Номер провадження: 22-ц/785/5373/16
Головуючий у першій інстанції Буран О. М.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Суворова В.О.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 - «Про стягнення грошової суми», за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

26.06.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, вимоги по якому у подальшому були уточненні, по якому просив стягнути з відповідача заборгованість за попереднім договором купівлі-продажу житлового будинку від 04.08.2010 року у розмірі 1 806 686,2 грн., які вважав авансовою сплатою, а також понесені судові витрати.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що 04.08.2010 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 був укладений попередній договір купівлі-продажу житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до умов якого відповідач зобов'язалася продати, а позивач купити вищевказаний будинок до 30.08.2010 року. 04.08.2015 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 13 355 дол.США, що підтверджується написаною нею розпискою. Крім того, відповідно до п.6 договору ОСОБА_3 отримала до моменту підписання договору грошову суму у розмірі 107 000 грн. в рахунок оплати за житловий будинок, на підтвердження зобов'язання придбання майна та на забезпечення його виконання.

28.01.2011 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 була укладена додаткова угода до попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку від 04.08.2010 року, якою були внесенні зміни до п.3 попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку від 04.08.2010 року та продовжено строк укладення основного договору до 30.04.2011 року. Цього ж дня ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 21 435 дол. США, , вказавши, що вказана сума є передоплатою за житловий будинок. Проте, станом на 30.04.2011 року основний договір так і не був укладений, оскільки відповідач ухилилася від укладення основного договору.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач, будучи сповіщеною належним чином, до суду не з'явилась.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16.12.2015 року позов задоволений: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 1 806 686,2 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 3 654 грн.

06.06.2016 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на вказане заочне рішення районного суду, по якій просить скасувати рішення районного суду, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин у справі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає частково.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов у повному обсязі, дійшов до висновку, що грошова сума, передана ОСОБА_2 відповідачці, є авансом, а тому підлягає поверненню.

З таким висновком районного суду колегія суддів погоджується частково, оскільки в частині визначення судом суми, яка підлягає поверненню, рішення є помилковим, зробленим з неправильним застосуванням норм процесуального права, а тому підлягає зміні.

Судом встановлені такі обставини у справі та відповідні ним правовідносини

4 серпня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений попередній договір купівлі-продажу останньому житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1 договору від 04.08.2010 року ОСОБА_2 зобов'язується придбати житловий будинок, а ОСОБА_3 зобов'язується продати житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, .

Відповідно до п.3 вказаного договору Договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути укладений до 30 серпня 2010 року.

Відповідно до п.6 вказаного договору до моменту підписання попереднього договору ОСОБА_3 отримала грошову суму у розмірі 107 000 гривень в рахунок оплати за житловий будинок, підтвердження зобов'язання придбання майна та на забезпечення його виконання.

Відповідно до розписки від, складеною ОСОБА_3 власноручно у той же день, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 13 355 доларів США, що на момент отримання грошових коштів було еквівалентом суми у розмірі 105 504 гривень, вказавши, що вказана сума є передоплатою за житловий будинок.

28 січня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода до попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку від 4 серпня 2010 року.

Вказаною угодою були внесені зміни до п.3 попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку від 4 серпня 2010 року, а саме продовжено строк укладення основного договору до 30 квітня 2011 року.

Цього ж дня, що підтверджується розпискою від 28.01.2011 року, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 21 435 доларів США, вказавши, що вказана сума є передоплатою за житловий будинок.

Таким чином, ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3 прийняла, на забезпечення виконання зобов'язання, грошові кошти у наступних розмірах: відповідно до п. 6 Попереднього договору - відповідач «на підтвердження зобов'язання придбання майна та на забезпечення його виконання» прийняв від ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 107 000 (ста семи тисяч) гривень, що складало еквівалент 13 565 доларам США. Розпискою від 04.08.2010 р. підтверджується, складеною в присутності свідка ОСОБА_5 (НОМЕР_1, виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 21.11.1996 р.), ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 13 355 доларів США та власноруч ОСОБА_3 написала: «ця сума являється передоплатою за житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1. Розпискою від 28.01.2011р. підтверджується - ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 21 435 доларів США та власноруч ОСОБА_3 написала: «ця сума являється передоплатою за житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1.

Таким чином, вважав районний суд доведеним, що передана сума складає 34 790 доларів США та 107 000 грн.

Однак, такий висновок суду є помилковим.

У суді апеляційної інстанції представник відповідачки наполягав на тому, що ОСОБА_3 отримала від позивача суми коштів, зазначених в розписках: 04.08.2010 року - 13355 доларів США, 28.01.2011 року - 21435 доларів США. Грошові кошти в розмірі 107000 грн. нею не отримані, оскільки письмової розписки на дані кошти складено не було.

Колегія суддів, вважає, що попередній договір від 4 серпня 2010 року є доказом домовленості сторін про продаж у майбутньому однією стороною іншій стороні житлового будинку, а не доказом отримання грошових коштів. Тому, одночасно у той же день була складена ОСОБА_3 письмова розписка про отримання від позивача 13355 доларів США, які були передані на виконання умов попереднього договору.

Аналогічним чином, 28 січня 2011 року була укладена додаткова угода щодо зміни умов попереднього договору та на підтвердження отриманої суми грошових коштів також складена письмова розписка ОСОБА_3 на суму 21435 доларів США.

Отже, слід вважати доведеною суму отриманих коштів відповідачкою від позивача - 34790 доларів США, яка станом на день уточнення позовних вимог 10.12.2015 року дорівнює 796513,57 грн. ( 34790Х2289,49/100=796513,57 грн.).

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок.

Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі станом на 30 квіня 2011 року укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передані ОСОБА_2 відповідачці грошові кошти в розмірі 34790 доларів США є авансовим платежом, то, відповідно, вони підлягають поверненню в тому розмірі, в якому видавались.

Оскільки суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що отримані відповідачкою кошти є авансовим платежем, то подальший висновок суду, що отримана сума підлягає поверненню у подвійному розмірі, відповідно до умов попереднього договору від 4 серпня 2010 року, є таким, що не відповідає наведеним положенням закону, усталеній судовій практиці з цього питання - щодо повернення суми авансу у тому розмірі, в якому видавався. ( Постанова Верховного Суду України від 13.02.2013 року у справі № 6-176/цс12; Ухвала ВССУ від 21.03.2012 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7).

Колегія суддів також вважає, що подальше судження районного суду про те, що необґрунтоване ухилення однієї із сторін від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (частина друга статті 635 ЦК України) - є таким, що не відповідає висновку суду, що між сторонами спору виникли правовідносини щодо авансового платежу в рахунок майбутніх платежів за придбаний житловий будинок.

Авансовий платіж підлягає поверненню у будь-якому разі, незалежно від причин не укладення договору купівлі-продажу, у тому числі і вини в цьому самого покупця.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів надає правову оцінку ствердженням апелянта про те, що договір купівлі-продажу не був укладеним з вини позивача, який ухилився від його укладення з причин відсутності коштів. Такі ствердження є недоведеними та безпідставними.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 набула право власності на вказаний житловий будинок на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 4 червня 2010 року, яке набрало законної сили 18 червня 2010 року.

Однак, право землекористування або право власності на земельну ділянку, на якому розташований житловий будинок, ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не оформила, тобто кадастровий номер земельній ділянці не був присвоєний, що у будь-якому випадку перешкоджало оформити договір купівлі-продажу житлового будинку у нотаріальному порядку ( ст. 377 ЦК України; ст. 120 ЗК України).

Отже, зазначене ствердження, що договір купівлі-продажу не був укладений з вини позивача, слід вважати таким, що не відповідає фактичним обставинам у справі.

Щодо посилання апелянта про застосування до даних правовідносин строку позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особі, яка його порушила.

Відповідно до положень ч.ч. 3,4,5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Судом апеляційної інстанції установлено та матеріалами справи підтверджується, що 28 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, набутих без правових підстав. Рішенням районного суду позов був задоволений. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 4 червня 2015 року, залишеним без змін Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року, рішення районного суду скасовано та у задоволенні позову відмовлено. Апеляційний суд одеської області в рішенні зазначив, що в судовому засіданні не доведено, що відповідачка ОСОБА_3 порушила право позивача й безпідставно отримала грошові кошти.

Отже, у подальшому ОСОБА_2 звернувся за захистом порушеного права до суду із позовом про стягнення коштів з інших підстав.

На час розгляду справи районним судом, заяви від відповідачки про застосування у справі строку позовної давності, до суду не надходило. У справі постановлено заочне рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на застосування строку позовної давності, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки положеннями наведеного закону ( ст.265 ЦК України) передбачено, що така заява має бути зроблена до ухвалення судового рішення, а не під час апеляційного перегляду справи.

Оскільки договори купівлі-продажу будинку, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, а сторони лише домовилися укласти такі договори в майбутньому, передана ОСОБА_2 відповідачу грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу в розмірі 34 790 доларів США.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Відповідно до довідки, яка міститься в матеріалах справи, курс долара США до гривні станом на 10.12.2015 року становить 2289.49 гривень за 100 доларів США.

Оскільки, заборгованість ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 в іноземній валюті складає 34790 доларів США, то стягненню підлягає сума 796513,57 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Позивачем при подачі позову було сплачено 243,60 грн. судового збору, який підлягає стягненню.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів на підставі п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України змінює рішення суду першої інстанції в частині стягнення 107000 грн., як безпідставне.

В решті рішення слід залишити без змін

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року - змінити.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3) грошову суму ( у відшкодування авансу) - 796513 грн. 57 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

В решті рішення залишити без змін

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

12.10.2016 року м. Одеса