Справа № 727/6081/16-ц
Провадження № 2/727/1758/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2016 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі: головуючого судді - Семенка О.В.

при секретарі - Гончарук Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, органу приватизації в особі Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради про визнання приватизації квартири незаконною, визнання свідоцтва про право власності недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, органу приватизації в особі Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради про визнання приватизації квартири незаконною, визнання свідоцтва про право власності недійсним.

В позовній заяві посилається на те, що в червні 2016 року він дізнався зі слів дружини ОСОБА_2, що квартира АДРЕСА_1, в якій він постійно проживає починаючи з 26.08.1980 року, без відома та його згоди приватизовано за її заявою у липні 2007 році та передано у спільну сумісну власність їй ОСОБА_2, йому ОСОБА_1, синові ОСОБА_4 та доньці ОСОБА_3

Зазначає, що він заяву про приватизацію квартири від 10 жовтня 2006 року не підписував, згоди на приватизацію квартири не давав. Стверджує, що підпис від його імені у заяві про приватизацію йому не належить, що також може бути спростовано почеркознавчою експертизою у разі призначення її судом.

На час подання заяви на приватизацію квартири від 10.10.2006 року, відповідач ОСОБА_4 вже більше трьох років в Україні не проживав. У вересні 2002 року він одружився, з липня 2003 року виїхав з дружиною у Португалію, де в грудні 2005 року у нього народився син ОСОБА_5, а повернувся в Україну тільки січні 2007 року. Отже, підпису на заяві про приватизацію квартири 10.10.2006 р. він не вчиняв. ОСОБА_3 у серпні 2004 року, виїхала з України з чоловіком в Італію, де в неї 24.04.2007 року народилася донька, а повернулася в Україну тільки 1 червня 2008 року. Тому підпис на заяві про приватизацію квартири від 10.01.2006 року вона не вчиняла.

На підставі заяви про приватизацію від 10.10.2006 року та довідки про склад сім'ї від 12.07.2007 року Департаментом житлово-комунального господарства було прийнято розпорядження про передачу у спільну сумісну власність від 26.07.2007 року та видано свідоцтво про право власності від 26.07.2007 року.

Вважає, що приватизація квартири АДРЕСА_1 у спільну сумісну власність на ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проведена незаконно, з порушенням встановленого законом порядку, тому розпорядження про приватизацію квартири є незаконним і підлягає скасуванню, а свідоцтво про право власності на квартиру є недійсним, виходячи з вище наступних підстав.

Оскільки відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 не проживали кілька років, створили сім'ї та перешли проживати окремо, письмової згоди на приватизацію квартири не давали, тому не мали права на приватизацію квартири. Приватизація квартири за участю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 порушує його право, оскільки це впливає на розмір його частки у квартирі у випадку визначення часток у спільній сумісній власності.

На підставі викладеного, просить розпорядження Департаменту житлово-комунального господарства про передачу у спільну сумісну власність ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 від 26.07.2007 року визнати незаконним і скасувати. Свідоцтво НОМЕР_1 від 26.07.2007 р. про право спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 визнати недійсним.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився. Представник позивача за довіреністю ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилась, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов з підстав наведених в ньому. (а.с.54)

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, не заперечували проти задоволення позовних вимог (а.с.57-59).

В судове засідання представник відповідача органу приватизації в особі Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради не з'явився, хоча належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи, заперечень на позов та відомостей щодо поважності причини неявки суду не надано.

Розглянувши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази надані сторонами, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд приходить до наступних висновку,що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Відповідно до абз. 2 п. 5 Положення про порядок передачі квартир будинків, у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15.09.1992 N 56, яке діяло на час спірних відносин, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України право кожної особи назахист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Верховний Суд України при аналізі практики застосування судами ст. 16 ЦК України наголосив, що такий спосіб захисту цивільних прав характеризується чітко визначеним суб'єктом - заподіювачем шкоди, якими є відповідні державні органи чи їхні посадові і службові особи. Підставою для подання такого позову є прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвели до заподіяння шкоди особі. Також у таких справах суд повинен встановити, зокрема, чи порушуються суб'єктивні цивільні права й охоронювані законом інтереси фізичної або юридичної особи цим рішенням, дією чи бездіяльністю.

Відповідно до абз. 5 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як одною зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушені вчиненням правочину.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Кодексу.

Судом встановлено, що 26 липня 2007 року відділом приватизації Департаментом житлово-комунального господарства було прийнято розпорядження про передачу у спільну сумісну власність ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1. (а.с.56).

Дане розпорядження видано Департаментом житлово-комунального господарства на підставі заяви про приватизацію від 10.10.2006 року (копія на а.с.26) та довідки про склад сім'ї від 12.07.2007 року (копія на а.с.29).

26.07.2007 року Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, на підставі зазначеного розпорядження видано свідоцтво НОМЕР_1 про право спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3, згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"(копія свідоцтва на а.с.27). Факт приватизації квартири також підтверджується витягом з реєстру прав власності (копія на а.с.28).

Позивач ОСОБА_1 постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 26.08.1980 року, що підтверджується копією сторінок його паспорта(а.с.22).

Як встановлено дослідженими доказами в судовому засіданні, на час подання заяви на приватизацію квартири від 10.10.2006 року ОСОБА_4 вже більше трьох років в Україні не проживав. У вересні 2002 року він одружився, з липня 2003 року виїхав з дружиною на у Португалію, де грудні 2005 року у нього народився син ОСОБА_5, а повернувся в Україну тільки січні 2007 року. Зазначені обставини підтверджуються копією заяви про приватизацію, копією сторінок закордонного паспорта, копією рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.10.2009 року, копією свідоцтва про народження, засвідченої апостилем. ОСОБА_3 в Україні у серпні 2004 року , виїхала з чоловіком в Італію, де в неї 24.04.2007 року народилася донька, а повернулася в Україну тільки 1 червня 2008 року, що підтверджуються копіями сторінок її закордонного паспорта, випискою з реєстру актів про народження. (а.с. 3-21, 23-26).

Статтею 41 Конституції України визначено, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Таким чином, суд з врахуванням встановлених обставин справи, досліджених доказів по справі в їх сукупності, при системному аналізі з вимогами чинного закону, з урахуванням того, що приватизація спірної квартири відповідачами без дозволу позивача порушує його право, оскільки це впливає на розмір його частки у квартирі у випадку визначення часток у спільній сумісній власності, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. ст. ст. 10, 11, 60, 169, 208, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, п. 2 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Розпорядження Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради про передачу у спільну сумісну власність ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 від 26.07.2007 року визнати незаконним і скасувати.

Свідоцтво НОМЕР_1 від 26.07.2007 р. про право спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 визнати недійсним.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м.Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ Семенко О.В.