Справа №592/182/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/890/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Сибільової Л. О. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 лютого 2016 року

у справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 лютого 2016 року поновлено ОСОБА_3 строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, у задоволенні скарги відмовлено.

ОСОБА_3 не погодилась з цією ухвалою, оскаржила її в апеляційному порядку та, посилаючись на порушення судом вимог матеріального права, просить її скасувати та повністю задовольнити її скаргу.

Вказує, що є співвласником іншого житла, а не його володільцем, а тому на іпотечну квартиру не може бути звернуто стягнення у звязку з мораторієм. Крім того, судовим рішенням звернуто стягнення на квартиру, загальною площею 46,9 кв.м, а державним виконавцем передано квартиру стягувачу, площа якої становить 75,99 кв.м., чого суд також не врахував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу старшого державного виконавця Добровольського О.В. та представника банку ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 липня 2011 року, крім іншого, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 492918,77 доларів США та 378045,38 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 233-ІФ від 22.11.2007 року, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 46,9 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.08.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 4029.

23 жовтня 2013 року державним виконавцем відкрите виконавче провадження з виконання зазначеного рішення суду в частині звернення стягнення на належну ОСОБА_3 іпотечну трикімнатну квартиру, загальною площею 46,9 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м. В подальшому у відповідності до вимог Закону України "Про державну виконавчу службу" ним була описана ця квартира, накладено на неї арешт та передана для реалізації ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Оскільки в призначені дні 21 серпня, 01 жовтня та 19 листопада 2015 року предмет іпотеки не був реалізований, так як електронні торги не відбулися, державним виконавцем було направлено банку листа, в якому запропоновано вирішити питання щодо залишення за собою нереалізоване майно. В указаний ним строк банк виявив бажання залишити за собою це майно та звернувся з письмовою заявою.

14 грудня 2015 року державним виконавцем прийнято постанову про передачу банку у рахунок погашення кредитного боргу належної ОСОБА_3 зазначеної вище трикімнатної квартири, проте із зазначенням її загальної площі 75,99 кв.м. та складено акт за фактом передачі цього майна банку.

Крім того, місцевим судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що місце проживання ОСОБА_3 зареєстроване у ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, заявниці на праві власності також належить квартира по вул. Ремісничій, 6/26, а також 1/3 частина будинку по вул. Достоєвського, 15.

Відмовляючи у задоволенні скарги на дії державного виконавця, місцевий суд виходив з того, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відносно іпотечної квартири заявниці застосовані бути не можуть з огляду на наявність у володінні ОСОБА_3 іншого житла. Щодо невідповідності загальної площі квартири, яку передано банку, суд встановив порушення ОСОБА_3 п. 3.4.3 іпотечного договору щодо неповідомлення банку про будь-які перепланування іпотечного майна, його поліпшення, тощо, внаслідок чого збільшилася загальна площа квартири.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну виконавчу службу" завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно зі ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 9 ст. 62 цього Закону передбачено, що майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

Аналогічні положення містяться у "Інструкції з організації примусового виконання рішень", затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802.

Колегія суддів вважає, що державний виконавець при вчиненні виконавчих дій по передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу діяв добросовісно і в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Доводи ОСОБА_3 про порушення державним виконавцем п. 1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» при винесенні оскаржуваної постанови з огляду на встановлені обставини володіння заявницею іншим житлом, обґрунтовано спростовані місцевим судом.

При цьому п. 1 ч.1 цього Закону не містить жодних застережень щодо володіння іншим нерухомим житловим майном одноособово чи на праві спільної сумісної або часткової власності.

З висновками місцевого суду щодо невідповідності площі квартири, переданої банку в рахунок погашення боргу, площі, зазначеній у виконавчому листі, колегія суддів також повністю погоджується.

Належних та допустимих доказів того, що банк надавав згоду на проведення будь-яких перепланувань іпотечного майна, його поліпшення, тощо, які б вплинули на збільшення загальної площі квартири, ОСОБА_3 суду не надала.

Збільшення боржником площі іпотечної квартири здійснене у порушення умов договору іпотеки без погодження з банком, тобто без належних правових підстав, не є перешкодою для виконання судового рішення.

Таким чином, приймаючи оскаржувану постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, вимог закону держаним виконавцем не порушено, зворотного заявниця в суді не довела.

За викладених обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що оскаржуваними постановою та актом державного виконавця від 14 грудня 2015 року права та законні інтереси ОСОБА_3 не порушено.

Враховуючи, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: