Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/3681/15-ц Головуючий у 1-й інст. Савицька Л. Й.
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Широкової Л.В., Борисюка Р.М.,

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 серпня 2016 року,

встановила:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулось до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень від 18.05.2016 (а.с.41-44), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору №ZHNWRK00390363 від 01 листопада 2004 року, просило стягнути з останньої заборгованість за період з 20.06.2011 по 05.09.2015 в сумі 21340,70 грн.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На думку Банку висновок суду про те, що позивачем пропущений строк позовної давності є помилковим, оскільки позов поданий в межах встановленого законом строку, а зобовязання між сторонами договору триває, у звязку з його невиконанням.

Заслухавши доводи осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 01 листопада 2004 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (на даний час Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк") та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ZHNWRK00390363, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 5485,00 грн. зі сплатою 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, комісії в розмірі 1,10 % в місяць, з кінцевим строком повернення до 31 жовтня 2007 року (а.с. 7-8). Сплата кредиту визначена періодом з «01» по «07» число кожного місяця.

За змістом п. 3.2. договору при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених умовами договору, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 5,50 % на місяць, розрахованих від суми даного договору.

Відповідно до п.4.1 кредитного договору, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,15% від суми платежу за кожен день прострочки.

Банк умови кредитного договору виконав, надав позичальнику кошти в обумовленій договором сумі. Водночас ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконувала.

Як вбачається із матеріалів справи рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2012 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором в сумі 6860,30 грн. станом на 24.02.2011 року, з яких: 1639,1 грн. - заборгованість за кредитом, 4117,73 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 603,4 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом та 500 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань (а.с. 45-47, 73-75).

Судове рішення не виконане, що не заперечували сторони в суді апеляційної інстанції.

У заяві про уточнення розміру позовних вимог від 06 травня 2016 року (а.с. 41-44) Банк просив стягнути заборгованість за кредитним договором за період з 20.06.2009 по 05.09.2015 в сумі 21340 грн., що становить різницю заборгованості станом на 05.09.2015 в сумі 33191,12 грн., яка складається з: 1639,1 грн. - заборгованість за кредитом, 8826,80 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 603,4 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом та 22121,75 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань та суми заборгованості, яка стягнута вищевказаним судовим рішенням, - 6860,30 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що строк позовної давності у спірних правовідносинах, про застосування якого заявляв відповідач, сплив 20 вересня 2015 року, а позовну заяву Банком відповідно до штампу вхідної кореспонденції подано до суду 24 вересеня 2015 року, тобто з пропуском цього строку.

Водночас, правильно встановивши, що у відповідності до ч. 2 ст. 264 ЦК України, строк позовної давності перервався предявленням позову до боржника, а його перебіг почався заново з дати ухвалення рішення Апеляційним судом Житомирської області, тобто з 20 вересня 2012 року, суд першої інстанції не перевірив доводи позивача не пропущення ним строку звернення до суду.

Як вбачається із реєстру №8804966 від 17.09.2015, копії накладної №637455, відстеження пересилання поштового відправлення, поштового відправлення експрес-доставка «Меркурій», позов до ОСОБА_1 здано Банком на відділення поштового звязку у м. Дніпропетровськ 17.09.2015. Тому висновок суду про сплив позовної давності до спірних правовідносин є помилковим.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5 зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України (правові позиції Верховного Суду України, викладених у постановах від 02 вересня 2015 року, справа № 6-1085цс15, від 23 вересня 2015 року, справа № 6-1206цс15).

Враховуючи, що рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2012 року заборгованість за кредитом (тіло кредиту) в сумі 1639,1 грн. та заборгованість по комісії за користування кредитом 603,4 грн. стягнуті з відповідача на користь позивача, колегія суддів вважає безпідставними повторні вимоги Банку у цій частині.

Зважаючи на встановлені законодавством загальні (ст. 257 ЦК України) та спеціальні (п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України) строки позовної давності, з урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь Банку підлягає стягненню: заборгованість по процентам за користування кредитом, яка відповідно до наданого Банком розрахунку (а.с. 71-72) з 17 вересня 2012 року (в межах загального трирічного строку позовної давності) по 05 вересня 2015 року (в межах заявлених позовних вимог) становить 3218,51 грн. (9073,22 грн. -5854,71 грн., де 9073,22 заборгованість станом на 05 вересня 2015 року, а 5854,71 заборгованість станом на 17 вересня 2012 року); пеня за період з 05 вересня 2014 року (в межах спеціального річного строку позовної давності) по 05 вересня 2015 року в сумі 5020,76 грн. (23282,12 грн. -18261,36 грн).

Оскільки пеня в сумі 5020,76 грн. значно перевищує розмір збитків, колегія суддів вважає за можливе, у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшити її розмір до 500,00 грн.

За вищенаведених обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову, стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку боргу в сумі 3718,51 грн., з яких 3218,51 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. пені.

Також, з відповідача у відповідності до ч. 1 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 455,56 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір за предявлення позову до суду в сумі 212,17 грн. (з 21340 грн. позов задоволено частково на суму 3718,51, що становить 17,42 відсотка, (17,42х100/1218=212,17 грн.), за подачу апеляційної скарги (212,17х110%) в сумі 233,38 грн. (а.с. 13,89).

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 серпня 2016 року скасувати, ухваливши нове про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (ід. номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №ZHNWRK00390363 від 01 листопада 2004 року в сумі 3718,51 грн., з яких 3218,51 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. пені.

Стягнути з ОСОБА_1 (ід. номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» понесені судові витрати в сумі 455,56 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: