СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/9897/16-ц
пр. № 2/759/4451/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

13 жовтня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

15.07.2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 Вимоги мотивовані тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстрована бабуся позивача, яка з 2009 року проживає в Київській обл., де позивач займається її доглядом, оскільки остання є особою похилого віку та потребує стороннього догляду. В добровільному порядку відповідач не бажає знятися з місця реєстрації.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлялася в установленому порядку, причин неявки не повідомила.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 загальною площею 26,95 кв. м., житловою площею 13,1 кв. м. Право власності на житлове приміщення підтверджується договором дарування від 27.08.2015 року серії НАР №473611, зареєстрованим в реєстрі за №2260, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕЕО №572920 від 27.08.2015 року (а. с. 6 - 7). Пунктом 3.3 договору дарування встановлено обов'язок дарувальника (ОСОБА_3.) до 27.08.2015 року звільнити відчужувану квартиру (виписатися з неї).

Відповідно до паспортних даних ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_1 від 19.03.2002 року (а. с. 5)), відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою також підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві від 05.08.2016 року (а. с. 14).

Актом, затвердженим головою Пісківської об'єднаної громади від 22.06.2016 року, встановлено, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2009 року по теперішній час (а. с. 8).

З пояснень позивача також встановлено, що відповідач з 2009 року в квартирі не проживає.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз'яснено в пункті 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідач є членом сім'ї (бабусею) власника житла, проте з 2009 року вона не проживає за місцем реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 з 2009 року проживає за іншою адресою, житловим приміщенням не користується, не несе витрат, пов'язаних з утриманням квартири в належному технічному стані, не сплачує послуг за житлово-комунальні послуги, що фактично створює позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю.

Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, позов підлягає задоволенню, а ОСОБА_2 визнанню такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1

Керуючись ст. ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги та може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ