Справа № 303/5955/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої Боднар О.В.,

суддів Кеміня М.П., Джуги С.Д.,

за участю секретаря Чонки Д.М.

представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_4, що діє від імені публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 листопада 2015 року справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

у с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до боржника за кредитним договором № MKH0GK00001711 від 23 листопада 2006 року ОСОБА_5 та поручителя за договором поруки б/н від 27 листопада 2006 року ОСОБА_2, в якому, посилаюсь на невиконання боржником умов кредитного договору, просило на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором станом на 19 червня 2015 року у розмірі 47 414,98 дол.США, що за курсом НБУ станом на цю дату 1 дол.США 21,32 грн. становить 1 010 887,37 грн., з яких:

-14 614,09 дол.США заборгованість за кредитом,

-12 994,60 дол.США заборгованість за процентами за користування кредитом,

-2 303,28 дол.США заборгованість по комісії за користування кредитом,

-17 503,01 дол.США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором,

та судові витрати.

Рішенням Мукачівського міськрайоннного суду від 10 листопада 2015 року (а.с. 85-91) у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі (а.с. 93-95) представник банку просить скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір.

Вказує на те, що суд повинен був зясувати правильність нарахування позивачем заборгованості та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується, у випадку неправильності розрахунку самостійно визначити розмір пені та інших нарахувань.

Зазначає, що суд безпідставно застосував позовну давність до вимог позивача. Договір поруки та кредитний договір діють до 20 листопада 2026 року, тому строк позовної давності до нарахування пені не застосовується, а договір поруки припиняється лише після спливу 6 місяців після цієї дати.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 707/2-2751/2011 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, апеляційний суд визнав, що скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 листопада 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № MKH0GK00001711 (далі кредитний договір), за умовами якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 17 827,00 дол.США, на наступні цілі: купівля квартири 15 000,00 дол.США та 2 827,00 дол.США на оплату страхових платежів, з кінцевим терміном повернення кредиту 20 листопада 2026 року, зі сплатою за користування кредитом 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати.

Погашення заборгованості повинно здіснюватися щомісячно у період сплати з «25» по «30» число кожного місяця у розмірі 196,91 дол.США.

24 листопада 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки б/н, згідно з умовами якого остання з метою забезпечення виконання своїх зобовязань за кредитним договором передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: вул.Окружна, 35/3 у м.Мукачево (справа № 707/2-2751/2011, а.с. 13-14).

27 листопада 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, з метою забезпечення виконання боржником зобовязань за кредитним договором, був укладений договір поруки б/н (а.с. 15).

Відповідно до п.п. 11, 12 договору поруки він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Порука припиняється після закінчення трьох років з дня настання терміну повного погашення кредиту за кредитним договором.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 15 лютого 2012 року (справа № 707/2-2751/2011, а.с. 151-152) в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором № MKH0GK00001711 від 23 листопада 2006 року в розмірі 158 266,57 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - належну ОСОБА_5 квартиру, яка розташована в м.Мукачево по вул.Окружна, 35/3. Для чого надано ПАТ КБ «ПриватБанк» право укласти договір купівлі-продажу квартири від імені ОСОБА_5 з будь-якою особою-покупцем. Надано ПАТ КБ «ПриватБанк» всі повноваження, необхідні для здійснення продажу квартири, в тому числі право отримати витяги з Державного реєстру прав власності. Встановлено початкову ціну предмета іпотеки 79 042,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 2 491,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

Зазначена квартира відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 20 грудня 2014 року між продавцем-іпотекодержателем ПАТ КБ «ПриватБанк», іпотекодавцем ОСОБА_5 та покупцем ОСОБА_6 була продана останній за ціною 79 042,60 грн., яка була перерахована покупцем продавцеві на відповідний рахунок до підписання цього договору (а.с. 58-59).

У повідомленні від 06 серпня 2015 року № 30.1.0.0/2-098 банк пропонував відповідачам у термін не пізніше 5 календарних днів з моменту отримання цього повідомлення, погасити прострочену заборгованість за кредитним договором.

У разі несплати простроченої заборгованості у вищевказаний строк, на підставі ст.1050 ЦК України, умов кредитного договору та договору поруки, банк вимагав повернути суму кредиту у повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції (а.с. 9).

Вимоги банку відповідачами виконані не були.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач ОСОБА_5 свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, у звязку з чим утворилася заборгованість.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що у звязку із реалізацією банком предмету іпотеки, розмір заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором мав бути зменшений на суму, яку банк отримав внаслідок цього.

Оскільки у наданому позивачем розрахунку заборгованості, не відображено суму, отриману внаслідок реалізації предмета іпотеки, заборгованість вказана без врахування його часткового погашення, наданий розрахунок не відповідає дійсності та не може бути взятий до уваги.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позивачем заявлена вимога про стягнення пені за період з 11 жовтня 2007 року по 19 червня 2015 року, а розрахувати пеню за 12 місяців до звернення з позовом, суд позбавлений можливості, оскільки, як уже зазначалося, у розрахунку заборгованості, не відображено отриману банком суму від реалізації предмету іпотеки.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Право вибору судового захисту, передбаченого законом або договором належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК, ст.ст.3, 4 ЦПК України).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки не є перешкодою для предявлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість не погашена.

Положення ч.1 ст.11 Закону України «Про іпотеку», яким установлена відповідальність майнового поручителя перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета іпотеки, передбачає право кредитора стягнути непокриту предметом іпотеки суму боргу з боржника у разі, якщо вартість іпотечного майна є меншою від заборгованості за основним зобовязанням. Вимога про стягнення суми боргу непокритого іпотечним майном повинна заявлятися лише після фактичного звернення стягнення на предмет іпотеки, причому як у випадку, коли мало місце звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить майновому поручителю, так і тоді, коли іпотечне майно належить боржнику за основним зобовязанням.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав, у випадках, встановлених цим Кодексом, що судом першої інстанції зроблено не було.

У суді апеляційної інстанції, сторонам було розяснено положення ч.4 ст.10 ЦПК України, зазначено про можливість позивача надати детальний розрахунок заборгованості, а відповідачу можливість надати докази на спростування наданого позивачем розрахунку.

Крім того, представник позивача пояснила, що предмет іпотеки було реалізовано за ціною 79 042,55 грн., що станом на 19 грудня 2014 року становило 5 012,41 дол.США. Вказана сума надійшла в рахунок погашення заборгованості за кредитом, що відображено в розрахунку заборгованості.

Щодо розміру нарахованої пені зазначає, що протягом дії договору заборгованість по пені частково погашалася, на загальну суму 7 062,53 дол.США, яка включає в себе і суму 5 012,41 дол.США від реалізації предмета іпотеки.

11 квітня 2016 року позивач надала детальний розрахунок, з якого вбачається, що 19 грудня 2014 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором було зараховано 713,28 дол.США на сплату комісії, 476,55 дол.США пені, 52,81 дол.США відсотків за користування кредитом та 3 769,77 дол.США на погашення тіла кредиту, що в загальному становить 5 012,41 дол.США, тобто суму, отриману внаслідок реалізації предмета іпотеки.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана ВРУ, - і за її межами (ч.1, ст.14 ЦПК України).

Як уже зазначалося, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 15 лютого 2012 року, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором № MKHOGK00001711 від 23 листопада 2006 року в розмірі 158 266,57 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки.

У цьому рішенні судом встановлено, що вказана заборгованість у розмірі 19 878,49 дол.США, що за офіційним курсом НБУ станом на 05 січня 2011 року становить 158 266,57 грн., яка існувала станом на 05 січня 2011 року складається з 14 133,94 дол.США - основного боргу, 458,72 дол.США простроченої заборгованості за кредитом, 52,81 дол.США заборгованості по прострочених відсотках, 713,28 дол.США заборгованості по комісії, 476,55 дол.США пені.

Відповідно до п.3.3 кредитного договору кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно п.п. 2.2.9, 2.3.8. цього договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі простроченої комісії по кредиту, далі простроченої винагороди, далі прострочених відсотків, далі простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилася (у т.ч. сума, надана позичальником понад суму щомісячного платежу), направляється на погашення заборгованості за кредитом (якщо інше не передбачено п.6.), далі комісії, далі винагороди, далі відсотків, далі кредиту.

Отже, наданий позивачем розрахунок є правильним та узгоджується з матеріалами справи.

Кошти, отримані банком від реалізації предмета іпотеки були розподілені відповідно до умов договору та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 15 лютого 2012 року.

Разом з тим, заслуговує на увагу заява ОСОБА_2 про застосування скороченої позовної давності до вимог про застосування пені.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що розмір пені нарахованої за один рік до звернення з позовом становить 13 763,78 дол.США.

У звязку з цим, станом на 19 червня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 39 254,87 дол.США, що за курсом НБУ станом на цю дату 1 дол.США 21,32 грн. становить 836 913,83 грн., з яких:

11 339,37 дол.США по тілу кредиту,

12 561,72 дол.США заборгованість по відсотках за користування кредитом,

1 590,00 дол.США комісії,

13 763,78 дол.США пеня, та підлягає стягненню на користь позивача.

Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку, відповідачі не надали.

Водночас, правильним є висновок суду першої інстанції про визнання поруки такою, що припинилася на підставі ч.4 ст.559 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

У п.24 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

У квітні 2011 року предявивши вимогу до ОСОБА_5 про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й повинен був предявити вимогу до поручителя протягом трьох років (відповідно до п.12 договору поруки, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, шестимісячний строк був збільшений сторонами договору поруки до трьох років).

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк підлягає обрахуванню від цієї дати. До такого висновку дійшов ВСУ, виклавши правову позицію у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14, яка згідно із ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування всіма судами України.

Така вимога № 5584 від 25 жовтня 2010 року міститься в матеріалах справи № 707/2-2751/2011, була отримана ОСОБА_5 28 жовтня 2010 року (а.с. 18-19). У вимозі зазначено, що банк на підставі ст.1050 ЦК України, та п.2.3.2. кредитного договору просить боржника у строк до 25 жовтня 2010 року сплатити заборгованість за кредитним договором у розмірі 151 710,98 грн.; попереджає боржника, що у випадку неповернення кредиту банк буде змушений звернути стягнення на предмет іпотеки.

Отже, трирічний строк для предявлення вимоги до поручителя починається з 26 жовтня 2010 року.

Після реалізації предмета іпотеки на підставі договору купівлі-продажу від 20 грудня 2014 року, у звязку із недостатністю отриманих коштів для повного погашення заборгованості за кредитним договором, банк у серпні 2015 року надіслав відповідачам вимогу про погашення заборгованості (а.с. 9), а у вересні 2015 року звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителя, тобто поза строком існування зобовязання поруки. Таким чином і право кредитора, і обовязок поручителя припинилися (постанова ВСУ у справі № 6-6цс14 від 17 вересня 2014 року та постанова ВСУ від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14).

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, по позивачем було сплачено 15 163,31 грн. за подання позову та 16 679,64 грн. за подання апеляційної скарги (а.с. 97). Отже, з ОСОБА_5 на користь банку слід 13 181,39 грн. судового збору.

Відповідно до ст.309 ЦПК України неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_5 і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України, ст.ст. 258, 526, 559, 1048, 1050 ЦК України, ст.11 Закону України «Про іпотеку», колегія суддів,

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, що діє від імені публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 листопада 2015 року скасувати в частині відмови у позові про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_5.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 50; ) заборгованість за кредитним договором № МКН0GK00001711, укладеним 23 листопада 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_5, станом на 19 червня 2015 року у розмірі 39 254,87 (тридцять девять тисяч двісті пятдесят чотири дол.США, 87 центів) дол.США, що за курсом НБУ станом на цю дату 1 дол.США 21,32 грн. становить 836 913,83 грн., з яких:

11 339,37 дол.США по тілу кредиту,

12 561,72 дол.США заборгованість по відсотках за користування кредитом,

1 590,00 дол..США комісії,

13 763,78 дол.США пеня.

Стягнути з ОСОБА_5 (мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 50; ) на відшкодування сплаченого судового збору 13 181,39 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

с у д д і :

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9