АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Кравець В.А., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі - Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з уточненим позовом до ОСОБА_3, просив суд стягнути суму основного боргу у розмірі 667 016,00 грн., інфляційні втрати за період з 01 січня 2013 року по вересень 2015 року у розмірі 445 566,68 грн., три відсотки річних за період з 01 січня 2013 року по вересень 2015 року у розмірі 5 701,62 грн. (а.с.37).

Ухвалою суду від 07 червня 2016 року замінено відповідача ОСОБА_3 на належного відповідача ОСОБА_2 (а.с.107).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за період з 01 січня 2013 року по 30 вересня 2015 року у розмірі 174 685 грн. 00 коп., три відсотки річних за період з 01 січня 2013 року по 30 вересня 2015 року у розмірі 5 701 грн. 62 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2 192 грн. 40 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.125-130).

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового - про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Справу розглянуто без участі апелянта - ОСОБА_1, який належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове зворотне відправлення від 01 вересня 2016 року.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 скаргу не визнав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Позивач зазначав, що 26 листопада 2011 року між позивачем та ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_2, укладено попередній договір на купівлю квартири з передачею гарантійних платежів. ОСОБА_3 отримав від позивача грошові кошти у розмірі 28 000,00 доларів США, що за курсом НБУ на день укладання договору еквівалентно 225 400,00 грн.

Згідно укладеного договору ОСОБА_2 зобов'язався передати позивачу квартиру орієнтованою площею 48 кв.м. житлового будинку під АДРЕСА_1, вартість якої становила 42 720,00 доларів США. Основний договір має бути укладено не пізніше 31 грудня 2012 року з додатковою доплатою різниці вартості. Основний договір не укладено. Станом на 04 листопада 2015 року відповідачем гарантійний платіж не повернуто.

Судом першої інстанції було встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 26 листопада 2011 року між позивачем та ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_2, було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири, орієнтованою площею 48 кв. житлового будинку «АДРЕСА_1 (а.с.10-12, 13).

Положеннями статті 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно(товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Необґрунтоване ухилення однієї зі сторін від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (частина друга статті 635 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 3 ст.635 ЦК України передбачено, що зобов»язання встановлене попереднім договором припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо кожна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно п. 2 попереднього договору відповідач зобов'язаний укласти та нотаріально посвідчити основний договір купівлі-продажу нерухомого майна не пізніше 31 грудня 2012 року. Однак всупереч цим вимога сторонами не укладено основний договір купівлі-продажу нерухомого майна. Сторони не продовжили строк дії попереднього договору.

Зі змісту п.3 попереднього договору вбачається, що в момент його підписання позивачем було передано відповідачу аванс у розмірі 225400,00 грн., що за курсом Національного банку України на день підписання даного Договору відповідає еквіваленту 28 000,000 доларів США.

Відповідно до вказаного пункту попереднього договору позивач передав 225 400,00 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь аванс за попереднім договором від 26 листопада 2011 року у сумі 667 016,00 грн.

Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 598 ЦК України припинення зобов'язань на вимогу однією із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Сторони погодилися, що 16 лютого 2016 року, тобто під час розгляду справи, відповідачем 16 лютого 2016 року внесено суму у розмірі 225400,00 грн. на депозит рахунку Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Л.І. для передачі позивачеві (а.с.76).

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в частині стягнення коштів за попереднім договором від 26 листопада 2011 року, який сторонами договори визначено як гарантований платіж, який у разі укладання основного договору зараховується в ціну об*єкту (п.3).

Позивачем заявлялись вимоги щодо стягнення суми інфляційних втрат за період з 01 січня 2013 року по вересень 2015 року у розмірі 445 566,68 грн.

Згідно п.3 попереднього договору вбачається, що в момент його підписання позивачем було передано відповідачу аванс у розмірі 225400,00 грн., що за курсом Національного банку України на день підписання даного Договору відповідає еквіваленту 28 000,000 доларів США.

ОСОБА_1 посилався на порушення умов вказаного договору ОСОБА_2, у зв'язку з не поверненням суми авансу, виходячи з розміру 667 016,00 грн. та надав розрахунок інфляційних втрат з урахуванням зазначеної суми.

За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, зазначав, що 16 лютого 2016 року на депозит рахунку Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ШевченкоЛ.І. внесено кошти сплачені за попереднім договором у розмірі 225 400,00 грн., які ОСОБА_1 відмовився отримати через спір про розмір суми. Позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат за період з 01 січня 2013 року по 30 вересня 2015 року підлягають задоволенню частково.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо здійснення відповідно до положення ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних витрат, виходячи саме з суми 225 400,00 грн., які відповідно становлять 5701,62 грн. та 174 685,00 грн.

Доводи апеляційної скарги стосовного того, що суд безпідставно не прийняв до уваги не повернуту позивачем суму у розмірі 667 016 грн. не заслуговують на увагу, оскільки, як зазначено вище, позивачем внесено гарантований платіж за попереднім договором у розмірі 225 400,00 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст..ст.303,307,308, 313 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді :