Провадження № 2/522/7287/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря - Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Росла», Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Іллічівський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання недостовірним звіту про оцінку майна та рецензії на звіт,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 23.08.2016 року звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Росла», Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Іллічівський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за яким просив визнати неякісним (недостовірним) звіт про оцінку майна ТОВ «Росла» від 18.04.2016 року про оцінку частки у розмірі 1/3 будівлі за адресою АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 та рецензію Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 01.06.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог відзначив, що в Іллічівському міському відділі ДВС ГТУЮ в Одеській області на примусовому виконанні перебувають виконавчі листи по справі №2-110/2011, видані Іллічівським міським судом Одеської області 24.02.2012 року, про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 по 116 180, 42 грн., а також судових витрат по 976, 66 грн., та виконавчі листи №501/4977/13-ц, 2/501/218/2014, видані Іллічівським міським судом Одеської області 29.05.2015 року по стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних частках 167 885, 45 грн., тобто по 55 961, 82 грн. з кожного на користь ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в рівних частках, виконавчі листи по справі № 501/1089/2015-ц, 2/501/730/14, видані Іллічівським міським судом Одеської області 05.04.2016 року, про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у рівних частках з кожного на користь у рівних частках ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 7 149, 96 дол. США з конвертацією в національну валюту України за офіційним курсом НБУ на день платежу; стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у рівних частках з кожного на користь у рівних частках ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 судові витрати у сумі 1 834, 08 грн.; стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у рівних частках з кожного на користь у рівних частках ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 21 404, 00 грн., які перебувають на примусовому виконанні в Іллічівському міському відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області за номером зведеного виконавчого провадження №31963524;

15.08.2016 року ОСОБА_1 отримав лист державного виконавця від 29.07.2016 року № 19/8272-10, в якому зазначено, що 12.05.2016 р. а адресу відділу надійшли звіти ТОВ «Росла» від 18.04.2016 року про оцінку відповідних часток по 1/3 будівлі за адресою: АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_1 та ОСОБА_4. Ринкова вартість частки позивача зазначена 4 049 634, 00 грн. Також, 28.07.2016 року на адресу відділу надійшли рецензії на звіти від 18.04.2016 року, виконаних ТОВ «Росла», згідно яких звіти класифікуються як такі, що цілому відповідають вимогам нормативно правових актів по оцінці майна, наявні незначні недоліки не вплинули на достовірність оцінки і можуть бути використані із вказаними у Звітах цілями.

Проте, з даними висновками у звіті про оцінку та рецензії позивач не погоджується, вважає вартість майна значно заниженою. Вказує, що у разі примусової реалізації житлового будинку, що належить йому (1/3 частини), до нового власника переходить також і право власності на землю, на якій розташований будинок. Позивачу, ОСОБА_3, ОСОБА_4 належать наступні ділянки під будинком: ОСОБА_1 - 0,10 гектарів за адресою: АДРЕСА_1 (державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 07.09.1994 року) ; ОСОБА_3 - 0,10 гектарів за адресою: АДРЕСА_1 (державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 07.09.1994 року); ОСОБА_4 - 0,10 гектарів за адресою: АДРЕСА_1 (державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 18.06.1998 року). При цьому, під час проведення оцінки та рецензії будинку не було ж враховано вартість земельної ділянки, сума якої є істотною. Також вказує, що оцінювачем пр. оцінці вказаного майна застосовано лише один методичний підхід, об'єкти, вибрані оцінювачем для порівняння, не оглядались ним безпосередньо. Таким чином, заниження вартості об'єкту оцінки на погляд позивача є порушенням оціночних процедур, оцінка є прийнятою на основі необґрунтованих припущень, не може свідчити про дійсну вартість такого об'єкта, тому є неякісною (недостовірною).

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_9 (діє на підставі довіреності від 20.04.2015 року) позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримав та просив задовольнити.

Інші сторони у судове засідання не з'явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. На адресу суду 11.10.2016 року надішли письмові заперечення Іллічівського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області, згідно з якими позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, вважають необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Зазначають, що державний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Крім того, згідно відповіді відділу Держгеокадастру у місті Чорноморську Одеської області та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, земельні ділянки за боржником не зареєстровані. Вважають, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами та його дії спрямовані на затягування виконання рішень судів.

Суд, з урахуванням вимог ст.. 169 ЦПК України за згодою представника позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів та третіх осіб.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що в Іллічівському міському відділі ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області на примусовому виконання перебувають виконавчі листи:

- по справі №2-110/2011, видані Іллічівським міським судом Одеської області 24.02.2012 року, про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 по 116 180, 42 грн., а також судових витрат по 976, 66 грн.;

- виконавчі листи №501/4977/13-ц, 2/501/218/2014, видані Іллічівським міським судом Одеської області 29.05.2015 року по стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних частках 167 885, 45 грн., тобто по 55 961, 82 грн. з кожного на користь ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в рівних частках;

- виконавчі листи по справі № 501/1089/2015-ц, 2/501/730/14, видані Іллічівським міським судом Одеської області 05.04.2016 року, про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у рівних частках з кожного на користь у рівних частках ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 7 149, 96 дол. США з конвертацією в національну валюту України за офіційним курсом НБУ на день платежу; стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у рівних частках з кожного на користь у рівних частках ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 судові витрати у сумі 1 834, 08 грн.; стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у рівних частках з кожного на користь у рівних частках ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 21 404, 00 грн.,

Дані виконавчі листи перебувають на примусовому виконанні в Іллічівському міському відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області за номером зведеного виконавчого провадження №31963524.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції закону від 28.12.2015 року (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що згідно з цим Законом підлягають примусовому виконанню.

Згідно до ст..11 даного Закону України, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зокрема, згідно до ч.1 вказаної вище статті, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом;

Згідно до п.5, 12, 19 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, поліцейських, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

Згідно до ч.1 ст. 13 даного Закону України, для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника, в тому числі і на нерухоме майно, визначений в главі 4 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, у ст. 58 вказаного Закону України зазначено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна. Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення.

Ч.4 даної ст.. 58 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, у разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 у добровільному порядку рішень судів, 25.10.2013 року державним виконавцем 25.10.2013 року складено акт опису й арешту 1/3 частини будівлі з торгівельними та адміністративними приміщеннями, загальною площею 1134,3 кв.м., житловою площею 491,9 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (нова адреса), що належить на паві приватної власності боржнику - ОСОБА_1.

26.06.2015 року у відповідності до ст..5,11,13,58 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесена постанова №31963524 про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ТОВ «РОСЛА» (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №14342/13, виданий 13.02.2013р. Фондом Державного мана України) в особі ОСОБА_11, яка має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ№3500, видане 02.04.2005 року Фондом Державного майна України, оцінювачем у зведеному виконавчому провадженні №31963524 з метою визначення ринкової вартості арештованого нерухомого майна ОСОБА_1.

12.05.2016 року на адресу відділу ДВС надійшов звіт про оцінку вказаної 1/3 частини будівлі, належної на праві приватної власності ОСОБА_1, складений оцінювачем ОСОБА_11 та затверджений директором ТОВ «РОСЛА» Жигаль Р.С. (а.с.13-27). Ринкова вартість об'єкта оцінки (1/3 частини будівлі) склала 4 049 634, 00 грн.

З письмових заперечень, наданих до суду 11.10.2016 року Іллічівським МВ ГТУЮ в Одеській області, вбачається, що 01.06.2016 року на адресу відділу ДВС надійшла заява ОСОБА_1 з повідомленням про незгоду із висновком незалежної оцінки та проханням призначити рецензування звіту про оцінку майна від 18.04.2016 року.

01.06.2016 року у відповідності до ст.. 5,11,13,58 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесена постанова про призначення рецензування звіту від 18.04.2016 року, виконаного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «РОСЛА». Рецензентом звіту про оцінку майна від 18.04.2016 року призначено суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_2 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №14819/13, виданий 26.06.2013 року Фондом Державного майна України).

28.07.2016 року на адресу відділу ДВС надійшла рецензія ФОП ОСОБА_2 на вказаний звіт від 18.04.2016 року 1/3 частини будівлі з торгівельними та адміністративними приміщеннями, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (нова адреса) (а.с.25-27), згідно з загальним висновком якої зазначено, що «звіт класифікується як такий, що у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів по оцінці майна, наявні незначні недоліки не вплинули на достовірність оцінки та може бути використаний із вказаною у звіті метою».

Вказані обставини були також викладені у листі Іллічівського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області від 29.07.2016 року №19/8272-10 (а.с.8-9).

Не погоджуючись з вказаним звітом оцінки майна, позивач звернувся до суду з вимогою про визнання неякісним (недостовірним) звіту про оцінку майна ТОВ «Росла» від 18.04.2016 року та рецензії Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 01.06.2016 року.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що згідно зі ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (ч. 1). Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства (ч.2).

Ст. 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1).

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно до роз'яснень, наданих ВСУ у своєму аналізі практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до роз'яснень, наданих ВССУ у постанові від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суб'єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу, тому вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства. Такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб'єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб'єктом оціночної діяльності

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Проте, в даному випадку позивач не скористався передбаченим положеннями Закону України «Про виконавче провадження» правом оскаржити дії (бездіяльність) державного виконавця в порядку, встановленому ст.. 383 ЦПК України, а звернувся до суду з вимогами про визнання неякісним (недостовірними) звіту про оцінку майна та рецензії на нього у рамках позовного провадження. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, суд вбачає, що позивачем обрано спосіб захисту прав та інтересів, який не відповідає способам захисту прав, передбачених ст. 16 Цивільного кодексу України, що дає підстави відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При цьому, суд звертає увагу, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (у справі «Immobiliare Saffi v.Italy» від 28.07.1999р.). Провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (рішення суду у складі його Великої палати «Scordino v. Italy»). Таким чином, виконавче провадження не може бути відокремлене від судового, і ці обидна провадження потрібно розглядати як цілісний процес (рішення суду у справах «Estima Jorge v. Portugal» від 21.04.1998р., «Sika v.Slovakia» від 13.06.2006р., «Krutko v.Ukraine №2» від 27.11.2008р.). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов'язкового рішення може суперечити Конвенції, Саме на державу покладається обов'язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню (рішення Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України, nо.38773/05, від 26.07.2012 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Суду у справі Глоба проти України, по. 15729/07, від 05.07.2012).

Проте, суд вбачає, що протягом тривалого часу рішення судів, провадження з примусового виконання яких знаходиться в Іллічівському МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області, ОСОБА_1 не виконуються, існуюча у нього заборгованість не погашена, та не встановлено жодних дій позивача, спрямованих на добровільне (самостійне) виконання рішень судів (на спростування даних обставин суду не надано належних та допустимих доказів).

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

На підставі викладеного та керуючись с ст.ст.. 1, 3, 10, 11, 15, 57, 60, 169, 208-209, 212-215, 218, 383 ЦПК України; ст.. 15, 16 ЦК України, Закон України «Про виконавче провадження», ст.. 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ТОВ «Росла», Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Іллічівський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання недостовірним звіту про оцінку майна та рецензії на звіт - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення., згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л. В.

11.10.2016