Справа № 353/635/15-ц
Провадження № 2-п/353/4/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року м.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Луковкіна У.Ю.

з участю: секретаря Бойко В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумач заяву ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, про перегляд заочного рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 10.02.2016 року по цивільній справі № 353/635/15-ц за позовом Публічного Акціонерного Товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 10.02.2016 року по справі № 353/635/15-ц за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості вирішено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору № 56-08/Ц від 20.03.2008 року, яка станом на 25.06.2015 року складалась з: заборгованості за кредитом 199818 доларів США 64 центи, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.06.2015 року становить 4231763 грн. 16 коп.; заборгованості за процентами - 20559 доларів США 96 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.06.2015 року становить 435419 грн. 25 коп.; пені за несвоєчасну сплату процентів та повернення кредиту 55172 грн. 36 коп.; три проценти річних за весь час прострочення сплати процентів та повернення кредиту - 4533 грн. 63 коп., а також 3654 грн. 00 коп. судових витрат понесених позивачем по сплаті судового збору.

24.02.2016 року від ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, до суду надійшла заявою про перегляд заочного рішення Тлумацького районного суду від 10.02.2016 року по цивільній справі № 353/635/15-ц за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості. Вказує, що він отримав рішення суду 13.02.2016 року та 23.02.2016 року поштовим звязком направив до суду вказану заяву, тобто в межах 10-ти денного строку. Відповідач не був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи 10.02.2016 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд при прийнятті рішення керувався доказами, поданими лише позивачем. Так, судом у рішенні вказано, що ОСОБА_2 (відповідач) через ОСОБА_3 (відповідачка) одержав та використав за цільовим призначенням кредитні кошти в сумі 256300,00 доларів США, що підтверджується копією заяви на видачу готівки № 97_4 від 21.08.2008 року, у якій міститься підпис отримувача, а саме підпис ОСОБА_3, яка по довіреності від 20.03.2008 року була уповноважена на одержання від імені ОСОБА_2 грошових коштів (вкладів), в тому числі з будь яких банківських установ. Проте, згідно п. 2.3. грошові кошти перераховуються банком з позичкового рахунку або надаються готівкою у пяти денний строк з дня отримання банком заяви. Первинними документами, які б підтвердили факт здійснення будь-якої фінансово-господарської операції можуть буди касовий ордер на видачу готівки або доручення керівника банківської установи на безготівковий переказ кошті на розрахунковий рахунок позичальника. Вважає, що позивачем не було додано до матеріалів справи жодного доказу, який би підтвердив факт видачі кредитних коштів готівкою чи на розрахунковий рахунок. Крім цього, позиція позивача та висновок суду, щодо дострокової вимоги про стягнення заборгованості, не відповідають обставинам справи, оскільки позивачем суду було надано лише оригінали вимог про дострокове погашення заборгованості від 12.03.2015 року та оригінали доказів про їх відправлення відповідачам, однак не було представлено оригінали вимог від 26.01.2016 року та оригіналів доказів про їх направлення. Таким чином копії, які містяться в матеріалах справи, вважає неналежними доказами у справі. До цього ж, у вимозі від 12.03.2016 року позивач керувався ЗУ «Про іпотеку», а не ст. 1050 ЦК України, вимагав повернення основного боргу в розмірі 2845,62 доларів США та простроченої заборгованості за процентами в сумі 4865,12 доларів США, а також у вимозі не було визначено нового строку зобовязання в решті частини коштів, строк виконання яких ще не настав.

У судове засідання ОСОБА_1, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, причин відсутності не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 133 Том 3).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, причин неявки суду не повідомили, поштові конверти повернулись до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання».

Представник позивача ПАТ «ВТБ Банк» в судове засідання не зявився, однак до суду подав письмове клопотання, в якому вказав, що заява ОСОБА_1 є безпідставною та необґрунтованою щодо відсутності доказів отримання позичальником коштів та листів-вимог, а також щодо відсутності у банку права дострокової вимоги про повернення кредитних коштів. Зазначив, що відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення в газеті «Галичина» . Просив судове засідання провести без його участі.

В силу ч. 1 ст. 231 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому справа слухається у їхній відсутності.

Відповідно до ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Проведення заочного розгляду справи можливе лише у разi наявностi умов, визначених у ст. 224 ЦПК. Законодавець встановив, що у разi неявки в судове засiдання вiдповiдача, який належним чином повiдомлений i вiд якого не надiйшло повiдомлення про причини неявки або якщо зазначенi ним причини визнанi неповажними, суд може ухвалити заочне рiшення на пiдставi наявних у справi доказiв, якщо позивач не заперечує проти такого вирiшення справи.

Суд, за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 10.02.2016 р., вважає, що заява ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, з наступних підстав:

Судом встановлено, що заочним рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 10.02.2016 року по справі № 353/635/15-ц вирішено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору № 56-08/Ц від 20.03.2008 року, яка станом на 25.06.2015 року складалась з: заборгованості за кредитом 199818 доларів США 64 центи, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.06.2015 року становить 4231763 грн. 16 коп.; заборгованості за процентами - 20559 доларів США 96 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.06.2015 року становить 435419 грн. 25 коп.; пені за несвоєчасну сплату процентів та повернення кредиту 55172 грн. 36 коп.; три проценти річних за весь час прострочення сплати процентів та повернення кредиту - 4533 грн. 63 коп., а також 3654 грн. 00 коп. судових витрат понесених позивачем по сплаті судового збору.

Відповідно до довідок Тлумацького РС УДМС в Івано-Франківській області № 24/476 від 28.07.2015 року та № 24/477 від 28.07.2015 року, отриманих на запит суду по цивільній справі № 353/635/15-ц, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, значаться зареєстрованими по обліках Тлумацького РС УДМС за адресою: с. Кутище Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 141, 142 Том 1), у звязку з цим і було відкрито провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, конверти з судовими повістками, які направлялись ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за вищевказаною адресою, а також за адресою вказаною представником відповідачів ОСОБА_4, вул. Миру, 29 м. Івано-Франківськ, повертались до суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання». У звязку з цим в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 додатково були повідомлені про розгляд справи 10.02.2016 року шляхом опублікування оголошення в газеті «Галичина», а отже вважаються такими, що були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Що стосується видачі та отриманні відповідачем кредиту, то згідно п. 2.3 кредитного договору грошові кошти перераховуються банком з позичкового рахунку (№0091.840.1) на рахунок, вказаний позичальником в заяві про перерахування коштів або надаються готівкою після підписання з банком договору щодо забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором та на підставі письмової заяви позичальника про перерахування грошових коштів у 5 (пяти) денний строк з дня отримання банком заяви.

ОСОБА_2 (відповідач) через ОСОБА_3 (відповідачка) одержав та використав за цільовим призначенням кредитні кошти в сумі 256300,00 доларів США, що підтверджується копією заяви на видачу готівки № 97_4 від 21.08.2008 року, у якій міститься підпис отримувача, а саме підпис ОСОБА_3, яка по довіреності від 20.03.2008 року була уповноважена на одержання від імені ОСОБА_2 грошових коштів (вкладів), в тому числі з будь яких банківських установ (а.с. 84, 232-233 Том 1). А отже, кредит вважається таким, що був виданий банком та отриманий відповідачем.

Що стосується вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості, то за приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

У відповідності до п. 6.2. кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього договору, а позичальник зобовязаний протягом 30 (тридцяти) днів з моменту одержання вимоги банку повернути кредитні ресурси та сплатити нараховані проценти. Згідно п.6 договору поруки у разі настання строку виконання будь-якого зобовязання за кредитним договором та/або у разі невиконання (у т.ч. неналежного виконання) позичальником зобовязань за кредитним договором, банк має право на договірне списання з рахунків поручителя суми боргу.

12.03.2015 року та 26.01.2016 року на адресу відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було направлено листи-вимоги про усунення порушення від 10.03.2015 року та від 26.01.2016 року, зокрема, щодо погашення у 30-ти денний та 60-ти денний строк з моменту одержання вимог, грошових зобовязань за кредитним договором перед ПАТ «ВТБ Банк». Листи з даними вимогами повернулись до банку з відміткою «за закінчення терміну зберігання», про що свідчать належним чином завірені їх копії (а.с. 110-113 Том 1, 40-41 Том 2). Оригінали вказаних документів були витребувані у позивача на вимогу представника відповідачів ОСОБА_1 та оглянуті судом в судовому засіданні. Отже, у позивача правомірно виникло право вимагати дострокове повернення кредитної заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що наведені заявником обставини не є підставою для скасування заочного рішення, оскільки: по-перше, в матеріалах справи є відомості про те, що відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належним чином було повідомлено про дату, час та місце судового засідання за даним позовом, шляхом розміщення оголошення в газеті «Галичина» (а.с. 2-4 Том 3) та направленням рекомендованих листів, заявник не надав доказів на підтвердження того, що відповідача ОСОБА_2 належним чином не було повідомлено, а від так позиція заявника про неповідомлення відповідачів є необґрунтованою та непідтвердженою належними доказами; по-друге, всупереч вимогам ст. 232 ЦПК України, заявник не навів доказів, які би мали істотне значення для правильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 231-232 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, про перегляд заочного рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 10.02.2016 року по цивільній справі № 353/635/15-ц за позовом Публічного Акціонерного Товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості, відмовити.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Роз'яснити заявнику, що згідно ч. 4 ст. 231 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуюча У.Ю. Луковкіна