Ухвала

іменем україни

11 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Євтушенко О.І., Гвоздика П.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Сумської області від 14 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, у якому з урахуванням уточнень просив стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на свою користь 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання в сумі 535 грн 54 коп., інфляційні збитки в сумі 9 768 грн 38 коп., неустойку в сумі 195 371 грн 65 коп., які утворились у зв'язку з невиконанням ПАТ «Дельта Банк» своїх зобов'язань за договорами банківських вкладів від 08 жовтня 2014 року.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що 08 жовтня 2014 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу «Найкращий від on-line», за умовами якого ОСОБА_1 передав банку 5 048,71 доларів США терміном до 06 січня 2015 року зі сплатою 9,5 % річних. Також 08 жовтня 2014 року між сторонами укладено договір банківського вкладу «Дякуємо за довіру-2», за умовами якого позивач передав банку 480 доларів США терміном до 06 січня 2015 року зі сплатою 8 % річних.

На порушення умов указаних договорів банк свої зобов'язання належним чином не виконав, кошти у розмірі 5 656,09 доларів США повернув лише 11 червня 2015 року.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання в сумі 535 грн 54 коп., неустойку в сумі 195 371 грн 65 коп., всього 195 906 грн 99 коп.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» в дохід держави 1 959 грн 07 коп. судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 14 січня 2016 року зазначене судове рішення в частині часткового задоволення позову ОСОБА_1 та в частині стягнення з ПАТ «Дельта Банк» в дохід держави судового збору в сумі 1 959 грн 07 коп. скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з ПАТ «Дельта Банк» 3 % річних у сумі 535 грн 54 коп. та неустойки в сумі 195 371 грн 65 коп. відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається наступне.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання в сумі 535 грн 54 коп., неустойку в сумі 195 371 грн 65 коп., всього 195 906 грн 99 коп.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» в дохід держави 1 959 грн 07 коп. судових витрат.

При цьому суд керувався положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України, п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та виходив із того, що відповідач порушив грошові зобов'язання з виплати коштів, належних позивачу, тому вимоги останнього про нарахування неустойки та 3 % річних від дня початку прострочення виконання зобов'язання банком до дня введення в банку тимчасової адміністрації є обґрунтованими.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 13 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 неустойки в сумі 195 371 грн 65 коп. та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. У частині розподілу судових витрат виключено з абзацу другого резолютивної частині слова «всього 195 906 гривень 99 копійок». У решті рішення залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача неустойки та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яке встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її невиконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, правовідносин, що виниклих між сторонами, не регулює. У зв'язку з наявністю підстав для скасування рішення суду в частині стягнення на користь позивача неустойки рішення суду підлягає зміні в частині розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року рішення апеляційного суду Сумської області від 13 серпня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому суд касаційної інстанції зазначав, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних банків, виведення яких з ринку регулюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та не врахував, що протягом дії тимчасової адміністрації позивач має право отримати гарантовані державою кошти за договорами з відсотками, нарахованими на день прийняття рішення НБУ, за спеціальною процедурою.

При новому апеляційному розгляді справи апеляційний суд зазначав, що задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені за кожен день прострочення виконання зобов'язання у вигляді 3 % річних на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції не врахував, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», дія якого поширювалась на спірні правовідносини сторін на час ухвалення рішення суду і який, як спеціальний, є пріоритетним відносно інших нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, забороняє задовольняти вимоги кредиторів банку з моменту введення тимчасової адміністрації, яка була введена на час розгляду справи судом. Наведена норма Закону не застосовується до спірних правовідносин в силу того, що під час дії тимчасової адміністрації нарахування неустойки заборонено.

Також апеляційний суд зазначав, що помилковим є і рішення суду в частині застосування до спірних правовідносин ч. 2 ст. 625 ЦК України та нарахування на суму заборгованості 3 % річних як відповідальності за порушення грошового зобов'язання, які виступають способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, п. 5.26 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради директорів АТ «Дельта Банк» від 20 березня 2013 року, передбачено, що в разі порушення банком термінів перерахування коштів за договором банківського вкладу (депозиту), банк сплачує пеню з розрахунку облікової ставки НБУ, яка діяла в такий період, за кожний день прострочення, яка в загальній сумі не може перевищувати одного відсотка від простроченої суми, якщо інші умови відповідальності банку не передбачені відповідним договором банківського вкладу (депозиту) та/або депозитним продуктом банку.

Отже, суду слід було виходити із того, що договорами передбачений інший розмір відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Крім того, судом не враховано, що на залишок коштів, які перебували на рахунку клієнта, банк сплачував відсотки. Так, відповідно до п. 1.7.1 тарифів, які діяли на момент спірних правовідносин, проценти на суму залишку нараховуються в розмірі 18 % до 3 тис. грн, 13 % - на суму від 3 тис. грн до 10 тис. грн.

Відповідачем на виконання умов договорів та вимог тарифів було нараховано відповідні кошти, які позивачем зазначено лише як залишок коштів на рахунку, не зважаючи на те, що ця сума складається із тіла та відсотків, а саме: за січень 2015 року відсотки склали 16,51 доларів США, за лютий 2015 року - 19,32 доларів США.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 14 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

П.О.Гвоздик

О.М.Ситнік