У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: за участю: позивача адвоката позивача - Гвоздика П.О., Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., ОСОБА_4, Синишина П.Є., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання майна спільною сумісною власністю чоловіка та жінки, виключення із спадкового майна Ѕ частини квартири та Ѕ частини грошових коштів, визнання права власності на Ѕ частини квартири та грошових вкладів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_8, ОСОБА_10 - ОСОБА_11 - на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що із січня 1997 року по 15 листопада 2011 року вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_12, що встановлено рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 січня 2014 року.

За час спільного проживання ними придбано квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 2005 року, право власності на яку оформлено на ім'я ОСОБА_12, а також відкрито карткові рахунки на ім'я ОСОБА_12 в АТ «РайффайзенБанк Аваль» на суму 32 818 гривень 08 копійок та в ПАТ «КБ ПриватБанк» - 83 737 гривень 39 копійок.

Посилаючись на те, що вказана квартира та грошові кошти входять до складу спільного сумісного майна, просила суд: визнати квартиру АДРЕСА_1 та грошові вклади спільною сумісною власністю подружжя; виключити зі спадкового майна Ѕ частини квартири та Ѕ частини грошових вкладів; визнати за нею право власності на Ѕ частини спірної квартири та на Ѕ частини грошових вкладів ОСОБА_12 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» на суму 16 409 гривень 04 копійки та в ПАТ «КБ ПриватБанк» на суму 41 868 гривень 69 копійок.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_12

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Визнано грошові вклади ОСОБА_12 в банках: АТ «Райффайзен Банк Аваль» на суму 32 818,08 грн (рахунок для зарахування пенсії та соціальної допомоги № НОМЕР_1) та ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму 83 737,39 грн (договір SAMDN4347, рахунок - НОМЕР_2 та рахунок - НОМЕР_3) об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_12

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини грошового вкладу в АТ «Райффайзен Банк Аваль» (рахунок для зарахування пенсії та соціальної допомоги № НОМЕР_1) на суму 16 409,04 грн., на Ѕ частину грошового вкладу в ПАТ КБ «ПриватБанк» (SAMDN4347, рахунок - НОМЕР_2) на суму 12 943,27 грн та на Ѕ частини грошового вкладу в ПАТ КБ «ПриватБанк» (рахунок - НОМЕР_3) на суму 28 925,42 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2015 року стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 судові витрати по 423,26 грн з кожної на користь ОСОБА_4

У касаційній скарзі представник ОСОБА_8- ОСОБА_11 - просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та її адвоката, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за життя ОСОБА_12 спірне майно не було визнано у встановленому законом порядку спільною сумісною власністю та таким, що придбано за спільні кошти подружжя, або визначено частки у спірній квартирі, у зв'язку із чим дійшов висновку, що після смерті особи визнання права власності на майно регулюється з урахуванням книги 6 ЦК України щодо спадкового права.

Також суд першої інстанції з посиланням на повідомлення Хмельницького бюро технічної інвентаризації від 10 червня 2015 року вважав доведеним той факт, що ОСОБА_12 придбав спірну квартиру за особисті кошти, а вклади на банківських рахунках не входять до складу спадщини, оскільки є особистою власністю спадкодавця.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з відсутності доказів придбання спірної квартири за особисті кошти ОСОБА_12, а тому дійшов висновку про визнання квартири АДРЕСА_1 та грошових вкладів такими, що набуті в період проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_12, у зв'язку із чим визнав спірне майно спільною сумісною власністю.

Вирішуючи спір в частині вимог про виключення із спадкового майна Ѕ частини спірної квартири та грошових коштів, апеляційний суд виходив з того, що такий спосіб захисту порушеного права не передбачений ст. 16 ЦК України.

Проте з таким висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Статтями 213, 214 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судами встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 2005 року, зареєстрованого 05 вересня 2005 року. Позивач не була зареєстрована у спірній квартирі.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 січня 2014 року встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_12 однією сім'єю з січня 1997 року до 15 листопада 2011 року.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу («Право спільної сумісної власності подружжя»).

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені у в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Крім того, визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу (спільного проживання), але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. При цьому з положень ст. 57 СК України прямо випливає, що особистою приватною власністю чоловіка (жінки) є майно, набуте ним за час шлюбу, але в порядку спадкування.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_12 у 2002 році отримав в порядку спадкування квартиру в АДРЕСА_2 після смерті своєї матері ОСОБА_15

29 липня 2005 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_16 укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири.

30 серпня 2005 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_14 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 помер.

Оскільки за життя ОСОБА_12 спірне майно не було визнано у встановленому законом порядку спільною сумісною власністю і як таке, що придбано за спільні кошти подружжя, не визначено частки у майні (квартирі), після смерті особи визнання права власності на майно регулюється з урахуванням книги 6 ЦК України щодо спадкового права, а оскільки ОСОБА_12 заповіт не залишив, спадкування здійснюється на підставі глави 86 ЦК України - за законом.

Черговість спадкування за законом врегульовано ст. ст. 1258, 1259, 1261, 1264 ЦК України.

За ст. 1261 ЦК Україниу першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Визнаючи за позивачем право власності на Ѕ частини спірної квартири, апеляційний суд виходив з відсутності доказів придбання її за особисті кошти ОСОБА_12, при цьому не з'ясував, чи є джерелом набуття квартири спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів позивача щодо купівлі спірної квартири за спільні кошти, а відсутність інформації про ціну квартири не є підставою для висновку про придбання її не за особисті кошти, що залишилось поза увагою апеляційного суду.

Щодо вирішення апеляційним судом вимог про визнання права власності на Ѕ частини грошових вкладів, які належали спадкодавцю, то слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на ім'я ОСОБА_12 відкрито рахунки: в АТ «Райффайзен Банк Аваль» на суму 32 818,08 грн (рахунок для зарахування пенсії та соціальної допомоги № НОМЕР_1) та ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму 83 737,39 грн (договір SAMDN4347, рахунок - НОМЕР_2 та рахунок - НОМЕР_3).

Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Заповіт, складений після того, як було зроблене розпорядження банку (фінансовій установі), повністю або частково скасовує його, якщо у заповіті змінено особу, до якої має перейти право на вклад, або якщо заповіт стосується усього майна спадкодавця (ст. 1228 ЦК).

З огляду на викладене висновок апеляційного суду про визнання коштів, які знаходяться на банківських рахунках, спільною сумісною власністю на підставі ст. 74 СК України є помилковим, оскільки право на одержання сум пенсії, які належали спадкодавцеві, передбачений ст. 1227 ЦК України і входять до складу спадщини почергово.

Крім того, апеляційним судом не з'ясовано обставин щодо отримання позивачем коштів з карткових рахунків, відкритих на ім'я ОСОБА_12

Поряд з цим, до 2002 року ОСОБА_12 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11, у зв'язку з чим апеляційним судом не з'ясовано з якого часу слід вважати спірне майно об'єктом права спільної сумісної власності, оскільки положення глави 8 цього Кодексу («Право спільної сумісної власності подружжя») поширюється на майно жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню в частині вимог про визнання квартири та грошових коштів спільною сумісною власністю подружжя та визнання за позивачем права власності на Ѕ частини спірного майна, з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позову в частині вимог виключення із спадкового майна Ѕ частини спірної квартири та грошових коштів є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_8, ОСОБА_10 - ОСОБА_11 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2015 року в частині вимог про визнання квартири та грошових коштів спільною сумісною власністю подружжя та визнання за позивачем права власності на Ѕ частини спірного майнаскасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік