Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.03.2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

судді - Придачук О.А.

при секретарі - Бомбушкар В.П.

з участю представника позивача - Баблюк О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 13302,89 грн., а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до відповідно до укладеного договору № б/н від 12.12.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 3500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. А тому підписання позивачем договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Позивач свої зобов»язання за договором виконав, та надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору і станом на 31.12.2015 року заборгованість ОСОБА_2 становить 13302,89 грн., яка складається з: 1562,39 - заборгованість за кредитом, 8268,93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2600,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також 250,00 грн - штраф (фіксована частина), 621,57 грн. - штраф (процентна складова), що і стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, та просила суд задовольнити з підстав викладених у ньому. Додала, що строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 не минув, оскільки останнє погашення боргу відповідачем вчинено 07.08.2013 року.

Відповідач та його представник в судове засідання не з»явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника відповідача до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності, з посиланням на правову позицію висловлену Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року (справа № 6-14 цс 14), згідно якої, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах, визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.12.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір № б/н, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 3500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Як вбачається з матеріалів справи при укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до цієї статті, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За таких обставин підписання позивачем договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Позивач свої зобов»язання за договором виконав та надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором.

Однак, відповідач прострочував зобов'язання, не виконав взяті на себе договором обов'язки і станом на 31.12.2015 року заборгованість ОСОБА_2 становить 13302,89 грн., яка складається з: 1562,39 - заборгованість за кредитом, 8268,93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2600,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також 250,00 грн - штраф (фіксована частина), 621,57 грн. - штраф (процентна складова), що і стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов»язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов»язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів,позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Між сторонами існують правовідносини з отримання/надання грошового кредиту, про що ними укладено відповідний договір кредиту: згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Факт несплати відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів за користування кредитом та погашення кредиту підтверджується доданим до матеріалів справи розрахунком суми заборгованості.

При визначенні розміру заборгованості суд виходить з даного розрахунку і вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму заборгованості в розмірі 13302,89 грн.

Суд не бере до уваги заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності з огляду на переривання такого, а саме, як вбачається з розрахунку заборгованості останній платіж позивачем щодо погашення заборгованості вчинено 07.08.2013 року, а тому строк позовної давності в даному випадку, не минув.

За вищенаведених обставин, враховуючи те, що факт наявності заборгованості у ОСОБА_2 перед позивачем на загальну суму 13302,89 грн. доведений, суд вбачає за необхідне позов задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості та понесені позивачем судові витрати, що складаються з судового збору - 1378,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 179, 208, 209, 224, 226-228, 232, 233, 294 ЦПК України, ст. ст. 257, 264, 509, 526, 536, 549-551, 624, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний код - НОМЕР_1, мешканця АДРЕСА_1, на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість в розмірі 13302,89 грн. (тринадцять тисяч триста дві грн. 89 коп) грн., судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію заочного рішення направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням не пізніше трьох днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: О.А. Придачук