У Х В А Л А

12 жовтня 2016 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва ЛІСОВСЬКА О.В., розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 5000000, 00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 15.08.2016 року між сторонами був укладений Договір позики на суму 5000000, 00 грн., які відповідач зобов"язався повернути у строк до 15.09.2016 року. Але вказані грошові кошти останнім не повернуто, у зв"язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 5000000, 00 грн.

11.10.2016 року до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення, що належать на праві власності відповідачу. Свою заяву представник позивача мотивує тим, що у позивача є обґрунтовані припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог, зважаючи на те, що у власності відповідача знаходяться нежитлові приміщення, що розташовані у м. Одеса, які він у липні 2015 року передав в іпотеку в рахунок забезпечення виконання зобов"язання за іншим договором позики, укладеним з мамою відповідача ОСОБА_3 Інше нерухоме майно у відповідача відсутнє. Крім того, на даний час відповідач намагається відчужити нерухоме майно, що підтверджується оголошеннями в інтернеті. На підставі викладеного представник просить накласти арешт на нежитлові приміщення, оскільки невжиття таких заходів забезпечення позову може у подальшому утруднити виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

Зваживши доводи заяви, вивчивши письмові матеріали справи, суддя приходить до висновку, що заява представника позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Згідно із ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з"ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Пунктом 10 вказаної постанови визначено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на те, що суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Як вбачається з позовної заяви та письмових матеріалів, доданих до позовної заяви, предметом позову є стягнення грошових коштів з відповідача на користь позивача у розмірі 5000000, 00 грн., на даний час існує можливість здійснення відповідачем дій щодо відчуження нерухомого майна, іншого нерухомого майна у праві власності відповідача не виявлено, що підтверджується Інформаційною довідкою.

Крім того, у матеріалах наявні підтвердження того, що на даний час відповідачем здійснюються дії щодо відчуження вказаного нерухомого майна, яке, крім того, передано в іпотеку, що підтверджується відповідними оголошеннями в інтернеті та Інформаційною довідкою.

Також слід зазначити, що такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно відповідача, не позбавляє права останнього на користування даним майном, а лише тимчасово обмежує можливість ним розпоряджатися. Жодним чином не обмежує даний вид забезпечення позову і права іпотеко держателя, так як згідно вимог діючого законодавства вона має переважне право на дане майно та задоволення за його рахунок своїх вимог.

За таких обставин суддя приходить до висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, зважаючи на те, що існує реальна загроза невиконання в майбутньому судового рішення, в разі задоволення позовних вимог. Суд вважає вжиття саме таких заходів є достатнім для задоволення вимог позивача в майбутньому, а також вважає такі заходи забезпечення позову співмірними із заявленими позовними вимогами.

На підставі викладеного, керуючись ст. 151 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2) про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Накласти арешт на нежитлові приміщення другого поверху, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об"єкту нерухомого майна: 01), що належать на праві власності ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2).

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та підлягає негайному виконанню, але може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Деснянськийрайонний суд м. Києва протягом п"яти днів з дня проголошення.

Ухвала може бути пред'явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Суддя: