АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4412/16 Справа № 201/826/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Осіяна О.М.,

суддів Григорченка Е.І., Повєткіна В.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача посилався на те, що 03 грудня 2013 року між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було оформлено картку № 5168 7420 6497 6958. В червні 2015 позивач, маючи намір зняти з карткового рахунку частину коштів з метою використання для особистих потреб, дізнався, що відповідач в односторонньому порядку припинив виконання своїх обовязків із видачі грошей через банкомати або каси своїх відділень. Втім позивач не надавав згоди на вчинення зазначених дій з боку відповідача. Відповідач не попередив позивача про зміни умов обслуговування та блокування карткових рахунків останнього. Вказані дії Банку позивач вважав неправомірними та просив суд стягнути із відповідача: суму залишку на картковому рахунку у розмірі 108700,17 грн., на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто із ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти, які містяться на картковому рахунку № 976958 у розмірі 108700 (сто вісім тисяч сімсот) гривень 17 копійок, а також на користь держави судовий збір у сумі 1630,5 гривень.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 грудня 2013 року між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було оформлено картку № 5168 7420 6497 6958.

28 серпня 2015 року, 16 жовтня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявами про розблокування картки та закриття карткового рахунку.

Проте відповідач попри взяті на себе зобовязання щодо повернення вкладу не виконує і на дату подання позову до суду грошові кошти позивачу не повернув.

До вказаних правовідносин суд застосував положення ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 316, ч.1 ст. 317, ч.1 ст. 319, ч. 1 ст. 321, ч. 1 ст. 391, ст. 526, 610, 1074 ЦК України, та прийшов до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення грошових коштів.

Вимоги щодо відшкодування позивачеві моральної шкоди суд вважав за необхідне залишити без задоволення, оскільки між сторонами по справі існували договірні правовідносини, а до таких правовідносин не можуть бути застосовані підстави відшкодування шкоди, передбачені ст. 1167 ЦК України. Оскільки такого виду відповідальності, як відшкодування замовнику моральної шкоди, не передбачає між сторонами договір про відкриття карткового рахунку та пункт 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли така шкода заподіяна небезпечною для життя, здоровя продукцією.

На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягнув із відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1630,5 грн.

Не можуть бути підставою доля скасування рішення суду та задоволення позову доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував обставини у справі, а також порушив норми матеріального права.

Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст.17 Закону України від 14.10.2014 року, № 1702-VII "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону.

Також цією статтею передбачені порядок і строки вчинення дій щодо зупинення фінансових операцій.

Відповідно до підпункту 3 частини другої статті 6 Закону банк зобов'язаний забезпечувати виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, до початку, в процесі, в день виникнення підозри, після їх проведення або під час спроби їх проведення чи після відмови клієнта від їх проведення, зокрема з використанням засобів автоматизації, враховуючи, що моментом виявлення є отримання банком повної інформації, яка дає змогу виявити ознаки таких операцій.

Пунктами 5 та 6 частини другої статті 6 Закону встановлені строки реєстрації та подання інформації спеціально уповноваженому органу про фінансові операції, що підлягають фінансовому моніторингу.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ №492 від 12.11.2003 року, умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції.

А пунктом 7.7. цієї Інструкції забороняється використовувати поточні рахунки фізичних осіб для проведення операцій, пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності.

Додатком 5 до цієї Інструкції передбачено ознайомлення клієнта з її змістом при відкритті рахунку, а також попередження його про заборону використання рахунку для підприємницької діяльності.

Надана банком анкета-заява ОСОБА_2 від 03.12.2013 року не свідчить про додержання банком вимог цієї Інструкції (а.с.66).

Інших документів при відкритті рахунку сторони не оформлювали.

Посилання банку на те, що позивач використовує платіжну картку для отримання коштів та їх переказу в рамках функціонування фінансової піраміди «Меркурій» суд не може вважати підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відсутні будь-які достовірні дані щодо цього.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звертався до банку із вимогою повернення коштів, починаючи із червня 2015 року (а.с.7-12). Але відповідач свою підозру щодо діяльності фінансової піраміди направив до відділення поліції лише у грудні 2015 року (а.с.109).

Згідно відповіді відділення поліції у відношенні позивача ніяких правопорушень не виявлено (а.с.126).

Отже, дії банку щодо карткового рахунку позивача не відповідали вимогам ст.6,17 Закону України від 14.10.2014 року, № 1702-VII "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ №492 від 12.11.2003 року, ст. 64 Закону України "Про банки та банківську діяльність".

Оскільки банком у відповідностідо вимог ст. ст. 57-60, 64 ЦПК України не надано належних та достовірних доказів на спростування позовних вимог, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із цього часу.

Судді: