У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Катєтової О.В.,Колодійчука В.М., Остапчука Д.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 8 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь борг з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних та процентів на рівні подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 546 531,17 грн.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від

23 липня 2015 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 8 вересня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 борг в сумі 542 207 грн 80 коп., що складається: з основного боргу в сумі - 424 701 грн 55 коп.; 3 % річних від простроченої суми 125 000 грн - у розмірі 13 623 грн 79 коп. за період з 26 березня 2011 року по 10 листопада 2014 року та від простроченої суми 65 000 грн - у розмірі 6 971 грн 92 коп. за період з 16 квітня 2011 року по 10 листопада 2014 року; індексу інфляції від простроченої суми 125 000 грн - в сумі 25 917 грн 81 коп за період з 26 березня 2011 року по 10 листопада 2014 року та від простроченої суми 65 000 грн - в сумі 12 470 грн 15 коп. за період з 16 квітня 2011 року

по 10 листопада 2014 року, всього в сумі - 42 387 грн 96 коп.; процентів

за користування позикою від простроченої суми 125 000 грн - в сумі 36 060 грн 79 коп. за період з 26 березня 2011 року по 10 листопада 2014 року

та від простроченої суми 65 000 грн - в сумі 18 461 грн 79 коп. за період з 16 квітня 2011 року по 10 листопада 2014 року, всього в сумі 54 522 грн 58 коп.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, досліджуючи спірні розписки, дійшов висновку про відсутність між сторонами позикових відносини, розписки не підтверджують факту виникнення боргового зобов'язання.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що позивачкою доведено факт укладання між нею та ОСОБА_7 договорів позики, а тому стягнув із відповідача заборгованість за договорами позики, проценти, передбачені ст. 1048 ЦК, а також штрафні санкціїї відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Проте повністю погодитись із висновками судів не можна з наступних підстав.

Судами встановлено, що 22 березня 2011 року відповідач отримав від ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 125 000 грн з метою придбати обладнання для ТОВ «АПК «Верест», про що складено розписку. Також у розписці зазначено, що у разі не придбання обладнання ОСОБА_7 зобов'язується повернути отримані кошти до 25 травня 2011 року або передати у власність ОСОБА_6 інше майно.

7 квітня 2011 року ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_6 65 000 грн з метою придбати обладнання для ТОВ «АПК «Верест», про що складено розписку. Зазначено, що у разі не придбання обладнання ОСОБА_7 зобов'язується повернути отримані кошти до 15 квітня 2011 року.

18 квітня 2011 року відповідач отримав від ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 15 000 грн для проведення ремонтних робіт в орендованих приміщеннях ТОВ «ГАЙ-ДА-МАКИ», що підтверджується розпискою. Крім того, у розписці зазначено, що отримані грошові кошти відповідач зобов'язується витратити за призначенням.

6 травня 2011 року ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_6 19 000 грн на виробничі потреби ТОВ «АПК «Верест», що підтверджено розпискою.

11 травня 2011 року ОСОБА_7 склав розписку про отримання від ОСОБА_6 грошових коштів у розмірі 4 000 грн для придбання технічного приладдя та проведення ремонтних робіт.

11 червня 2011 року ОСОБА_7 склав розписку про отримання від ОСОБА_6 грошових коштів у розмірі 20 000 грн на виплату заробітної плати працівникам.

24 червня 2011 року ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_6 11 000 грн на витрати для АПК «Верест», що підтверджується розпискою.

В подальшому ОСОБА_7 11 липня 2011 року, 14 липня 2011 року, 1 серпня 2011 року, 4 серпня 2011 року, 5 вересня 2011 року, 30 вересня 2011 року отримував від ОСОБА_6 грошові кошти на загальну суму 90 200 грн та 5 100 дол. США.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Проте суди не врахували вищезазначених норм матеріального закону, на порушення вимог процесуального закону належним чином не дослідили зміст складених ОСОБА_7 розписок, не звернули уваги на те, що крім розписок від 22 березня 2011 року та від 7 квітня 2011 року в інших розписках не зазначено про зобов'язання відповідача повернути отримані грошові кошти, що виключає можливість застосувати до спірних правовідносин положення, встановлені ст. ст. 1046, 1047 ЦК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права. При перегляді судових рішень необхідно виходити з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 307 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 308-311 ЦПК України. При цьому апеляційний суд керується статтею 307 ЦПК України (відповідним пунктом) та нормою ЦПК України, що визначає підстави перегляду судового рішення в такому разі, і відповідно до неї та наданих суду апеляційної інстанції повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»).

Відповідно до п. п. 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України).

У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на статті 10, 11, 60, 212 та 214 ЦПК України (статті 224-226 ЦПК України - при ухваленні заочного рішення) й інші норми процесуального права, керуючись якими суд установив обставини справи, права та обов'язки сторін.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув уваги на вищевказані вимоги законодавства, у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України доводи апеляційної скарги та докази, надані на її обґрунтування, належним чином не перевірив та не встановив чи витрачалися, отримані від позивачки, грошові кошти в інтересах та на утримання ТОВ «АПК «Велест», засновниками якого є сторони у справі.

Таким чином, ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами повністю не встановлені, оскаржувані рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від

23 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 8 вересня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: О.В. Кадєтова

В.М. Колодійчук

Д.О. Остапчук

О.В. Ступак