Справа №483/573/16-ц 18.10.2016 18.10.2016
Провадження №22-ц/784/2304/16
Справа №483/573/16-ц
Провадження № 22-ц/784/2304/16 Головуючий першої інстанції: Казанлі Л.І.
Категорія 43 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Шагаєм О.А.

за участю: позивачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, відповідачки та представника відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 вересня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої несплатою житлово-комунальних послуг та витрат на утримання майна,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди, завданої несплатою житлово-комунальних послуг та витрат на утримання майна.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що вона за договором дарування від 11 червня 2014 р. набула право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 у якому також зареєстровані відповідачі. Раніше власником цього будинку був її батько ОСОБА_8 За період з 2006 р. по квітень 2016 р. позивачкою разом зі своїми батьками були понесені витрати на утримання будинку.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила стягнути з відповідачів на її користь 2 160 грн. 89 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої несплатою житлово-комунальних послуг, а також по 516 грн. 84 коп. з кожного - в рахунок витрат на утримання будинку.

В подальшому, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_2 просила стягнути з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 822 грн. 05 коп., з відповідачки ОСОБА_5 - 3 503 грн. 76 коп.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 вересня 2016 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при його ухваленні неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи й просить його скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки, її представника, відповідачки ОСОБА_4, яка також представляє інтереси відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі договору дарування, укладеного 11 червня 2014 р., посвідченого нотаріусом Першої очаківської державної нотаріальної контори за реєстровим № 380, за яким ОСОБА_8 (батько позивача) подарував, а ОСОБА_2 прийняла у дар вказаний житловий будинок.

Згідно відомостей будинкової книги у житловому будинку АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_6 (батько позивача, колишній власник будинку), його дружина ОСОБА_9, його дочка ОСОБА_4 (з 15 листопада 2006 р.), його онуки: ОСОБА_6 (з 18 грудня 2006 р.), ОСОБА_5 (з 25 лютого 2009 р.) та правнук ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 (з 05 квітня 2014 р.).

Таким чином, відповідачі вселилися в будинок та були зареєстровані у ньому як члени сім'ї колишнього власника, а тому правовідносини між ними та позивачем, яка є власником житлового будинку, регулюються відповідними положеннями цивільного та житлового законодавства України. При цьому слід також взяти до уваги, що договір найму житлового будинку між сторонами не укладався.

Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 322 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було угоди про порядок користування цим приміщенням.

Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставилися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві власності, встановлюється угодою сторін (ч. 1 ст. 162 ЖК України).

З аналізу наведених норм закону можна зробити висновок, що право на відшкодування витрат з утримання житлового будинку та його ремонту має його власник, який фактичне такі витрати здійснює.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_2 просила про стягнення на її користь понесених з 2006 по 2016 роки витрат на утримання будинку, а саме - оплату за збір, вивезення та утилізацію твердих побутових відходів, на підтвердження чого надавала фотокопії розрахункових книжок, а також витрати на ремонт будинку, на підтвердження чого було надано фотокопії товарних чеків щодо придбання протягом 2015-2016 років матеріалів та обладнання (газового лічильника).

Згідно положень ст. ст. 3, 4 ЦПК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушення, невизнання або оспорюваного права та інтересу у передбачений законом спосіб.

Як встановлено судом, позивач набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 лише після укладання договору дарування 11 червня 2014 р., а тому у неї відсутні правові підстави для стягнення з відповідачів витрат на утримання будинку до цього дня.

При цьому не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що і до отримання у власність будинку позивач фактично несла витрати на утримання будинку, оскільки власником був її батько, оскільки ці обставини відповідно до викладених положень закону правового значення з огляду на положення ст. 11 ЦПК України посилання не мають, а колишній власник спірного будинку будь-яких вимог щодо відшкодування витрат на його утримання не заявляв.

Також слід взяти до уваги наступне.

Як вбачається з наданих позивачем фотокопій абонентських книжок (а.с. 10-18), особові рахунки з надання послуг за збір, вивезення та утилізацію побутових відходів з будинку АДРЕСА_2 відкриті Комунальним підприємством «Очаківський комбінат комунальних послуг» на ім'я ОСОБА_8, в усіх квитанції з оплати послуг платником також зазначений ОСОБА_8, а тому саме ця особа є споживачем таких послуг відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

За такого позивачем не надано також доказів того, що після отримання у власність вказаного житлового будинку вона несе витрати на збір, вивезення та утилізацію побутових відходів. Доводи апеляційної скарги про те, що фактично витрати по утриманню будинку несе саме ОСОБА_2, не спростовують такого висновку суду, тому що не ґрунтуються на належних доказах, які є у справі.

З урахуванням викладеного суд обґрунтовано відмовив позивачу у стягненні з відповідачів витрат на утримання житлового будинку.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів витрат на ремонт будинку, то висновок суду щодо недоведеності таких позовних вимог також є правильним.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем на підтвердження витрат на ремонт житлового будинку товарні чеки не можуть бути доказами таких витрат, оскільки ОСОБА_2 не надано жодного доказу того, що належний їй на праві власності житловий будинок потребував проведення ремонтних робіт з використанням придбаних матеріалів та обладнання і що такі роботи було проведено в цьому будинку з використанням цих матеріалів та обладнання. Відповідачі ж заперечують проведення таких робіт.

Тому твердження в апеляційній скарзі про неповне дослідження судом обставин справи та необґрунтованість відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на ремонт будинку не заслуговує на увагу, оскільки позивач не надав суду належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження вказаних позовних вимог. Зокрема, безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на наявність у позивача актів щодо демонтування (монтування) газового лічильника, тому що ці доказі не були надані в суд першої інстанції.

Помилковим є посилання в апеляційній скарзі на положення ст. 1166 ЦК України, оскільки її норми не регулюють спірні правовідносини.

Виходячи з викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і не вбачає підстав для його скасування.

Керуючисьст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: