У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою його представником - ОСОБА_6, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що їм та ОСОБА_5 кожному належить по 1/3 частці квартири АДРЕСА_1. Зазначали, що відповідач тимчасово проживала у зазначеній квартирі та за власним бажанням зібрала свої речі й виїхала з неї. Крім того, ОСОБА_5 постійно порушувала правила спільного проживання та з моменту набуття права власності на 1/3 частку квартири не несла витрат по утриманню нерухомості, зареєстрована та проживає у АДРЕСА_2. Вважали, що частка ОСОБА_5 є незначною та не може бути виділена в натурі, а припинення права власності та сплата компенсації за належну їй частку квартири не завдасть їй істотної шкоди.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили суд припинити право власності ОСОБА_5на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1; вирішити питання щодо відшкодування вартості частки відповідача у спірній квартирі; визнати за кожним з них право власності на 1/6 частку спірної квартири.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що оцінка спірного майна не є належно визначеною на час розгляду справи.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що спірна квартира є ізольованим жилим приміщенням, складається із трьох кімнат, житлова площа якої становить 39,80 кв. м, а 1/3 її частка - 13,266 кв. м., тому частка відповідача у спільній частковій власності є значною, а її припинення завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. При цьому незалежно від наявності іншого житла ОСОБА_5 має право на вільне володіння, користування та розпорядження належною їй часткою квартири.

Проте повністюпогодитись із таким висновкомапеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що згідно зісвідоцтвом про право власності на житло від 22 червня 2005 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_7, ОСОБА_8, яка на сьогодні є померлою, та ОСОБА_3 в рівних долях (а.с. 7).

На підставі договору дарування від 25 липня 2005 року ОСОБА_5 отримала в дар від ОСОБА_7 1/3 частку спірної квартири (а.с. 11).

На підставі договору дарування від 18 листопада 2014 року ОСОБА_4 отримала в дар від ОСОБА_7 1/3 частку спірної квартири (а.с. 8-9).

Відповідно до звіту проведення незалежної експертної грошової оцінки нерухомого майна, виконаного 17 листопада 2014 року приватним підприємством «Лідес Консалт», оціночна вартість 1/3 частки спірної квартири становить 146 030 грн 67 коп. без ПДВ (а.с. 12).

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-68цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Проте апеляційний суд не перевірив доводи позивачів про те, що відповідач не проживала у спірній квартирі, її частка у спільному майні є незначною, квартира поділена в натурі бути не може, й спільне володіння та користування майном є неможливим, у силу ст. 212 ЦПК України не надав їм належної правової оцінки.

Судом також установлено, що грошові кошти в розмірі 146 030 грн 67 коп. були внесені позивачами на депозитний рахунок суду в рівних частках.

За ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов'язань перед відповідачем.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-2784цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, відповідно до вимог ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Проте апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин, доводів сторін належним чином не перевірив, не з'ясував, чи є спірна квартира неподільною річчю відповідно до положень ст. 183 ЦК України та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником - ОСОБА_6, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик