Справа №731/379/16-ц
Провадження №2/731/186/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 року Варвинський районний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді МОЦЬОРА О.В.,

за участю секретаря Трохименко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Варвинського району Чернігівської області, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

08 вересня 2016 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом, яким просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Варвинський район, с. Озеряни, вул. Наташі Кононенко, буд. 39, після смерті своєї бабусі ОСОБА_5, яка померла 29 листопада 2013 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що зазначений будинок належав його бабусі ОСОБА_5 та був заповіданий йому, проте через відсутність правовстановлюючих документів він не може оформити спадщину на нього.

До початку судового засідання позивач звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності та просив позов задовольнити (а.с. 103).

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Варвинського району Чернігівської області в судове засідання не зявився. Від сільського голови надійшла заява про розгляд справи без участі представника сільської ради (а.с. 100). Проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 75).

Третя особа ОСОБА_4 до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує (а.с. 99).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно заповіту від 27 січня 2009 року, посвідченого секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради Варвинського району Чернігівської області, ОСОБА_5 заповідала все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, своєму онуку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

29 листопада 2013 року ОСОБА_5 померла (а.с. 7).

Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в с. Озеряни Варвинського району Чернігівської області по вул. Наташі Кононенко, буд. 39, а також на земельну ділянку розміром 4,03 га, яка знаходиться на території ОСОБА_2 сільської ради Варвинського району Чернігівської області.

Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2015 року за позивачем ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку площею 4,03 га, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Варвинського району Чернігівської області (а.с. 14-15).

Водночас житловий будинок позивач також не має можливості успадкувати шляхом вчинення нотаріальних дій через відсутність правовстановлюючих документів на нього (а.с. 23).

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З довідки комунального підприємства «Прилуцьке МБТІ» Чернігівської обласної ради № 989 від 01 липня 2014 року вбачається, що право власності на нерухоме майно будинок з належною частиною господарських будівель в с. Озеряни Варвинського району по вулиці Наташі Кононенко, 39, станом на 31 грудня 2012 року не зареєстровано (а.с.16). Так як право власності на будинок за життя ОСОБА_5 зареєстроване в Прилуцькому МБТІ не було, то в технічному паспорті на обєкт нерухомого майна на житловий будинок, виготовленому 13 червня 2014 року КП «Прилуцьке МБТІ», зазначений замовник технічної інвентаризації та дана технічна характеристика будівель і споруд та їх оцінка, а власника будинку не зазначено (а.с.17-22).

Факт належності будинку ОСОБА_5 за її життя підтверджується записами в погосподарських книгах (а.с. 104-118) та довідкою виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Варвинського району Чернігівської області № 317 від 21 червня 2016 року (а.с. 10), з яких вбачається, що ОСОБА_5 проживала в спірному будинку з 1958 року, а з 1986 року була головою двору. Однак рішення про визнання права власності на житловий будинок по вулиці Наташі Кононенко, 39, в с. Озеряни органом місцевого самоврядування не приймалося.

Згідно технічного паспорта житловий будинок по вулиці Наташі Кононенко, 39 в с. Озеряни Варвинського району Чернігівської області, а також прибудова, тамбур, два сараї, погріб, вбиральня та огорожа збудовані в 1960 році, гараж - у 1967 році.

У 1960-1967 роках році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Виходячи зі змісту ст. 5 ЦК України, до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення.

Наявність у погосподарській книзі запису про належність житлового будинку ОСОБА_5 свідчить про те, що за життя вона набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в с. Озеряни Варвинського району Чернігівської області по вулиці Наташі Кононенко, буд. 39.

Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.

Право власності на будинок за ОСОБА_5 не може бути визнано та зареєстровано, оскільки, згідно п. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті.

За змістом ст.ст. 1217-1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Позивач ОСОБА_1 виявив свою волю на прийняття спадщини шляхом визнання за ним права власності на будинок в с. Озеряни.

Інших спадкоємців за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в с. Озеряни по вулиці Наташі Кононенко, буд. 39, та спадкоємців, що мають право на обовязкову частку в спадщині, немає.

ОСОБА_2 сільська рада Варвинського району Чернігівської області не оспорює право власності на будинок, не заперечує проти визнання права власності за ОСОБА_1

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 5, 15-16, 20, 25, 1217-1218, 1223, 1268 ЦК України, ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Варвинського району Чернігівської області, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Варвинський район, с. Озеряни, вул. Наташі Кононенко, буд. 39, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла 29 листопада 2013 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Варвинський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя МОЦЬОР О.В.