Справа № 159/935/16-ц Провадження № 22-ц/773/740/16 Головуючий у 1 інстанції: Лесик В.О.
Категорія: 50 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Антонюк К.І., Осіпука В.В.,

з участю секретаря: Лимар Р.С.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою відповідача на рішення Ковельського міськрайонного суду від 21 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулась в суд з даним позовом до ОСОБА_2, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач є батьком дочки, ОСОБА_4, та не надає матеріальної допомоги на її утримання, не приймає участь у додаткових витратах, незважаючи на те, що дитина потребує коштів на одяг, навчання та продукти харчування. Відповідач жодної матеріальної допомоги не надає вже протягом девяти років після розірвання шлюбу. На даний час відповідач не має постійного місця роботи, заробітки його мінливі, не стабільні, а тому вважає, що він повинен сплачувати аліменти на дитину до досягнення нею 23 річного віку, в звязку з її навчанням в університеті на платному відділенні, в твердій грошовій сумі.

Просила суд з врахуванням збільшених позовних вимог стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки, яка продовжує навчання, в розмірі 900 грн. щомісячно, 9520 грн. додаткових витрат на оплату навчання та 600 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 21.03.2016 року позов задоволено частково.

Постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, аліменти на її утримання по 450 грн. щомісячно, починаючи з 03.03.2016 року до закінчення нею навчання, але не більше ніж досягнення нею двадцяти трьох річного віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на оплату навчання дочки, ОСОБА_4 в сумі 7140 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 600 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване рішення суду зміні в частині розміру стягуваних аліментів, додаткових витрат на утримання дитини, яка продовжує навчання та відшкодування витрат на правову допомогу, виходячи з такого.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що дочка відповідача ОСОБА_4 продовжує навчання і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги, а тому прийшов до висновку про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі з відповідача на утримання дочки до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення двадцяти трьох років, а також додаткових витрат в користь позивача на оплату навчання дочки.

Однак, повністю погодитись з висновками місцевого суду щодо розміру стягуваних аліментів, додаткових витрат на утримання дитини, яка продовжує навчання та відшкодування витрат на правову допомогу не можна, з огляду на таке.

Так судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 29.04.1999 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЕГ № 014495 (а.с.3).

З свідоцтва про народження серії 1-ЕГ № 063007 вбачається, що ОСОБА_2 дійсно є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.2).

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 згідно довідки № 03/1161 від 10.03.2016 року є студенткою 2-го курсу інституту філології та журналістики денної форми навчання, Східноєвропейського національного університету імені ОСОБА_5 (IV рівень акредитації). Термін навчання з 01.09.2014 року по 30.06.2018 року. Фінансування підготовки студентки в університеті проводиться за рахунок коштів фізичної особи.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, які можуть стягуватися на утримання лише неповнолітньої дитини, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Судом встановлено, що повнолітня дочка відповідача ОСОБА_4 перебуває на утриманні матері - позивача по справі ОСОБА_1 і звязку із навчанням потребує матеріальної допомоги, яку відповідно до ст. 199 СК України зобовязаний надавати відповідач, як її батько, який є працездатним та має можливість надавати таку допомогу.

Місцевим судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2 не має доходу, має іншу сім'ю та у нього на утриманні двоє малолітніх дітей, а тому при визначенні аліментів суд виходив з цих обставин і визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн. щомісячно.

З матеріалів справи також вбачається, що позивачем ОСОБА_6 за навчання дитини сплачено кошти за три семестри в розмірі 4760х3=14280 грн., що підтверджується копіями відповідних квитанцій (а.с.29). З врахуванням положень ст. 185 СК України суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина вартості додаткових витрат, якими в даному випадку є оплата за навчання, що становить 7140 грн.

Проте, місцевий суд, визначаючи розмір аліментів в твердій грошовій сумі та додаткові витрати на оплату навчання повнолітньої дитини, не врахував вищенаведених положень законодавства.

В даному випадку додаткові витрати, якими є оплата за навчання, з відповідача підлягають до стягнення лише за той час, коли його донька ОСОБА_4 була неповнолітньою, виходячи з положень ст. 185 СК України.

З матеріалів справи вбачається, що до повноліття дитини згідно із квитанцією від 26.02.2015 року позивачем за її навчання було сплачено кошти в розмірі 4760 грн., а тому до стягнення з відповідача буде підлягати половина цих витрат (з врахуванням обовязку позивачки щодо її участі у цих витрат в такій же частці), що складає 2380 грн.

При визначенні розміру аліментів на повнолітню дочку відповідача, яка продовжує навчання, в розмірі 450 грн. на місяць, суд не враховував вартість навчання, яка складає 793 грн. на місяць (9520 грн. за рік : 12 місяців), підручників, проїзду до навчального закладу, проживання і харчування за місцем його знаходження.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини відповідача ОСОБА_4 на період її навчання слід збільшити до 700 (сімсот) грн. щомісячно, які слід стягувати починаючи з 03.03.2016 року до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох річного віку.

На думку колегії суддів з резолютивної частини рішення слід виключити абзац четвертий резолютивної частини рішення такого змісту: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 600 грн.» оскільки такі витрати не підтверджені належними доказами, які б свідчили про надання правової допомоги. Наявна в матеріалах справи квитанція (без дати) про оплату позивачкою 600 грн. за надання юридичних послуг не може служити таким доказом, оскільки з неї не вбачається, що оплата проведена за надання правової допомоги саме по розглядуваній справі. Крім того, позивачка не надала суду угоди з фахівцем в галузі права щодо надання правової допомоги, на виконання якої сплачувалась зазначена сума коштів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при визначенні розміру аліментів, додаткових витрат на утримання дитини, яка продовжує навчання, та відшкодування витрат на правову допомогу суд першої інстанції врахував не всі обставини, які впливають на вирішення цих питань, а тому рішення суду в цій частині на підставі ст. 309 ЦПК України через невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права слід змінити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду від 21 березня 2016 року в даній справі в частині розміру стягуваних аліментів, додаткових витрат на утримання дитини, яка продовжує навчання, та відшкодування витрат на правову допомогу змінити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання по 700 (сімсот) грн. щомісячно, починаючи з 03 березня 2016 року до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох річного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на оплату навчання дочки ОСОБА_4 в сумі 2380 (дві тисячі триста вісімдесят) грн.

Абзац четвертий резолютивної частини рішення такого змісту: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 600 грн.» виключити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: