Справа № 515/154/16-ц
Провадження № 2/515/362/16
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2016 року. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючої - судді Семенюк Л.А.

за участю секретаря Унгурян Т.В.

позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника -відповідача адвоката Дукіна С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є пенсіонеркою за віком, отримує пенсію, інших джерел доходів немає, вона є непрацездатною, має багато захворювань як людина похилого віку і потребує матеріальної допомоги. Відповідач є її сином, який працює, матеріально забезпечений, оскільки має мінливий нерегулярний дохід, за її даними непогано заробляє і має можливість надавати їй матеріальну допомогу, оскільки вона проживає сама. Але відповідач добровільно надавати їй матеріальну допомогу відмовляється, тому вона звернулася до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача утримання на її користь по 3000 гривень щомісячно.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та пояснила, що вона потребує піклування від свого сина ОСОБА_2 та матеріальної допомоги, однак той після одруження з 2014 року з нею навіть не спілкується.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та підтримавши надані письмові заперечення пояснив, що відповідач ОСОБА_2 має свою сім'ю - дружину ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на його утриманні, проживають в будинку батьків дружини. Відповідач ніде не працює через відсутність роботи за місцем проживання, допомоги з центру зайнятості не отримує, на обліку як безробітний не перебуває, тому просив відмовити в задоволенні позову, враховуючи, що позивачка отримує пенсію за віком, яка перевищує мінімальну, має присадибну ділянку площею 0,25 га, яку використовує за призначенням, а також є власником двох земельних ділянок площею 0,60 та 1,40 га, які знаходяться в оренді СПАТ «Україна», тому отримує орендну плату за них щорічно. При відсутності доказів наявності у позивачки хронічних захворювань, які потребують коштів для лікування, просив відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення та доводи позивача та представника відповідача, дослідивши обставини справи та надані докази, на які послались сторони в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вбачає правові підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 05.03.1988 року, актовий запис № 4 (а.с.7) . Позивачка є пенсіонеркою, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_2 виданим 09.02.2010 року, та отримує пенсію за віком (а.с.6), сумма якої, з урахуванням перерахунку за останній місяць, складає 1311 гривень, про що свідчать пояснення останньої в судовому засіданні.

Також встановлено, що позивачка зареєстрована та проживає одиноко в АДРЕСА_1, разом з нею зареєстрований її син - ОСОБА_2, але фактично він в селі не проживає, що підтверджується довідкою за №76 виданою Дивізійською сільською радою Татарбунарського району Одеської області від 26.01.2016 року (а.с.7).

Із інформації за №40 від 24.02.2016 року, наданої Дивізійською сільською радою Татарбунарського району Одеської області (а.с.27) вбачається, що у господарстві ОСОБА_1 є в наявності присадибна ділянка загальною площею 0,25 га, худоби, птиці в наявності немає. Також у власності позивачки є дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 1,40 га та 0.60 га. Земельна ділянка площею 1,40 га знаходиться в оренді СПАТ «Україна», з якої вона отримує орендну плату, яка становила за 2015 рік - 1258,86 гривни, що підтверджується довідкою товариства (а.с.26).

Крім того, позивачка пояснила в судовому засіданні, що в неї в господарстві наявна птиця, а саме курі в кількості 10 голів та 3 кролі. Другу земельну ділянку розміром 0,60 га вона також здала в оренду минулого року в СПАТ «Україна», також вона отримує орендну плату від цього ж товариства за третю земельну ділянку розміром 1,65 га, належну її сину ОСОБА_2 Раніше кошти за оренду його землі вона віддавала відповідачу, однак останні два роки він з нею не спілкується, тому прибуток за 700 кг зерна пшениці, що видавався по договору оренди, залишився у неї.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, такі обставини, визнані позивачем, не підлягають доказуванню.

З довідки Безім'янської сільської ради Татарбунарського району від 15.02.2016 року (а.с.28) слідує, що відповідач по справі ОСОБА_2 з березня 2014 року фактично проживає без реєстрації на території Безім'янської сільської ради Татарбунарського району Одеської області за адресою АДРЕСА_2. Довідками за № 125 та №96 Безім'янської сільської ради Татарбунарського району (а.с.29,32) підтверджується, що до складу сім'ї ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, входять її чоловік - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Будинок, в якому вони проживають, належить ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.36,37). Також встановлено, що ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_4 від 11.10.2012 року (а.с.35), має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 09.03.2013 року (а.с.36).

З відповіді Татарбунарського районного центру зайнятості за №147/17/05 від 25.02.2016 року слідує, що ОСОБА_2, в Татарбунарському районному центрі зайнятості на обліку як безробітний не перебуває, допомогу по безробіттю не отримує, у період з 01.01.2015 року зареєстровані трудові договори між працівником ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем - відсутні (а.с.30) . Також встановлено, що відповідач на території Безім'янської сільської ради не працевлаштований, що підтверджується довідкою №94 вказаної установи від 15.02.2016 року (а.с.31).

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Стаття 51 Конституції України закріплює обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Таке піклування, турбота може знаходити свій вияв у особистому догляді, наданні матеріальної допомоги, представництві, захисті прав та інтересів батьків у різних установах тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Суд у такому разі визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін (ч. 1 ст. 205 СК України). Оскільки закон не ставить обов'язок утримувати батьків у залежність з матеріальним становищем повнолітніх дітей, тому аліментні зобов'язання виникають, навіть якщо самі діти знаходяться у матеріальній скруті. Ця обставина може бути врахована лише при визначенні розміру аліментів. Крім того, під час визначення розміру аліментів та додаткових витрат, суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позов про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Так, в процесі розгляду справи, в порушення вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України, за якою сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, позивачка жодних доказів на підтвердження позову в частині наявності у неї ряду хронічних захворювань, через які необхідно витрачати значні кошти для свого лікування, а також щодо майнового стану відповідача, наявності у нього необлікованих доходів, їх розміру та можливості надавати їй матеріальну допомогу в розмірі 3000 гривень щомісячно, не надала.

Жодних клопотань про витребування доказів щодо зазначених обставин, нею не заявлялось, хоча положення статті 61 ЦПК України неодноразово роз'яснювались останній судом в процесі розгляду справи.

При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 202, ст. 205 Сімейного Кодексу України та Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, враховує також сімейний стан відповідача, знаходження на його утриманні інших осіб, можливість одержання позивачем утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів.

За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, враховуючи що позивачка не пред'явила позову про стягнення аліментів до доньки, яка надає їй матеріальну допомогу добровільно, про що ОСОБА_1 не заперечувала в судовому засіданні, з урахуванням сімейного та матеріального стану позивачки та відповідача, на утриманні якого є малолітня дитина, суд вважає можливим стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки у розмірі 200 грн. щомісячно.

Обставин звільнення відповідача від обов'язку утримувати матір, визначених ст. 204 Сімейного Кодексу України, судом не встановлено.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання позову про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 551,20 грн. підлягає присудженню з ОСОБА_2 в дохід держави в порядку ч.3 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 202,204-205 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10,11,58-61,209,212,213,214,215,218,292 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 200 (двохсот) гривень щомісячно, починаючи з дати звернення до суду, а саме з 02.02.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 551, 20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів с дня отримання копії цього рішення.

Суддя Семенюк