№ 556/1519/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.10.2016 року. Володимирецький районний суд Рівненської області

під головуванням судді Котик Л.О.

при секретарі Соловей Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець справу за позовом ОСОБА_1 до СВК «Степангородський», Сектору з державної реєстрації Володимирецької РДА про визнання дій протиправними та визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до СВК «Степангородський», Сектору з державної реєстрації Володимирецької РДА про визнання дій протиправними та визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що згідно договорів купівлі-продажу від 12.03.2013 року, він купив у колишніх членів КСП «Степангородський» - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 їх майнові паї у вказаному КСП за сукупною номінальною вартістю цих паїв - 5679 грн. 19.04.2013 року на належні йому паї комісія з врегулювання майнових відносин СВК «Степангородський», (реформований КСП) виділила ОСОБА_1 в натурі в рахунок майнового паю будівлю на току (підсобне приміщення). Актом приймання-передачі від 28.12.2013 року вказане майно було передане позивачу. Однак оформити за зареєструвати право власності на передане йому в рахунок майнових паїв майно ОСОБА_1 немає можливості у зв'язку із відсутністю первинної реєстрації права власності на дане майно попередніми власниками (КСП «Степангородське» та СВК «Степангородський»), відсутністю правовстановлюючого документу. З цих причин рішенням державного реєстратора №3107138 від 23.08.2016 року позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності.

Просить визнати дії сектору з державної реєстрації Володимирецької РДА протиправними та визнати за ОСОБА_1 право власності на виробничий будинок нежитлове приміщення по АДРЕСА_1.

Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК.

Позивач надіслав суду заву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує.

Представник відповідача заявлені вимоги визнав, направив заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник співвідповідача позов не визнали, надали заперечення, просили справу розглядати у їх відсутності.

Суд, дослідивши та оцінивши інші докази приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Так, у відповідності до ст.. 328 Цивільного Кодексу України підставою набуття права власності є правочини, що не заборонені законом в т.ч. договори.

У відповідності до ст.ст.7,9,23 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" визначення порядку виділення майнового паю члена колективного підприємства, який виходить із нього, структури та вартості паю віднесено до компетенції органу самоврядування колективного підприємства, який діє на підставі Статуту, та затверджених ним актів. У відповідності до ст.. 9 цього ж Закону у разі виходу з колективного підприємства його члени мають право на отримання майнового паю натурою, грішми чи цінними паперами або в іншій за згодою сторін формі.

Згідно ч.ч.2, 3 статті 9 цього ж закону пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві.

Право розпорядження своїм паєм за власним розсудом включає в себе право продати, обміняти, подарувати, заповідати свій майновий пай. Таким чином, право розпорядження майновим паєм може бути реалізовано членом КСП без отримання такого паю в натурі, що було й зроблено.

Процедура купівлі-продажу майнового паю передбачає укладення договору купівлі-продажу майнового паю, який згідно Цивільного кодексу України не потребує обов'язкової нотаріальної форми, але не може бути оформлений у нотаріальному порядку за бажанням сторін. Сторони можуть самостійно визначати вартість паю за договором незалежно від номінального розміру. У момент продажу майнового паю покупець отримує право на майновий пай, відповідно отримує право на отримання такого майнового паю від правонаступника КСП грішми чи майном. У момент продажу майнового паю не відомо, яке саме майно буде виділено на вказаний пай, оскільки отримання паю в натурі колишнім членом КСП не проводилось, отже не можна вважати , що угода стосується нерухомого майна, а тому нотаріальна форма для договору купівлі-продажу майнового паю не вимагається.

Як вбачається з письмових доказів, наданих сторонами, згідно витягу з протоколу №1 від 19.04.2013 року засідання комісії з врегульованих майнових відносин СВК «Степангородський», комісія передала позивачу в рахунок майнового паю будівлю на току (підсобне приміщення) вартістю 5800 грн.

Вказане рішення прийнято у відповідності до встановленого законодавством порядку розпаювання майна колективних сільськогосподарських підприємств, в т.ч. у відповілдності до Указу Президента України "Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки" № 62/2001 від 29.01.01 р. (62/2001) та постанови Кабінету Міністрів України "Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки" № 177 від 28.02.01 р. (177-2001-п) і є правомочним.

Також судом встановлено, що рішення комісії повністю виконано, оскільки представником відповідача передано, а позивачем прийнято та отримано у володіння майно, виділене в натурі, що підтверджується актом приймання-передачі майна від 28 грудня 2013 р.

Згідно витягу з рішення №19 від 20.12.2015 року Степангородської сільської ради, будівлі на току (підсобне приміщення) присвоєно поштовоу адресу - АДРЕСА_1.

Як вбачається зі ст.7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", об'єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб'єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу майнових паїв з колишніми членами КСП «Степангородський» набув право на отримання такого майнового паю від правонаступника КСП, грішми чи майном в розмірі вартості майнового паю.

При цьому суд також приймає до уваги, що СВК «Степангородський» в даний час ліквідується, представник відповідача визнав позовні вимоги ОСОБА_1, і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, що у відповідності до ст.174 ч.4 ЦПК України також є підставою задоволення позову.

Також встановлено, що рішенням державного реєстратора від 23.08.2016 року №31071138 позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на виробничий будинок - нежитлове прриміщення.

Статтею 41 Конституції України та статтею1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно, не з'єднане з конкретними вимогами про повернення майна чи усунення інших перешкод. Як відповідач, за таким позовом виступає третя особа, що безпосередньо заявляє чи не заявляє свої права на річ, але не визнає за позивачем речового права на майно.

Відповідно частин 1, 2 і 4 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, договорів, укладених у порядку, встановленому законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою (Пункти 1, 5, 6 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року №868 з наступними змінами та доповненнями.

Таким чином, відмовляючи у державній реєстрації майна, набутого позивачем в ході приватизації колективного майна, відповідач - Державна реєстраційна служба - фактично оспорює право власності позивача на це майно.

В той же час, позивач ОСОБА_1 набув право власності на нерухоме майно правомірно, у відповідності до вимог нормативних актів, що діяли на час проведення приватизації колективного майна сільськогосподарського підприємства.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 15, 88, 208, 209 ЦПК України, ст.ст. 182, 328, 392 ЦК України, Законом України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_2 Володимирецьким РВ УМВС України в Рівненській області 29.05.2006 року, ідентифікаційний НОМЕР_1 право власності на виробничий будинок нежитлове приміщення площею 26,6 кв.м, який розміщений по АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С У Д Д Я :