АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Справа №2018/2-1752/12. Головуючий І інст.: - Губська Я.В.
Провадження №22-ц-/790/5423/16. Суддя-доповідач:- Кокоша В.В.
Категорія: житлові.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2016 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого - судді: - Кокоші В.В.,
суддів: - Пономаренко Ю.А., Черкасова В.В.,
за участю секретаря: - Лашакової Д.І.,
заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 4 квітня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України - про зобов`язання вчинення дій,
в с т а н о в и л а:
У березні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України (КЕВ). Просив суд зобов`язати відповідача надати йому за рахунок Міністерства оборони України ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї при першому надходженні житла.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України №62 від 26 липня 2005 року та наказом начальнику Харківського інституту танкових військ національного факультету наземного забезпечення бойових дій авіації Харківського університету Повітряних Сил №154 від 17 серпня 2005 року його звільнено з військової служби у зв`язку з реформування (скороченням штатів) Збройних Сил України та постановлено на квартирний облік у КЕВ м. Харкова на позачергове надання житла.
Відповідно до Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей» він підлягає забезпеченню житлом протягом трьох років. Проте, його сім`я житлом забезпечена не була, що стало підставою для звернення до суду.
Представник відповідача позов визнав.
Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 4 квітня 2012 року позов задоволено.
Зобов`язано квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України надати ОСОБА_1 за рахунок Міністерства оборони України ізольоване житлове приміщення на склад сім`ї при першому надходження житла.
З апеляційною скаргою звернулось Міністерство оборони України, яке не приймало участі у справі, але вважає, що цим рішенням вирішено питання про права та обов`язки заявника. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм права матеріального.
Відповідач КЕВ у письмовій заяві на апеляційну скаргу визнав, зазначивши зокрема те, що представник КЕВ не мав повноважень на визнання позову при розгляді справи судом першої інстанції, і що оскаржуване рішення порушує права як Міністерства оборони України, так і військовослужбовців та членів їх сімей, які також за Законом мають право на першочергове забезпечення житлом та перебувають в загальній та позачерговій чергах у Харківському гарнізоні попереду позивача.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з таких підстав.
За правилами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тоді як ухвалене у справі судове рішення не відповідає вищезгаданим вимогам.
Згідно абз. 1, 7 п. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 23 Закону №2011-ХІІ (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначається Кабінетом Міністрів України.
Фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.
Механізм забезпечення житловим приміщенням військовослужбовців осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби), окрема Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових приміщень, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей врегульовано Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Порядок).
Порядком передбачено, що центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво, зокрема, Збройними Силами України, видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом, а також щороку визначають обсяги службового житла і житла, що надається військовослужбовцям для постійного проживання (п. 4, абз. другий Порядку).
Організація забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями врегульована Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року №737 (в редакції на час спірних правовідносин) (далі Інструкція).
Згідно п. п. 4.5., 6.3., 7.1. Інструкції, військовослужбовці забезпечуються житловими приміщеннями для постійного проживання за рішенням квартирно-експлуатаційного органу, погодженим з гарнізонною житловою комісією житловою комісією військової частини.
Списки розподілу житлової площі розробляються квартирно-експлуатаційним органом та з необхідними документами проходять правову експертизу і перевіряються на відповідність чинному законодавству помічником начальника гарнізону з правової роботи, направляються на затвердження начальнику гарнізону.
У разі непогодження гарнізонною житловою комісією, житловою комісією військової частини списків розподілу житлової площі або погодження із зауваженнями керівник квартирно-експлуатаційного органу протягом п`яти днів доповідає начальнику гарнізону внесені гарнізонною житловою комісією та житловою комісією військової частини обґрунтовані письмові зауваження для прийняття ним відповідного рішення.
Списки розподілу житлової площі подаються начальником гарнізону, головою гарнізонної житлової комісії та керівником квартирно-експлуатаційного органу на перевірку до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України для подальшого їх розгляду комісією з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України.
Рішення (пропозиції) комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України є остаточними і обов`язковими для розгляду начальником гарнізону, керівником квартирно-експлуатаційного органу та головою гарнізонної житлової комісії.
Контроль за розподілом житлових приміщень в гарнізонах Збройних Сил України, перевіркою правильності оформлення облікових справ військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється комісією з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України.
Начальник гарнізону несе персональну відповідальність за належну організацію роботи житлових комісій гарнізону, дотримання законності під час забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Звільнені з військової служби, зокрема, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів (реформуванням), забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання в населеному пункті за місцем перебування їх на квартирному обліку виключно в порядку черговості.
Судом встановлено, що наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України №62 від 26 липня 2005 року та наказом начальнику Харківського інституту танкових військ національного факультету наземного забезпечення бойових дій авіації Харківського університету Повітряних Сил №154 від 17 серпня 2005 року підполковника ОСОБА_1 звільнено у запас у зв`язку зі скороченням штатів та виключено зі списків особового складу університету, знято з усіх видів забезпечення та направлено на військовий облік до Жовтневого РВК м. Харкова (а.с.3).
Встановлено також, що згідно довідки КЕВ м. Харкова станом на 23 лютого 2012 року ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку в Харківському гарнізоні в загальній черзі за №234 з 3 березня 1995 року, в позачерговій черзі за №322 з 1 листопада 2005 року, складом родини три особи (а.с.4).
Аналіз вказаних вище норм права свідчить, що жилі приміщення для постійного проживання виділяються за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті на відповідний рік для Міністерства Оборони України. Прийняття рішення щодо розподілу вказаних житлових приміщень серед осіб, які мають право на їх отримання, передбачає чітко визначену процедуру, в якій в обов`язковому порядку приймають участь: квартирно-експлуатаційний відділ (КЕЧ) району; гарнізонна житлова комісія; начальник гарнізону; житлова комісія військової частини; відповідні структурні підрозділи Міністерства оборони України; Міністр оборони України, інші (Головне КЕВ Збройних Сил України; Комісія з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України, яка створюється за наказом Міністра оборони України).
Задовольняючи позов суд виходив з того, що право позивача на забезпечення житлом, яке передбачено п. 8 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей» порушено і підлягає захисту, шляхом зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 за рахунок Міністерства оборони України ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї, при першому надходженні житла.
Такого висновку суд дійшов по неповно з`ясованим обставинам, з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Як вбачається зі змісту ст. ст. 33, 119 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.
Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ч.1 ст. 33 ЦПК України).
Відповідно до закріпленого в ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства та за змістом ч.1 ст.33 ЦПК України залучення судом до участі у справі особи як співвідповідача можливе лише як результат вирішення судом такого клопотання позивача.
Заявляючи вимогу про зобов`язання КЕВ надати за рахунок Міністерства оборони України ізольоване житлове приміщення, позивач не поставив питання про залучення в якості відповідача Міністерство оборони України, яке має матеріально-правовий інтерес до предмету спору.
Всупереч положенням ч.4 ст.10 ЦПК України, суд першої інстанції вказаний обов`язок позивачу не роз`яснив та не попередив про наслідки не вчинення ним зазначеної процесуальної дії.
Таке процесуальне порушення беззаперечно вплинуло на права Міністерства оборони України, є суттєвим, та таким, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України тягне за собою безумовне скасування судового рішення.
Згідно до положень глави 1 розділу 5 ЦПК України суд апеляційної інстанції не має права залучати до участі у справі осіб, які не приймали участі в розгляді справи в суді першої інстанції.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскільки до участі у справі не було залучено Міністерство оборони України , про права і обов`язки якого суд вирішив питання, а суд апеляційної інстанції згідно чинного законодавства позбавлений права на стадії апеляційного розгляду залучати до участі у справі осіб, які не приймали участі у справі у суді першої інстанції, оскаржуване рішення слід скасувати.
Із довідки Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області вбачається, що ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва, судова колегія вважає за необхідне згідно ч.1 ст. 310 ЦПК України закрити провадження у цій справі.
Керуючись ст. ст. 205, 303, 304, 309, 313, 314 ЦПК України, судова колегія,
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України задовольнити - частково.
Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 4 квітня 2012 року - скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків Міністерства оборони України про зобов`язання вчинення дій - закрити.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.
Головуючий:
Судді: