Справа № 492/1371/16-ц
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

28 жовтня 2016 року м. Арциз

Суддя Арцизького районного суду Одеської області Борисова С.П.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Мирнопільської сільської ради Арцизького району Одеської області про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

встановив:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить суд встановити факт спільного проживання з ОСОБА_2, яка померла 30 квітня 2014 року та визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_2, у вигляді 1/2 частини житлового будинку, що розташований в с. Мирнопілля Арцизького району Одеської області по вул. Центральна, 100, що належала померлій, та яка в свою залишила на імя позивачки заповіт, посилаючись на те, що позбавлена можливості оформити свої спадкові права з тієї причини, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, у звязку з чим нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину.

Розглянувши позовну заяву, та документи, додані до неї, суд вважає за необхідне звернути увагу на розяснення Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п. 7 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», відповідно до яких позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК, у зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Тому зазначена позовна заява у відповідності до ч. 1 ст. 121 ЦПК України підлягає залишенню без руху, оскільки вона подана з порушенням ч. 2 ст. 119 ЦПК України.

Так, в порушення п.п. 5, 6 ч. 1 ст. 119 ЦПК, які відповідно передбачають, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, позивачка у позовній заяві не викладає наступних обставин та не зазначає доказів цих обставин:

- наявності спору щодо визнання факту її спільного проживання зі спадкодавцем до дня смерті, що зумовило звернення позивачки в порядку позовного провадження, адже факти про встановлення фактів, які мають юридичне значення розглядаються судами в порядку окремого провадження, у звязку з чим звертаючись до суду із позовними вимогами про встановлення факту, слід обґрунтувати наявність спору щодо такого факту;

- належності спадкового майна, на яке позивачка просить визнати за нею право власності після смерті спадкодавця, ОСОБА_2 (договори, свідоцтва, реєстрація прав тощо);

- наявності/відсутності інших спадкоємців попередніх черг за законом, прийняття або відмови від прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_2, адже як вбачається з матеріалів, доданих до позову ОСОБА_1 пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом.

Також позивачкою не обґрунтовано позовні вимоги, заявлені до відповідача, не вказано яким чином цей відповідач порушує, оспорює або не визнає її права, у звязку з чим вони підлягають захисту судом.

Суд також бере до уваги розяснення п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до яких підпунктом 13 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI передбачено справляння судового збору за подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову. Оскільки статтею 134, частиною другою статті 151 ЦПК не передбачено наслідків неподання доказів сплати зазначеного збору в установленому порядку і розмірі, то застосовуються наслідки, передбачені статтями 119, 121 ЦПК, у випадку відсутності доказів сплати судового збору за подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову.

Тому, розглянувши подану позовну заяву, вважаю, що в порушення ч. 5 ст. 119 ЦПК України позивачкою до позовної заяви не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у відповідності до вимог ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» і нею не заявлено клопотання про відстрочення або розстрочення судових витрат, як то передбачено ст. 82 ЦПК України.

Так, ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

З матеріалів, доданих до позову вбачається, що позивачкою відповідно до квитанції № N08ТР42060 від 25.10.2016 року, при зверненні до суду сплачено суму судового збору у розмірі 551,20 грн.

Проте, як вбачається з позовної заяви позивачкою заявлено вимоги як немайнового (про встановлено факту, що маж юридичне значення (в разі наявності спору)) так і майнового (про визнання права власності) характеру, отже і судовий збір має бути ним сплачений як того вимагає наведена вище норма ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір».

Такий висновок узгоджується з розясненнями наданими у п.п. 12, 13 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої Законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на 01.01.2016 р. мінімальна заробітна плата встановлена у розмірі 1 378,00 гривень, від розміру якої й має справлятися судовий збір.

П/п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» встановлено, що ставки судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою встановлюються у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, а тому виходячи з того що позивачем у позовній заяві заявлено також й майнову вимогу про визнання права власності, позивачкою за цю позовну вимогу, виходячи із заявленої ціни позову, судовий збір має бути сплаченим у розмірі не меншому 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто у розмірі 551,20 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України або не сплачено судовий збір, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Суд також вважає за необхідне попередити позивачку, що у разі не усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, то позовна заява у відповідності до ч. 2 ст.121 ЦПК України буде визнана неподаною та повернута.

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1. ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Спосіб усунення недоліків позовної заяви полягає в поданні позовної заяви у вигляді окремого документу з виправленими недоліками, зазначеними в наявній ухвалі суду та наданні суду платіжного документу про сплату судового збору у розмірі, вказаному вище.

Також вважаю за необхідне розяснити позивачці, що термін «зазначення доказів» слід розуміти як робити якусь позначку; позначати, записувати з метою указати, пишучи, указувати, висловлювати думку, звертати увагу на що-небудь, та в жодному разі не слід розуміти як «надання доказів», оскільки надання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, про що також зазначив Пленум Верховного суду України в своїй Постанові від 12 червня 2009 року № 2.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Мирнопільської сільської ради Арцизького району Одеської області про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, залишити без руху.

Повідомити позивачку про необхідність виправити недоліки позовної заяви протягом пяти днів з дня отримання копії наявної ухвали. Розяснити, що інакше позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ

Арцизького районного суду