Справа пр. №2/756/5798/16
У Х В А Л А

20 жовтня 2016 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Великохацька В.В., вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Одинадцята Київська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та встановлення факту належності заповіту, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Одинадцята Київська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та встановлення факту належності заповіту.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовну заяву слід залишити без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожен має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви встановлені ст.119 ЦПК України. Позовна заява ОСОБА_1 не відповідає цим вимогам.

Згідно з ч.3, ч.4, ч.5 та ч.6 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, ціну позову щодо вимог майнового характеру, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Однак ОСОБА_1 вимоги, передбачені вказаними законодавчими нормами, не виконані.

Як стверджує позивач, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме - у видачі свідоцтва про право на спадщину (оформленні спадщини). Згідно з положеннями ст.50 Закону України "Про нотаріат" про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову, проте в позовній заяві відсутнє посилання на такий доказ, а саме - на належним чином оформлену постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Таким чином, позивачеві слід було б отримати належним чином оформлену письмову постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та лише після отримання згаданої постанови звертатись до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Крім того, ОСОБА_1 жодним чином не обгрунтовує необхідність залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори, яким саме чином встановлення юридичного факту, про який просить заявник, вплине на права, обов'язки чи законні інтереси Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори.

Також згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч.2 цієї статті визначений загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві просить суд встановити факт належності їй, як спадкоємцю, заповіту від 22.04.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Пашковеь О.В., складеного спадкодавцем ОСОБА_4.

Так, суд звертає увагу позивача на наступне.

За приписами п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документів, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

По-перше, дана категорія справ, а саме, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, згідно чинного законодавства розглядається в порядку окремого, а не позовного, провадження (тоді як вимога позивача про про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини розглядається в порядку позовного провадження). Отже, позивачем заявлено дві вимоги, які розглядаються за правилами різних видів провадження, що не допускається.

По-друге, згідно з роз'ясненнями, викладеними у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

У згаданому листі, зокрема, зазначено, що інколи трапляються випадки, коли громадяни не можуть використовувати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім'я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права. Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Заповіт - це особисте розпорядження особи (заповідача) щодо майна, яке їй належить, майнових прав та обов'язків на випадок своєї смерті.

Заповіт згідно чинного законодавства не відноситься до правовстановлюючих документів, а тому застосування правил ст.256 ЦПК України в даному випадку є недоцільним.

Враховуючи викладене, позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки чинним законодавством не передбачено такого способу захисту цивільних прав та інтересів, як встановлення факту належності особі заповіту.

Отже, позивачеві слід визначитись зі змістом своїх позовних вимог.

Ч.1 ст.121 ЦПК України передбачає, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, передбачених ст.ст.119, 120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

На виконання зазначеної ухвали позивач повинна подати до суду позовну заяву відповідно до вимог ст.ст.119, 120 ЦПК України, з урахуванням вимог про усунення недоліків, викладених в цій ухвалі.

Зважаючи на вищенаведене, керуючись ч.1 ст.121 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Одинадцята Київська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та встановлення факту належності заповіту залишити без руху та надати позивачу строк на усунення недоліків у термін до 31.10.2016 року, але не пізніше п'яти днів з дня отримання нею даної ухвали.

У випадку, якщо недоліки позовної заяви у визначений строк не будуть виправлені, позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Великохацька