Справа № 362/3445/14-ц Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г. М.
Провадження № 22-ц/780/307/16 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 33 21.01.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

21 січня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Кулішенка Ю.М.,

суддів: Лащенка В.Д., Сушко Л.П.,

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 30 квітня 2014 року близько 09 год. 20 хв. на 42 км. + 850 м. а/д Київ-Одеса ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Део», д/н НОМЕР_1, рухаючись заднім ходом не переконавшись, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, допустив зіткнення з належним позивачці автомобілем марки «Сузукі», д/н НОМЕР_2, під її керуванням. В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні ушкодження.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 19 червня 2014 року ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні даного ДТП.

Внаслідок зіткнення автомобіль позивачки отримав значні зовнішні та внутрішні пошкодження: розбито передній бампер, решітку радіатора, пошкоджено ліву фару.

Відповідач відмовляється відшкодувати спричинену їй шкоду, також вважає, що неправомірними діями відповідача їй заподіяно моральних страждань.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 13 944 грн. 38 коп. матеріальної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, що сталася з вини відповідача; 5 000 грн. завданої моральної шкоди та 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 13 944 грн. 38 коп. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, 1 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору у справі,а всього 15 187 грн. 98 коп.

В задоволенні решти заявлених вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 3231,46 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд задовольняючи позовні вимоги неправомірно стягнув матеріальний збиток за висновками експертизи так як вона призначалась тільки для перевірки суми ремонту відповідно до акту виконаних робіт. Підлягає стягненню сума фактичного ремонту автомобіля яка відповідає матеріалам справи та ушкодженням автомобіля в сумі 3231,46 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України в мотивувальній частині рішення суд має зазначити встановлені судом обставини і визначити відповідно до них правовідносини, мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, бере до уваги чи відхиляє докази, застосовує зазначені у рішенні нормативно-правові акти.

Судом встановлено, що 30 квітня 2014 року о 09 год. 20 хв. ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Део», д/н НОМЕР_1, рухаючись на 42 км + 85 м а/д Київ-Одеса заднім ходом в порушення вимог п.п. 2.3, 10.9 ПДР України, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху допустив зіткнення з автомобілем «Сузукі», д/н НОМЕР_2, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с. 7-8).

Постановою Апеляційного суду Київської області від 19 червня 2014 року, що набрала законної сили 19 червня 2014 року, скасовано постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2014 року щодо ОСОБА_2 про закриття адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та визнано винним ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. в дохід держави (а.с. 7-8).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 є власником автомобіля «Сузукі», д/н НОМЕР_2 (а.с. 9).

Згідно довідки ВДАІ Васильківського МВ ГУ МВС України в Київській області, автомобіль «Сузукі», д/н НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження переднього бамперу, декоративної накладки переднього лівого крила (а.с. 35).

Як вбачається із висновку по матеріалам ЖЄО №6387 від 15.07.2014 року було проведено перевірку щодо вказаного ДТП та встановлено, що по вказаним матеріалам не вбачається ознак кримінального правопорушення. Оскільки по вказаному ДТП було складено адміністративний протокол АА2№400385 на водія ОСОБА_2, який був направлений до суду та згідно постанови Апеляційного суду Київської області від 19 червня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.48).

13 листопада 2014 року за клопотанням представника відповідача судом у справі було призначено авто-товарознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено заявлене відповідачем питання щодо реальної вартості відновлювального ремонту автомобіля позивачки (а.с. 64-65).

Висновком № 1094 експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 11 лютого 2015 року визначено, що реальна вартість відновлювального ремонту автомобіля Suzuki SX-4, д/н НОМЕР_2, внаслідок отриманих механічних пошкоджень під час ДТП, яка сталася 30 квітня 2014 року о 09:20 год. на 42 км + 85 м а/д Київ-Одеса за вини водія ОСОБА_2 станом на дату оцінки складає 13 944 грн. 38 коп. (а.с. 71-78).

В момент оформлення ДТП у правопорушника ОСОБА_2 договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів був відсутній, за що його було притягнуто до відповідальності за ст. 126 КУпАП (а.с.7).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що дорожньо - транспортна пригода в якій пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, сталася з вини відповідача, розмір шкоди визначений висновком судового експерта в сумі 13944,38 грн., який і підлягав до стягнення з ОСОБА_2

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з розміром стягнутих матеріальних збитків виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦПК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України встановлено, щоджерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Ст 1192 ЦК України визначено, щоз урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За ч. 2, ч. 5 вказаної статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Право особи на відшкодування заподіяної шкоди за рахунок особи з вини якої її завдано є безумовним й може бути обмежено лише у випадках прямо передбачених законом.

Згідно з нормами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Той хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ДТП, в якій пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, сталася з вини відповідача.

Відповідно до акту виконаних робіт №598814_Н_00491627 від 16 травня 2014 року позивачкою придбано необхідні для відновлювальних робіт запчастин вартістю 7781,22 грн., що підтверджується квитанцією № 106366028 від 16 травня 2014 року (а.с. 12)

Колегія суддів враховуючи ст. 22 ЦК України, акт виконаних робіт дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 7781,22 грн.

Посилання позивача про визначення розміру шкоди згідно рахунку фактури № 598814_РФ_00279209 від 13 травня 2014 року, відповідно до якого сума до сплати становить 11404,96, не заслуговують на увагу оскільки позивачем не надано суду доказів, щодо проведення оплати по зазначеному рахунку.

В іншій частині рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області є обґрунтованим та таким, що ухвалене з дотримання вимог процесуального та матеріального права на підставі наданих сторонами та досліджених судом доказів, тому повинно бути залишено без змін.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року в частині стягнення матеріальної шкоди скасувати та ухвали в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 7 781,22 грн. ( сім тисяч сімсот вісімдесят одну гривню двадцять дві копійки) .

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: