АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4398/2016 Доповідач - Музичко С.Г.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі

головуючого судді Музичко С.Г.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі Матвійчуку І.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Старобуд Ірини Володимирівни на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ПАТ "«Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, Мотивуючи свої вимоги тим, що 24.09.2008 року між Банком та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 200000 доларів США зі сплатою 12 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, 24.09.2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого була квартира АДРЕСА_1.

Оскільки позичальник не виконувала умовий договору, Банк просив звернути стягнення на зазначений предмет іпотеки шляхом продажу указаної квартири на прилюдних торгах, проведених відповідно до діючого законодавства у межах процедури виконавчого провадження.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Укрсоцбанк» Старобуд І.В. просить скасувати заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, а також не дослідив обставини, що мають істотне значення для справи.

Вказує, на те, що позивачем не надано доказів про направлення та отримання відповідачем вимоги про усунення порушень зобов'язань. Однак, законодавством не передбачено надання зазначених доказів, беручи до уваги, що судом дані документи витребувані не були.

Сторони у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Судом першої інстанції встановлено, що 24.09.2008 року між ТОВ «УнікаКредит Банк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір про іпотечний кредит №MRTG-44, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 200000 доларів США, зі сплатою 12 % річних.

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 24.09.2008 року між сторонами був укладений іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_3 передала в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.(загальною площею 82,30 кв.м.)

Як убачається з матеріалів справи, внаслідок неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором станом на 09.04.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 197691,25 доларів США, що за курсом НБУ становить 4647757,53 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом 173613,23 доларів США, що за курсом НБУ становить 4 081 705,20 грн., суми заборгованості за відсотками 20 397,05 доларів США що за курсом НБУ становить 479 541,58 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 544,13 доларів США, що за курсом НБУ становить 12 792,71 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 3 136,84 доларів США, що за курсом НБУ становить 73 748,05 грн.

У відповідності до умов договору іпотеки, відповідачу було направлено письмову вимогу про виконання порушеного зобов'язання та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.(а.с. 23-24)

Вказана вимога залишилася без реагування.

Згідно з п.п. 9,1 Договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки за цим договором; в інших випадках відповідно до діючого законодавства. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань по Кредитному договору в порядку, встановленому законодавством України, продажу Іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якої особи на підставі договору купівлі продажу в порядку встановленому законодавством України та умовами цього договору.

Зобов'язання, згідно статті 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ро'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення вимог стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві. Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Чинним законодавством України не встановлено будь-яких обмежень права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки, наданого майновим поручителем, у разі якщо він не звертався з позовом до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Тому ця обставина не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог позивача.

При цьому загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, у тому числі заборгованість за кредитним договором, встановлюються при розгляді позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Виходячи з того, що ОСОБА_3 не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, позивач мав право на звернення з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку.

Таким чином зазначеним Законом введено мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, які є предметом іпотеки та забезпечують виконання зобов»язань позичальниками за валютними кредитами.

При цьому мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, які є предметом іпотеки та забезпечують виконання зобов»язань позичальниками за валютними кредитами, не може бути підставою для відмови в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, а поширюється лише на виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, його примусову реалізацію з прилюдних торгів в ході виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню, оскільки відповідач належним чином не виконує умови вказаного вище Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, а мораторій являє собою лише відстрочення виконання зобов»язань на певний термін або до закінчення будь-яких певних подій.

Відповідно до ст. 4 Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

За таких обставин, враховуючи зазначені вимоги Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» колегія суддів вважає за необхідне виконання даного рішення зупинити до припинення дії вказаного Закону.

В порядку ст. 309 ЦПК України підставами для зміни та скасування рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія

вирішила :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Старобуд Ірини Володимирівни задовольнити частково.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №44 від 24.08.2008 року в сумі 197 691 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 7 647 787,53 грн. та складається з суми заборгованості за кредитом 173613,23 доларів СІІІА (за курсом НБУ 4081705,20 грн.), суми заборгованості за відсотками 20397,05 доларів СІІІА (за курсом НБУ 479541,58 грн.), розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту 544,13 доларів США курсом НБУ 12792,71 грн.), розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 3136,84 доларів США (за курсом НБУ 73748.05 грн.) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 82,30кв.м., шляхом продажу предмету іпотеки Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» від свого імені на підставі договору купівлі продажу, ціну встановити на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом.

Виконання рішення зупинити до припинення дії Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді