АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Приватне підприємство «Творча майстерня «Престиж», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Руденко Валерій Олександрович, Відділ з питань державної реєстрації юридичних, фізичних осіб підприємців Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання недійсним договору дарування корпоративних прав,-

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №756/12009/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/10411/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шумейко О.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ОСОБА_6 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: ПП «Творча майстерня «Престиж», приватний отаріус Київського міського нотаріального округу Руденко В.О„ відділ з питань державної еєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання недійсним договору дарування корпоративних прав.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що, у вересні 2015 року представнику позивача стало відомо, що відповідач ОСОБА_7 у грудні 2010 року безоплатно передав у власність ОСОБА_8 70% корпоративних прав ПП «Творча майстерня «Престиж» на підставі договору дарування, посвідченого нотаріально. Сторони оцінили дарунок у 43400000 гривень. До вказаного часу позивач не мала інформації щодо правової підстави передачі частини корпоративних прав підприємства на користь відповідача ОСОБА_8 Позивач зазначає, що при укладенні правочину нею, як дружиною ОСОБА_7, письмова згода не надавалася, що також підтверджено матеріалами адміністративної справи № 826/19775/13-а.

Посилаючись на положення ст.ст. 369, 203, 204, 215 ЦК України, ст. 65 СК України, просила визнати недійсним договір дарування корпоративних прав ПП «Творча майстерня «Престиж», укладений 20 грудня 2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Руденком В.О., скасувати державну реєстрацію змін до установчих документів (статуту) ПП «Творча майстерня «Престиж», яка проведена на виконання договору дарування корпоративних прав, зобов'язати Державну реєстраційну службу України, Міністерство юстиції України, відділ державної реєстрації юридичних осш та фізичних осіб - підприємців Оболонського району реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві відновити в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців записи щодо ПП «Творча майстерня «Престиж» станом на 15 грудня 2010 року.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: приватне підприємство «Творча майстерня «Престиж», приватний нотаріус Київського міською нотаріального округу Руденко Валерій Олександрович, відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання недійсним договору дарування корпоративних прав.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6, подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3, ОСОБА_2, які діють на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6, підтримали доводи апеляційної скарги.

Представники відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які діють на підставі довіреностей в інтересах ОСОБА_7, проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убається з матеріалів справи та встановлено судом, 09 березня 1993 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, зареєстрований ВРАГСом Мінської райдержадміністрації, актовий запис №191(т.1 а.с.9)

01 квітня 2008 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі, за умовами якого ОСОБА_7 набуто у власність 100% статутного капіталу ПП «Творча майстерня «Престиж». Договір укладений в письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом КМНО Руденком В.О. (т.1 а.с. 179-180) .

13 червня 2008 року сторонами внесені зміни та доповнення до договору дарування корпоративних прав. Зокрема, викладено у новій редакції пункт 1 договору дарування, а саме: предметом цього договору є права засновника унітарного приватного підприємства «Творча майстерня «Престиж»: право на розподіл доходів підприємства, на управління підприємством безпосередньо або через керівника, що призначається таким засновником, на розпорядження майном підприємства, на формування трудового колективу підприємства на засадах трудового найму, на вирішення питань реорганізації та ліквідації підприємства, а також всі інші права засновника підприємства, передбачені статутом підприємства та чинним в Україні законодавством (т.1 а.с. 181-182).

20 грудня 2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договір дарування корпоративних прав ПП «Творча майстерня «Престиж», за умовами якого ОСОБА_7 безоплатно передав у власність ОСОБА_8 70% належних йому корпоративних прав, як власника ПП «Творча майстерня «Престиж». Дарунок сторони оцінили у 43400000 гривень ( т.1 а. с. 10-11).

Договір дарування корпоративних прав укладений у письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом КМНО Руденком В.О., реєстровий № 5119.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства. Догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За правилами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до положень ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

У відповідності до положень ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Статтею 719 ЦК України передбачено, що договір дарування предметів особистого користування та побутового призначення може бути укладений усно.

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Договір дарування майнового права та договір дарування з обов'язком передати дарунок у майбутньому укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми цей договір є нікчемним.

Договір дарування рухомих речей, які мають особливу цінність, укладається у письмовій формі. Передання такої речі за усним договором є правомірним, якщо суд не встановить, що обдаровуваний заволодів нею незаконно.

Договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» у статті 1 встановлено, що до валютних цінностей відносяться валюта України - грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет і в інших формах, платіжні документи та інші цінні папери (акції, облігації, купони до них, бони, векселі (тратти), боргові розписки, акредитиви, чеки, банківські накази, депозитні сертифікати, ощадні книжки, інші фінансові та банківські документи), виражені у валюті України, іноземна валюта, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в іноземній валюті або банківських металах, банківські метали.

Згідно зі ст. 167 Господарського кодексу України, в редакції, чинній на час вчинення оспорюваного правочину, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

За загальним правилом вважається, що один із подружжя при укладенні договорів, які стосуються спільного сумісного майна, діє за згодою другого з подружжя. Обов'язковість письмової або нотаріально посвідченої згоди другого подружжя встановлена при укладенні договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, та договорів стосовно цінного майна. Договори дарування, предметом яких с нерухоме майно або валютні цінності, на суму що перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, підлягають нотаріальному посвідченню.

Матеріалами справи підтверджено, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 відповідач ОСОБА_7 набув у власність 100% корпоративних прав ПП «Творча майстерня «Престиж». Вартість таких корпоративних прав була оплачена за рахунок спільних коштів подружжя.

Такі обставини сторонами не заперечувалися.

20 грудня 2010 року ОСОБА_7 подарував 70% корпоративних прав підприємства ОСОБА_8, яка є дочкою відповідача. Договір дарування корпоративних прав був укладений у письмовій формі та посвідчений нотаріально. При цьому, письмова згода дружиною відповідача - ОСОБА_6 надана не була. Вказані обставини доказуванню не підлягають, оскільки представниками сторін під час розгляду справи не заперечувалися.

Нотаріальне посвідчення оспорюваного договору дарування корпоративних прав було здійснене за домовленістю сторін правочину з огляду на те, що обов'язкове посвідчення нотаріусом договору дарування корпоративних прав законом не встановлено.

Корпоративні права за своїм змістом являють собою права особи - власника на участь в управлінні певним підприємством (господарським товариством), та не є майном або валютними цінностями.

Відповідно до ст. 3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розіляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

За загальним правилом ч. 2 ст. 65 СК дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її (його) згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Така згода на укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згідно із ч. 3 ст. 65 ЦК повинна бути письмовою, у тому числі нотаріально посвідченою, якщо правочин підлягав вчиненню з таким посвідченням. Ці вимоги поширюються на вчинення будь-яких правочинів.

Вирішуючи спори між подружжям про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі, судам слід ураховувати, що господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу (ст. 115 ЦК, ст. 85 Господарського кодексу України) та ст. 12 Закону України «Про господарські товариства»).

Згідно з положеннями ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» та ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують його участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.

З моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 СК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу.

З огляду на положення ст. ст. 116, 147 ЦК України подальше розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі є суб'єктивним корпоративним правом такого учасника й відчуження ним на власний розсуд частки в статутному фонді не може вважатися використанням (відчуженням) спільного майна подружжя проти волі іншого подружжя та не в інтересах сім'ї.

Таким чином, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям (Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 03 липня 2013 року у справі № 6-61 цс 13).

Виходячи з того, що корпоративні права не є майном або валютними цінностями у розумінні вищенаведених положень закону, а також, що для укладення правочинів, предметом яких є безоплатна передача корпоративних прав, законом не встановлено обов'язкове нотаріальне посвідчення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач ОСОБА_7 має право розпорядження, у тому числі шляхом укладення договору дарування, належними йому корпоративними правами ПП «Творча майстерня «Престиж» без згоди своєї дружини ОСОБА_6, а отже підстави для визнання недійсним договору дарування корпоративних прав ПП «Творча майстерня «Престиж» від 20 грудня 2010 року - відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції також виходив з того, що про факт передачі корпоративних прав на користь ОСОБА_8 позивачу стало відомо ще у липні 2011 року. Крім того, позивачу було відомо кому саме передані корпоративні права та у якому розмірі.

Колегія суддів вважає вірним такий висновок суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За правилами ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як убачається з матеріалів справи, про володіння ОСОБА_8 часткою у статутному капіталі ПП «Творча майстерня «Престиж» позивач дізналася від свого представника ОСОБА_2 у липні 2011 року, що підтверджується як поясненнями представника позивача, так і витягом з ЄДР щодо ПП «Творча майстерня «Престиж», (а.с. 17-19)

У наведеному витягу вказано перелік засновників підприємства та розмір їхніх часток, виражений у грошовому еквіваленті. У серпні 2011 року позивач звернулася із позовом про поділ майна подружжя, в якому зокрема просила визнати за нею право власності на 15% в статутному капіталі ПП «Творча майстерня Престиж», тобто з урахуванням відчужуваної частини корпоративних прав на користь ОСОБА_8

Таким чином, про факт передачі на користь ОСОБА_8 частини корпоративних прав підприємства позивачу відомо з липня 2011 року. Перебіг строку позовної давності у даних спірних правовідносинах для позивача розпочався у липні 2011 року. Отже, позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про визнання договору дарування корпоративних прав з пропуском строку позовної давності.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: