Справа № 500/4917/16-ц
Провадження № 2/500/2771/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

при секретарі Борчану О.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

12.09.2016 року представник позивача звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить: визнати дійсним договір № 1419 купівлі - продажу нерухомого майна від 20.08.1996 року - житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: вул. Татарбунарська, № 70 в м. Ізмаїл Одеської області, укладений між ОСОБА_5, яка діяла за дорученням від власника житлового будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ОСОБА_3; визнати за ОСОБА_2, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3, померлого 11.12.2015 року, право власності на 2/3 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Татарбунарська, № 70 в м. Ізмаїл Одеської області, мотивуючи тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1419, зареєстрований Одеською товарною біржею 20.08.1996 року, нотаріально не був посвідчений. Документ, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно, відсутній. Вважає, що вказана угода є дійсною, з огляду на те, що сторонами у відповідній формі була досягнута згода з усіх істотних умов та згідно із вимогами законодавства така угода не підлягає нотаріальному посвідченню.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, надали суду заяви, якими позовні вимоги ОСОБА_2 визнають та не заперечують проти задоволення позову; та просять суд розглядати справу за їх відсутністю.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1419, посвідченого Одеською товарною біржею, від 20.08.1996 року, укладеного між ОСОБА_5, яка діяла за дорученням від власника житлового будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, позивач ОСОБА_7 є власником 1/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Татарбунарська, № 70 в м. Ізмаїл Одеської області, а ОСОБА_3 є власником 2/3 частин вказаного житлового будинку. Позивач та спадкодавець ОСОБА_3 повністю розрахувалися з продавцем, про що свідчить п. 5 укладеного Договору, крім того, на виконання умов укладеного договору ними проведено реєстрацію договору та переоформлення технічної документації на придбане нерухоме майно, про що свідчить запис, проведений органами КП МБТІ в техдокументації. З моменту придбання нерухомого майна вони відкрито володіли та користувалися ним.

Правові підстави для реєстрації вказаної угоди підтверджені також довідкою, виданою КП «Ізмаїльське МБТІ» від 17.10.2016 року за №1598.

На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований, а одна із сторін за договором ОСОБА_3 помер 11.12.2015 року.

Відповідно до ст.ст. 128, 224, 227 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час виникнення правовідносин, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання речі, якщо інше не передбачено законом або договором. За договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму.

Згідно ст.ст. 328, 334, 655, 657 ЦК України, діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Згідно ст.15 Закону України "Про товарну біржу" угоди, зареєстровані на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до пунктів 1.1., 1.4., 1.7., 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року № 121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об'єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1.д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис.

Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржею».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що реєстрація за ОСОБА_8 права власності на 1/3 частину житлового будинку та за ОСОБА_3права власності на 2/3 частин житлового будинку здійснена відповідно до діючого на той час законодавства.

З оглядом на вищевказане, враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, суд визнає вищевказаний договір дійсним. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення договорів не вимагається.

Право власності таким чином за померлим ОСОБА_3 встановлюється відповідно ст.328 ЦК України.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД №431781 від 12.12.2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 помер 11.12.2015 року.

Після смерті ОСОБА_3 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 2/3 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Татарбунарська, № 70 в м. Ізмаїл Одеської області.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

За життя спадкодавець ОСОБА_3 залишив заповіт від 28.03.1985р. та заповіт від 07.05.1991р., посвідчені Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області.

Частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Татарбунарська, № 70 в м. Ізмаїл Одеської області, вказаними заповітами не охоплена, отже має місце спадкування за законом.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_3 являються: його дружина ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД №338274, виданого 17.09.83р.; сини: ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Судом встановлено, що позивач спадщину після смерті чоловіка прийняла фактично, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією домової книги, та в установлений законом шестимісячний строк від прийняття спадщини не відмовилася.

Відповідачі спадщину після смерті батька не прийняли, оскільки в установлений законом строк до нотаріальної контори не звернулися, фактично спадщину не прийняли, оскільки із померлим спільно не проживали.

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6 № 02-14/490 від 15.08.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1419, зареєстрований Одеською товарною біржею 20.08.1996 року, нотаріально не був посвідчений. Документ, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно, відсутній.

Відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Згідно зі ст.220 ч.2 ЦК України якщо сторони домовились відносно всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне чи часткове виконання договору, проте одна зі сторін ухиляється від нотаріального його посвідчення, суд може визнати цей договір дійсним. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне.

При укладенні договору всі вимоги, передбачені ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі», між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності задовольнити.

Визнати дійсним договір № 1419 купівлі - продажу нерухомого майна від 20.08.1996 року - житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: вул.Татарбунарська, № 70 в м. Ізмаїл Одеської області, укладений між ОСОБА_5, яка діяла за дорученням від власника житлового будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Татарбунарська, № 70 в м. Ізмаїл Одеської області за договором №1419 купівлі - продажу нерухомого майна від 20.08.1996 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Татарбунарська, № 70 в м. Ізмаїл Одеської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 11.12.2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27.10.2016р.

Суддя: ОСОБА_9