Ухвала

іменем україни

12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Завгородньої І.М., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поновлення строків позовної давності, визнання права власності на 1/2 частини домоволодіння, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поновлення строків позовної давності, визнання права власності на 1/2 частини домоволодіння.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку А-1 (№ 1-5 - житлова кімната, площею 17,3 кв. м, № 1-6 - житлова кімната, площею 11,2 кв. м) було побудовано нею у період шлюбу з ОСОБА_7, в якому вона перебувала з 29 грудня 1967 року по 31 жовтня 1986 року, тому в силу ст. ст. 22, 28 КпШС України має право на 1/2 його частини, а строки звернення з таким позовом пропущені нею з поважних причин, оскільки її право на домоволодіння ніхто не оспорював, вона користується ним до цього часу та сплачує комунальні платежі.

Враховуючи викладене, з урахуванням уточнень, позивач просила визнати за нею право власності на 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з наступних приміщень: житлового будинку А-1 (№ 1-5 - житлова кімната, площею 17, 3 кв. м, № 1-6 - житлова кімната, площею 11, 2 кв. м), як за подружжям у спільному майні подружжя.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2016 року скасовано й ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та змінити рішення суду першої інстанції в частині нумерації та площі приміщень, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2011 року, яке набрало законної сили, вже було визнано право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частини спірного домоволодіння за ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки власником домоволодіння АДРЕСА_1 був ОСОБА_7, про що останній було відомо з 1989 року, з якого вона у будинку не проживала, зареєстрована не була та за захистом своїх прав не зверталася, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

І.М.Завгородня

О.В.Попович