Справа № 583/2598/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого Олійник О.В.,

за участю секретаря Наливайкіної Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2 взяв у нього під розписку в борг 5 000,00 грн., які зобовязаний був повернути протягом року. У вказаний строк відповідач борг не повернув, на прохання позивача повернути борг відмовився. В звязку з чим, просить стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5 000,00 грн. та судовий збір.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з вищевикладених підстав, просив задовольнити. Пояснив, що ОСОБА_2 був йому другом, в 2011 році позивач без розписки позичив йому 3000 грн., які відповідач обіцяв повернути через рік, але не повернув. В 2013 році він позичив ОСОБА_2 ще 2000 грн., про що останній 17.08.2013 року написав розписку. Позивач просив ОСОБА_2 написати у розписці конкретну дату повернення, але той в розписці написав, що поверне борг в сумі 5000 грн. коли продасть спадщину. 01.08.2016 року він звернувся до відповідача з вимогою, щоб той негайно повернув 5000 грн., але відповідач сказав, що грошей в нього немає.

Відповідач в судове засідання 26.10.2016 року не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судовому засіданні 13.09.2016 року ОСОБА_2 пояснив, що гроші в позивача насправді не брав, а розписку написав, щоб ввести свою сестру в оману, що нібито він винен кошти ОСОБА_1, та взяти в неї з цих причин гроші. В звязку з цим позов не визнав.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що знає сторін близько пяти років. Майже на протязі трьох років вони між собою постійно сваряться. ОСОБА_1 вимагає, щоб ОСОБА_2 віддав йому гроші, а відповідач каже, що віддасть гроші, коли продасть хату, яка дісталася йому та його рідній сестрі у спадщину.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами існують правовідносини, що виникли із договору позики.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, розписка позичальника є борговим документом, який підтверджує укладення договору позики, а також підтверджує факт передачі грошової суми позичальнику.

Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046,1047 Цивільного кодексу України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63 цс13.

З оглянутого в судовому засіданні оригіналу розписки вбачається, що 17.08.2013 року ОСОБА_2 взяв позику в ОСОБА_1 в розмірі 5 000 (пять тисяч) гривень, які зобовязався повернути після продажу належного йому спадкового майна (а.с.5).

Таким чином, надана ОСОБА_1 розписка про отримання ОСОБА_2 позики підтверджує укладення договору позики та прийняття кожним із них відповідних зобовязань, а також факт передачі грошової суми позичальнику.

Згідно із частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1049 Цивільного кодексу України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи, що боргова розписка не містить конкретного строку, на який надані у борг гроші в сумі 5000 грн., суд вважає, що строк повернення позики настав протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, що відбулося як зазначає позивач, 01.08.2016 року.

Заперечення відповідача про те, що грошові кошти у позивача відповідач не позичав, суд не приймає до уваги з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 60 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач на підтвердження укладення з відповідачем договору позики надав суду оригінал розписки від 17.08.2013 року, яка посвідчує передання позичальнику визначеної грошової суми позикодавцем, що відповідає вимогам ст. 1047 ч.2 Цивільного кодексу України.

Натомість відповідач не надав суду жодного доказу тому, що договір позики він не укладав, грошей не позичав.

Враховуючи, що у справі відсутні докази повернення позивачу позиченої згідно договору від 17.03.2013 року суми, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ст. 88 Цивільного процесуального Кодексу України з ОСОБА_2 необхідно стягнути судовий збір на користь ОСОБА_1 в розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 17.08.2013 року в сумі 5 000,00 грн. (пять тисяч гривень 00 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В. Олійник