Провадження № 2/522/2317/16
УХВАЛА

17 жовтня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одеса заяву представника публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Представник ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на квартиру №32, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Гімназична, 21, загальною площею 96,8 кв.м. та належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2,

Мотивує свої вимоги тим, що зазначена квартира є вільною від обтяжень, та враховуючи ціну позову є очевидним, що вказаний позов не може бути задоволений за рахунок майна що на даний час перебуває у іпотеці держателем якої є позивач. Також необхідність накладання арешту на вказане майно позивач мотивує тим, що відповідно до вимог ч.1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно якого протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Крім того, позивач посилався на ст.1 «Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів».

В судовому засіданні представник позивача підтримала заяву та просила винести ухвалу про забезпечення позову.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення заяви про забезпечення позову з тих підстав, що кредит був забезпечений іпотекою, значну частину кредитних коштів вони сплатили банку, він як поручитель не може відповідати за зобовязаннями як поручитель через сплив строку предявлення такої вимоги та пояснив, що квартира на яку позивач хоче накласти арешт є його єдиним житлом, яке він не має намірів відчужувати.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заяву позивача необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Забезпечення позову це застосування судом заходів для створення можливості виконання у майбутньому рішення суду у випадках, якщо їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст.ст.151,153 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.1 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 « Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається з п.4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України при вирішенні питання про забезпечення позову, суд повинен врахувати співмірність позовних вимог з тим видом забезпечення, яке просить вжити позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.05.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № ML-502/070/2008, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 175 800 доларів США, строком до 16.05.2018 року, зі сплатою за користування кредитом плаваючої процентної ставки, розмір якої становить 5,49%.

16.05.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк» був укладений договір поруки № SR-502/070/2008.

Як пояснили сторони кредит було забезпечено іпотекою. Відповідно інформаційної довідки (а.с.103-111) за іпотечним договором від 16.05.2008 року накладено обтяження на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 70,8 кв.м., належить ОСОБА_1; дачний будинок, загальною площею 82,9 кв.м. за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Нерубайське, «Ладья» громадська організація рибалок-аматорів, вул.Лінія, 3, будинок 8 та земельну ділянку площею 0,0119 га за тією ж адресою.

Таким чином, позивач укладаючи кредитний договір мав можливість забезпечити виконання зобовязань та реалізував її шляхом укладання іпотечних договорів, взявши у заставу нерухоме майно реальна вартість якого значно перевищувала суму кредиту та забезпечив вартістю вказаного майна свої вимоги.

Звернувшись з позовом до суду ПАТ «ОТП Банк» просить стягнути солідарно з відповідачів 1514304,70 гривень, зазначивши, що заборгованість за кредитом складає 60132,39 доларів США, відсотки -8240,49 доларів США, штрафні санкції 393,34 гривень.

Позивач звертаючись до суду не надав розрахунків, та допустимих доказів того, що вартість обєктів нерухомого майна, що знаходяться у іпотеці банку є меншою ніж обґрунтований розмір позовних вимог.

Стосовно доводів позивача, повязаних вимогами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд зазначає наступне.

Згідно п.2 частини 1 вказаного Закону, 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки).

Отже до іншого майна застосовуються ті самі положення, що і до майна що є предметом іпотеки, при цьому такі обмеження не є звільненням від відповідальності перед банком, а є тимчасовим заходом, якій діє протягом дії самого закону.

Тобто з жодного майна не знімається обтяження іпотекою, а лише тимчасово обмежується її право застосування

Що стосується доводів позивача з посиланням на ст. 1 «Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів», як такої норми що забороняє примусовий продаж земельних ділянок, то такі доводи також не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» не містить будь яких заборон у продажу земельних ділянок, так само як і ст. 1 «Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів».

Отже накладання арешту на вказану квартиру не є співмірним заходом яким можливо забезпечити позов, та буде порушувати права власника.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 151- 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Л.М.Чернявська

17.10.2016