Справа № 204/6786/15-ц
Провадження № 2/204/730/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Онбиш А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

за участю представника відповідача адвоката ОСОБА_3,

за участю представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 в інтересах малолітньої ОСОБА_6, треті особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради, Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про позбавлення права користування житловим приміщенням та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 в інтересах малолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_1, третя особа - Орган опіки та піклування Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про вселення,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №62 в будинку №6 по вул.Академіка Янгеля у м.Дніпропетровську; стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір по справі.

В обґрунтування позову позивач вказала на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Як власник, вона дозволила зареєструватися в зазначеної квартирі зятю ОСОБА_7. Малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована за зазначеною адресою 03.12.2014 її батьком ОСОБА_7 з метою не дозволити позивачу провести продаж власної квартири, проте, ні він, ні малолітня ОСОБА_6 жодного дня не проживали в зазначеній квартирі та особистих речей там не мали. Права малолітньої дитини не порушені, оскільки вона, все життя прожила з матірю та батьком в повноцінній родині ОСОБА_6 - батько ОСОБА_7, мати - ОСОБА_5, малолітня донька - ОСОБА_6, які фактично проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. У звязку з тим, що в добровільному порядку мати малолітньої ОСОБА_6 не бажає зняти останню з реєстрації з квартири АДРЕСА_1, позивач змушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою.

У судовому засіданні позивач, її представник, кожний окремо, підтримали заявлені позовні вимоги, просили позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що позивач таким чином бажає позбавити малолітню ОСОБА_6 житла, тому, просила відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області у судове засідання не зявився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради в судовому засіданні позовну заяву не підтримала.

04 липня 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою в інтересах малолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_1, третя особа - Орган опіки та піклування Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про вселення (а.с.143-145).

В обґрунтування зустрічної позовної заяви, відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом посилалась на те, що ОСОБА_1 є її рідною матірю та бабусею ОСОБА_6. До 2004 року вона з чоловіком ОСОБА_7 проживали з її батьками за адресою: вул.Голубіна, буд.13 в м.Дніпропетровську. В 2004 році ОСОБА_1 запропонувала їм переїхати проживати до квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2. 02 грудня 2004 року зі згоди ОСОБА_1 її чоловік ОСОБА_7 був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3. В жовтні 2005 року помер її батько ОСОБА_8. Протягом 6 місяців після смерті батька ОСОБА_8, вона написала заяву про відмову від спадщини, яка складалась з 1/4 частини домоволодіння, розташованого за адресою вул.Голубіна, буд.13 у м.Дніпропетровську. 01 червня 2006 року у неї з чоловіком ОСОБА_7 народилася донька ОСОБА_6. 12 грудня 2014 року зі згоди ОСОБА_1 її донька ОСОБА_6 була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4. З цього часу, в зазначеній квартирі стали мешкати ОСОБА_7, вона - ОСОБА_5 та їх донька ОСОБА_6. До 2014 року у них зі ОСОБА_1 були нормальні стосунки; вони спілкувались як родичі; проводили оплату комунальних послуг, але у грудні 2014 року вони зі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не змогли відкрити вхідні двері та зайти до квартири АДРЕСА_1; та виявили, що замки на двері - замінені. Тому, вони були вимушені повернутися до будинку, який розташований по вул.Голубіній, буд.13 у м.Дніпропетровську.

В судовому засіданні представник позивача підтримала зустрічну позовну заяву, просила її задовольнити, посилаючись на підстави, які в ній зазначені.

Відповідач, її представник, за зустрічною позовною заявою, кожний окремо, у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовної заяви, посилаючись на відсутність правових підстав для її задоволення.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради в судовому засіданні під час розгляду зустрічної позовної заяви покладалась на розсуду суду, зазначивши, що позивачем не доведено підстав для задоволення позовних вимог.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що первісна позовна заява підлягає задоволенню, а зустрічна задоволенню не підлягає, у звязку з наступним.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджено копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.09.2004 (а.с.48).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно зі ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цими приміщенням. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

В судовому засіданні встановлено, що позивач як власник, дозволила зареєструватися в квартирі АДРЕСА_1 зятю - ОСОБА_7. Малолітня ОСОБА_6 була зареєстрована за зазначеною адресою 03.12.2014 її батьком ОСОБА_7 з метою не дозволити ОСОБА_1 провести продаж власної квартири.

Відповідно до довідки про склад сімї та місце реєстрації №21226 від 10.11.2014 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_7 - зареєстрований в даній квартирі з 03.12.2004 року, знято з реєстрації 09.09.2015 року (рішення суду); малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 - зареєстрована в даній квартирі з 03.11.2014 року (а.с.49).

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 червня 2015 року ОСОБА_7 було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою №62 в будинку №6 по вул.Академіка Янгеля у м.Дніпропетровську (а.с.50). Ухвалою суду від 04.02.2016 року, заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16.06.2015 скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку (а.с.103).

Допитані в судовому засіданні свідки, підтвердили наступне.

Так, свідок ОСОБА_9, допитана в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_1, з якою познайомились у 1979 році та спілкуються по теперішній час. Їй відомо, що у ОСОБА_1 є квартира АДРЕСА_1, де мешкала мати останньої, а коли та померла, квартира залишилась позивачу у спадок. В цю квартиру позивач прописала зятя ОСОБА_7, проте, останній там не проживав. Спірна квартира складається з однієї маленької кімнати, сімя її доньки ОСОБА_5 складається з трьох осіб: її, зятя - ОСОБА_7 та їх доньки ОСОБА_6; всі вони проживають у великому ІНФОРМАЦІЯ_6 з 2007 року, де у кожного члена родини для проживання є своя окрема кімната. Малолітня ОСОБА_6 навчається у гімназії №12, яка територіально знаходиться поблизу будинку №13 по вул.Голубіній у м.Дніпропетровську та пішки до якої пять хвилин. Також зазначила, що донька позивача - ОСОБА_5 має у власності квартиру, яка знаходиться на вул.Героїв Сталінграду у м.Дніпропетровську, яку їй подарували батьки: батько ОСОБА_8 та мати позивач у справі ОСОБА_1. Через сварки, відносини між позивачем та відповідачем погіршились, тому вона вважає, що малолітню ОСОБА_6 навмисно прописали у квартирі АДРЕСА_1.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 зазначила, що вона знає ОСОБА_1 з 2007 року, оскільки з липня 2007 року по жовтень 2014 року, вона, разом зі своїм чоловіком та дитиною винаймали у неї житло - квартиру АДРЕСА_1. Квартира була однокімнатна, в якій, майже нічого не було, більшість речей, меблів - належали їм. Після того, як позивач повідомила їм, що бажає продати квартиру, вони вимушені були зїхати з квартири, забравши з собою всі свої речи та меблі. На теперішній час квартира є полупустою.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених зазначеними свідками, даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання обєктивно підтверджуються зібраними у справі доказами.

Крім того, на підтвердження зазначеного, в судовому засіданні були оглянуті акти обстеження житлово-побутових умов житла як за адресою: квартира АДРЕСА_1, так і за адресою: будинок №13 по вул.Голубіній у м.Дніпропетровську.

Так, як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов житла за адресою: квартира АДРЕСА_1 від 14.09.2016, складеного комісією у складі спеціалістів управління служби у справах дітей виконкому Красногвардійської районної у місті ради, квартира знаходиться на першому поверсі пяти поверхового будинку та складається з однієї кімнати 17 кв.м., яка перебуває у незадовільному стані, а отже, комісія дійшла висновку, що квартира є нежитловою (а.с.169,170-180).

Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов житла за адресою: будинок №13 по вул.Голубіній у м.Дніпропетровську від 14.09.2016, складеного комісією у складі спеціалістів управління служби у справах дітей виконкому Красногвардійської районної у місті ради, двоповерховий будинок складається з пяти кімнат, житловою площею 70 кв.м., а загальною 207 кв.м., яка перебуває у доброму стані, малолітня ОСОБА_6 займає окрему кімнату, в якій є дитяче ліжко, письмовий стіл, дитяча шафа для одягу, а отже, комісія дійшла висновку, що умови проживання сімї - хороші (а.с.181,182-198).

Отже, позивач, відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені нею обставини того, що у квартирі АДРЕСА_1, малолітня ОСОБА_6 не проживає, а лише зареєстрована в ній.

Що стосується допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_11, яка є подругою ОСОБА_5 і яка зазначила, що остання зі своєї родиною з 2006 по 2014 рік проживали у ІНФОРМАЦІЯ_4, то суд, критично відноситься до таких свідчень, крім того, остання, часто спілкуючись з ОСОБА_5 та нерідко буваючи у неї в гостях, як зазначила свідок, у квартирі АДРЕСА_1, не змогла повідомили суду розташування меблів, дитячого ліжечка, стільця, шафи та інше. За таких обставин, суд вважає, що вказаний свідок має свою заінтересованість в результаті розгляду справи, її свідчення ставлять під сумнів достовірність і правдивість фактів, які були нею повідомлені в судовому засіданні.

Питання про належність та допустимість доказів по справі, вирішується тільки на підставі застосування норм матеріального права та з урахуванням поданих сторонами доказів у справі.

Відповідно до ч.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність прописки само по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 має своє власне житло квартиру АДРЕСА_3, належне їй на праві власності (а.с.95) та як було зясовано в судовому засіданні, остання його здає стороннім людям.

Посилання представника відповідача на те, що позивач таким чином бажає позбавити малолітню ОСОБА_6 житла, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та зводяться до того, що батько малолітньої ОСОБА_7 навмисно зареєстрував дитину за спірною адресою та умисно чинить перешкоди позивачу у користуванні власністю, а тому, зазначене, правового значення для вирішення зазначеного матеріально-правового спору, з урахуванням його характеру та юридично значимих фактів, не має.

Аналіз наявних та досліджених письмових доказів, підтверджує позовні вимоги ОСОБА_1.

Таким чином, зібрані у справі докази та наявна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення первісного позову.

Що стосується позовної заяви ОСОБА_5 в інтересах малолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_1, третя особа - Орган опіки та піклування Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про вселення, то остання задоволенню не підлягає.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний їх звязок у сукупності та в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що протягом всього часу розгляду справи в суді позивач за зустрічним позовом не надала жодного доказу на підтвердження обставин вселення у спірну квартину, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Інші посилання позивача за зустрічним позовом, правового значення для вирішення зазначеного матеріально-правового спору, з урахуванням його характеру та юридично значимих фактів, не мають, її вимоги є безпідставними, спростовуються наведеними обставинами, а докази, на які посилається остання не ґрунтуються на законі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 383, 405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5 в інтересах малолітньої ОСОБА_6, треті особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради, Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про позбавлення права користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №62 в будинку №6 по вул.Академіка Янгеля у м.Дніпропетровську.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 (двадцять) коп.

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 в інтересах малолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_1, третя особа - Орган опіки та піклування Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про вселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.В. Токар