У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2016 р. м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) по аліментах,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) по аліментах в розмірі 11 161, 00 грн за період з листопада 2013 року по лютий 2016 року, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_2 ухиляється від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, які були стягнуті за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2013 року.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2-16 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 На користь ОСОБА_4 6 056,00 грн неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Вивчивши касаційну скаргу, ознайомившись із змістом оскаржуваних судових рішень, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами під час розгляду справи встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 14 жовтня 1989 року, який було розірвано за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2013 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2013 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 200,00 грн щомісячно, починаючи з 06 листопада 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Однак, свої обов'язки ОСОБА_2 не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість по аліментах, яка станом на 01 лютого 2016 року становила 11 161,00 грн, що підтверджено довідкою-рахунком ВДВС Фастівського МРУЮ.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з положень ст. 196 СК України, ч. 3 ст. 549 ЦК України, роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зокрема п. 22 постанови, правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15.

З висновками суду апеляційної інстанції погодився й суд апеляційної інстанції.

Висновки судів попередніх інстанцій є правильними.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першоюстатті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За правовою природою аліментні зобов'язання це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно і несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Суди попередніх інстанцій зробили розрахунок по стягненню пені саме виходячи із вищезазначених норм.

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанцій.

Суди першої та апеляційної інстанцій вірно визначилися з характером спірних правовідносин, які виникли між сторона, дали їм належну оцінку, вірно застосували норму матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ч.4 п.5 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) по аліментах.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д я О.В.Попович