Справа № 462/1190/16 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/783/4133/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Ванівського О.М.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Львові про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю вимог.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що 12.09.2013 року він звернувся до ВВДФССВНВНВ та ПЗ з заявою про призначення йому страхових виплат, як потерпілому внаслідок нещасного випадку на виробництві, під час роботи на заводі «Львівсільмаш», який мав місце 09.09.1964 року, разом з заявою позивач подав всі необхідні документи, в томи числі й копію акта № 82 про нещасний випадок. Однак відділення виконавчої дирекції відмовилося визнати дану копію акта для вирішення заяви позивача після чого позивач звернувся до суду з відповідною позовною заявою, проте Залізничний районний суд м. Львова відмовив йому в задоволенні позову. Однак за його апеляційною скаргою рішення Залізничного районного суду м. Львова було скасовано, причому в мотивувальній частині постанови Львівського апеляційного адміністративного суду вказано, що у звязку з втратою оригінала акта про нещасний випадок необхідно визнати копію акта, представленого позивачем дійсним для призначення страхових виплат і зобовязав відділення фонду розглянути справу по представленим документам і прийняти рішення про призначення страхових виплат. Звертає увагу, що ухвалою ВАСУ від 11.06.2015р. касаційну скаргу відповідача відхилено і залишено постанову апеляційного суду без змін, тим самим підтвердивши законність подання позивачем копії акта і призначення страхових виплат, однак відповідач на протязі тривалого часу не виконує рішення судів, які набули законної сили. Також вказує, що районний суд проігнорував подані позивачем докази нанесення йому діями відповідача моральної шкоди та сильних душевних потрясінь.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_2 повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 з 01 серпня 1964 року по 22 жовтня 1970 р. працював на заводі «Львівсільмаш», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.17).

Згідно копії акта № 82 від 09 09.1964р. про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, 08 вересня 1964 р. під час проходження інструктажу стався нещасний випадок (а.с.16), внаслідок чого 29.09.2015 р. ОСОБА_2 безтерміново присвоєно ІІІ групу інвалідності (а.с.35)

Як вбачається із матеріалів справи, що позивач неодноразово звертався до відповідача про призначення та здійснення йому страхових виплат внаслідок нещасного випадку, який мав місце 08.09.1964 р.(а.с. 36,53,65-66).

Згідно відповідей відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Львові, ОСОБА_2 розяснено про необхідність надання документів, які б відповідали вимогам ст. 35 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». (а.с.23,38,45,46)

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Окрім того, згідно п. 9 вищенаведеної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Позивачем не наведено підстав наявності моральної шкоди, протиправність діяння відділення Фонду або його працівників, наявності причинного звязку між шкодою і протиправним діянням відділення Фонду та вини в її заподіянні. Не підтверджено жодними доказами факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні з чого він приходить при визначенні розміру моральної шкоди.

Відмовляючи в задоволенні ОСОБА_2 районний суд виходив з того, що позивачем не доведено наявність винної, протиправної поведінки відповідача та причинно-наслідкового звязку між його діями (бездіяльністю) та моральної шкодою, на яку вказує позивач.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції.

Судова колегія не погоджується із покликанням ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що відповідач на протязі тривалого часу не виконує рішення судів, які набули законної сили, оскільки відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Львові було проведено ряд заходів щодо отримання документів, вказаних у ст.35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та необхідних для призначення та здійснення страхових виплат позивачу, зокрема шляхом скерування запитів на ім'я директора ВАТ заводу «Львівсільмаш», голови Залізничної МСЕК, до Пенсійного фонду Залізничного району м. Львова, державного архіву Львівської області. Також відповідач звертався до Головного управління Держпраці у Львівській області про зобов'язання роботодавця - завод «Львівсільмаш», проведення перегляду нещасного випадку, що мав місце 08.09.1964 р.

Матеріалами справи встановлено, що державним виконавцем Скоп Т.А. Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області при примусовому виконанні виконавчого листа № 462/78/14-а виданого 17.11.2015р. Залізничним районним судом м. Львова про зобовязання відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Львові розглянути справу про страхові виплати на підставі поданої ОСОБА_2 заяви та доданих до неї документів та прийняти рішення відповідно до вимог статті 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності», винесено 30.06.2016р. постанову про закінчення виконавчого провадження.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Враховуючи відсутність жодного судового рішення про визнання незаконними дій, бездіяльності чи рішень відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Львові, якими було б порушено право позивача, колегія суддів вважає, що районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що підстав для задоволення позову та відшкодування моральної шкоди немає, оскільки незаконність дій відповідача не доведена у встановленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

ОСОБА_4