася з ОСОБА_2 в лютому, 2011 року, однак підтвердити факт спільного проживаня сторін та ведення спільного господарства та сімейного бюджету їй нічого не відомо, і даний факт вона не може підтвердити в судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що вона з народження проживає у батьківській хаті в с.Бережинка Кіровоградського району, сторін по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знає з 2003 року, з того часу, коли останні купили будинок у с.Бережинка, який знаходиться по сусідству з її будинком. Також зазначила, що в лютому, 2011 році ОСОБА_2 розлучилися, а з квітня, 2011 року вона почала проживати спільно з ОСОБА_2 в АДРЕСА_2, і з зазначеного періоду часу вона постійно проживає з ОСОБА_2 за вказаною вище адресою. Будівництво в с.Бережинка проводилося з 2011 року. Будинок по АДРЕСА_1 з 01.04.2011 року здано під охорону, і в ньому ніхто не проживав. Крім того, зазначила, що зі слів ОСОБА_2 син ОСОБА_2 не проживав з 2010 року, і з цього періоду сина ОСОБА_2 вона не бачила. Пояснила, що відносини між позивачем та відповідачем після розлучення були нормальними, вони спілкувалися, так як у них двоє спільних дітей, однак відносини погіршилися з серпня, 2013 року, після того, як ОСОБА_1 подала до суду заяву про поділ майна подружжя.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що сторони є її батьками, на даний час з мамою не спілкується, батьки розійшлися у лютому, 2011 року, до розлучення батьки проживали на АДРЕСА_1, після розлучення мати пішла проживати до її (свідка) брата, а батько переїхав проживати в с.Бережинка, відносини між батьками були нормальні, батьки спілкувалися до того часу, поки мати не подала позов до батька про поділ спільного майна подружжя. Також зазначила, що вона не бачила маму, яка б проживала за адресою АДРЕСА_2, а батько з весни, 2011 року почав проживати з ОСОБА_9, яка проживала по сусідству.

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що позивача він не знає, з відповідачем знайомий з 14.03.2011 року, у них спільний інтерес - бджоли, в с.Бережинці він (свідок) проживає з 2002 року, протягом 2011 року по два-три рази на тиждень, він приїжджав до ОСОБА_2 з приводу навчання як правильно доглядати за бджолами, при цьому, ОСОБА_1, він там не бачив.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що позивач та відповідач його батьки, з батьком не спілкується приблизно один рік, причиною чого є те, що батько нечесно поступив по відношенню до матері, батьки офіційно розлучилися в лютому, 2011 року, після чого ще рік проживали разом, в липні, 2011року він пішов на зйомну квартиру, а мати до лютого, 2012 року проживала разом з батьком, та за цей час вона допомагала батькові на пасіці, сапала город, прибирала, вела з батьком спільне господарство, з лютого, 2012 року проживає разом з ним (свідком) на квартирі по вул.Академіка Корольова. Крім того, зазначив, що батьки близько 28-ми років прожили разом, однак батько нічого не хоче віддавати матері з майна.

Влітку, 2012 року батько запросив його та мати на море.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що знає сторін, у них була нормальна сім'я, на даний час з позивачем підтримує дружні стосунки, позивача знає протягом тривалого часу, з відповідачем не спілкується, крім того, знає, що у 2011 році вони розвелися, однак продовжували проживати разом, у серпні, 2011 року вона приїжджала в гості до ОСОБА_1 в с.Бережинку, ОСОБА_2 вдома не було, був також син ОСОБА_13, який качав мед.

Свідок ОСОБА_14 надала пояснення, згідно з якими, вона працювала разом з позивачем в кафе «Ідилія» у 2011 році, бачила ОСОБА_2, який приходив до ОСОБА_1 на роботу, Новий 2012 рік вони зустрічали разом за місцем роботи ОСОБА_1 в кафе «Ідилія». Свідок також зазначила, що зі слів позивача ОСОБА_1, їй відомо про те, що у 2012 році ОСОБА_1 пішла від ОСОБА_2 та проживала у сина, в цей період часу (2012 рік) ОСОБА_2 переслідував ОСОБА_1, хотів її про щось умовити, крім того, від ОСОБА_1 у 2012 році їй стало відомо про те, що ОСОБА_1 близько року не проживає з ОСОБА_2, та шлюб було розірвано, влітку 2012 року вони разом їздили на море, та починаючи з 24 лютого 2012 року вини вже разом не проживали.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що позивача він не знає, знайомий з відповідачем, з яким в період 70-80-их років працював на заводі «Сегмент», до 1998 року, в подальшому він звільнився, періодично зустрічав відповідача то на вулиці, то на ринку, в інших місцях, при цьому у нього з відповідачем був спільний інтерес і він, і відповідач займалися бджолами, коли приїздив у травні, 2011 року до ОСОБА_16 в с.Бережинку, Кіровоградського району, то бачив на дворі не позивача, а іншу жінку, яка представилася як «ОСОБА_9», коли восени, 2011 року він забирав мед по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 представив ОСОБА_9 як свою дружину.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З урахуванням зазначеного вище, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім'єю; спільний побут; взаємні права та обов'язки (ст. ст. 3, 74 СК України).

Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку.

За змістом наведених вище норм, правові наслідки встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу, так і встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі ст. 74 СК України пов'язується виключно з набранням законної сили рішенням суду, яким такі юридичні факти встановлені.

Як на підстави позовних вимог позивач вказувала на те, що після розірвання шлюбу і до 24 лютого 2012 року вона проживала разом з відповідачем однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, разом виконували будівельно-ремонтні роботи по утриманню домоволодінь, які були придбані в період шлюбу.

Необхідність звернення до суду з зазначеним позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу в період з 2010 року до 24 лютого 2012 року безперервно, позивач обгрунтувала тим, що відповідач заперечує щодо факту проживання з нею однією сім'єю з 2010 року при розгляді цивільного позову про поділ майна подружжя, посилаючись на рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 28 лютого 2011 року про розірвання шлюбу.

При цьому, судом відзначається, що пред'являючи позовні вимоги про визнання факту проживання її (позивача) та відповідача ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного сімейного господарства, ведення спільного сімейного бюджету протягом 2010 року, 2011 року до 24 лютого 2012 року безперервно, на обгрунтування позовних вимог, позивач повинна надати суду належні та допустимі докази спільного проживання без реєстрації шлюбу з відповідачем, їх усталені відносини, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання за спільні кошти спірного майна, придбання іншого майна в інтересах сім'ї, тощо.

В свою чергу, надані позивачем фотокопії фотографій в кількості 2-ох штук та кольорові фотографії з відмітками АДРЕСА_2, 2011 рік, серпень, 2011 року та жовтень, 2011 року в кількості 14-ти штук, не свідчать та не доводять факт проживання однією сім'єю сторін без реєстрації шлюбу в період після припинення шлюбу і до 24 лютого 2012 року.

Належних доказів щодо ведення спільного господарства сторонами, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім'ї у судовому засіданні позивачем також не надано.

При цьому, посилання позивача на показання свідків зазначених висновків не спростовують, оскільки допитані у судовому засіданні свідки, як з боку позивача, так і з боку відповідача, з достовірністю цих обставин та щодо встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, тобто саме після припинення шлюбу 28 лютого 2011 року і до 24 лютого 2012 року, не підтвердили.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки, як вбачається з їх пояснень, повідомляли суд про певний період із життя сторін по справі, а не про постійне проживання однією сім'єю позивача та відповідача без шлюбу разом із спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю взаємних прав та обов'язків, що повністю узгоджується із доказами, наданими стороною відповідача, які не викликають у суду сумнівів в їх достовірності.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене вище, враховуючи пояснення сторін, пояснення свідків, інші докази по справі, суд приходить до висновку, що сторони після винесення рішення Ленінським районним судом м. Кіровограда 28 лютого 2011 року про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 10.03.2011 року, припинили подружні стосунки, разом не проживають, спільне господарство та спільний бюджет не ведуть, у зв'язку з чим судом відзначається, що позивач ОСОБА_1 не надала суду належні та допустимі докази спільного проживання однією сім'єю з відповідачем ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу, після розірвання шлюбу та до 24 лютого 2012 року, так як жодний із доказів, наданий стороною позивача не є беззаперечним підтвердженням її позовних вимог, а в сукупності з доказами, які надані стороною відповідача, свідчать лише про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з підстав їх необгрунтованості та недоведеності.

Керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 15, 58, 59, 60, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факта проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного сімейного господарства, спільного сімейного бюджету протягом 2010 року, 2011 року до 24 лютого 2012 року, безперервно, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова