Ухвала

іменем україни

26 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Іваненко Ю.Г.,

ЛеванчукаА.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона 01 червня 2012 року передала ОСОБА_4 у рахунок часткової оплати за обладнання і товар, які знаходяться у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», аванс у розмірі 5 тис. доларів США, що на той час було еквівалентно 107 764 грн 50 коп. Факт передачі коштів підтверджується розпискою. Відповідач не виконала умов договору щодо передачі товару та обладнання й відмовляється добровільно повернути отриманий нею аванс. Позивач просила стягнути з відповідача аванс у розмірі 5 тис. доларів США, що еквівалентно 107 764 грн 50 коп., 3 % річних у сумі 5 854 грн 71 коп., інфляційні втрати у сумі 39 075 грн 40 коп., а всього - 152 694 грн 61 коп.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 5 тис. доларів США, що еквівалентно 107 764 грн 50 коп.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 17 грудня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 серпня 2016 року № 184/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді ОСОБА_8, у результаті чого 04 жовтня 2016 року зазначену справу передано судді-доповідачу Ступак О.В.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає наведеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

За змістом вказаної норми ознакою завдатку є те, що він одночасно є і засобом платежу, і способом забезпечення зобов'язання.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Судом установлено, що згідно з копією письмової розписки від 01 червня 2012 року відповідач ОСОБА_4 отримала від позивача ОСОБА_3 5 тис. доларів США у рахунок часткової оплати за обладнання та товар (одяг), що знаходиться в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1; загальна вартість вказаного майна оцінена у 18 тис. доларів США. Згідно із вказаною розпискою передання обладнання і товару відбудеться після повної оплати, за актом приймання-передачі (а. с. 6).

У зв'язку з цим та на підставі наявних у справі доказів суд установив, що сторони домовилися про купівлю-продаж обладнання та товару (одягу), що знаходиться в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Установлено, що у подальшому вказаний договір купівлі-продажу укладено не було.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального та процесуального права, суд першої інстанції правильно вважав, що передані позивачем за вказаною розпискою грошові кошти у сумі 5 тис. доларів США є авансом, а не завдатком, і оскільки між сторонами не було укладено договору купівлі-продажу, тому ці кошти повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 5 тис. доларів США, що еквівалентно 107 764 грн 50 коп.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 57-60, 64, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд усупереч вимогам ст. ст. 58, 212, 303, 304, 316 ЦПК України припустився процесуальної помилки щодо належності доказів у справі та оцінки доказів, що призвело до необґрунтованих висновків щодо обставин справи.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 345 ЦПК України в ухвалі суду касаційної інстанції зазначаються наслідки розгляду касаційної скарги, які формулюються у резолютивній частині із зазначенням висновку суду касаційної інстанції, розподілу судових витрат, строку і порядку набрання ухвалою законної сили чи її оскарження.

Колегія суддів вбачає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1 832 грн 35 коп., сплачений за подання касаційної скарги, що підтверджується квитанцією від 14 січня 2016 року № 13682010-1.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 17 грудня 2015 року скасувати, рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 вересня 2015 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 832 грн 35 коп.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.В. Дем'яносов

Ю.Г. Іваненко

А.О. Леванчук

О.В.Ступак