Номер провадження 22-ц/775/992/2016 Доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Будулуци М.С., Корчистої О.І.

за участю секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», треті особи: Донецька обласна рада та Донецька обласна військово-цивільна адміністрація про стягнення середнього заробітку за час вимушеного простою, визнання наказу незаконним та його скасування.

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 04 квітня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 04 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до КП «Компанія «Вода Донбасу», в особі Регіонального управління з експлуатації каналу (РУЕК) КП «Компанія «Вода Донбасу», де треті особи на стороні відповідача: Донецька обласна рада та Донецька обласна військово-цивільна адміністрація про визнання наказу «Про відміну вимушеного простою» № 20 від 16 лютого 2015 року незаконним і скасування цього наказу та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного простою відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, просив скасувати рішення, ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, судом неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, обставини, які суд врахував доведеними, такими не є, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а саме: суд не розглянув, що жодного зобов'язання щодо безпеки працівників, відповідач не виконав, суд не надав належної оцінки, що оспорюваний наказ видано на території м. Горлівка, відсутня згода працівників на вихід на роботу в небезпечних умовах, суд зробив необґрунтований висновок про те, що відпали підстави простою, не врахував, що наказ порушує ст.3, 8, 43 Конституції України, ст.293 ЦК України та ст.153 КЗпП України.

В судовому засіданні апеляційного суду представники відповідача КП «Компанія «Вода Донбасу» Добродняк І.С. та Бабінова З.М. заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_1, представники третіх осіб Донецької обласної ради та Донецької обласної військово-цивільної адміністрації до суду не з'явились, надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що позивач перебуває в трудових відносинах з відповідачем з 03 серпня 1992 року, де працює з 1 січня 1995 року на посаді керівника служби програмного та комп'ютерного забезпечення РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу», яке розташоване в м. Горлівка вул. Академіка Павлова, 31; 16 жовтня 2014 року позивач взятий на облік в м. Слов'янську, як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території, з 22 грудня 2014 року позивач за місцем розташування підприємства на роботу не виходить, 16 лютого 2015 року наказом №20 скасований наказ №16 від 20 січня 2015 року «про простій не з вини робітників».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведена невідповідність спірного наказу вимогам ст.43 Конституції України, ст. 153 КЗпП України, ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», а вимоги щодо стягнення заробітної плати за час простою є похідними.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Як виходить з матеріалів справи позивач працював на Регіональному управлінні по експлуатації каналу КП «Компанія «Вода Донбасу» (арк..спр.2).

Виходячи зі змісту п.2.3 Положення №3 про Регіональне управління з експлуатації каналу КП «Компанія «Вода Донбасу» (арк..спр.167-169) Управління розташоване за адресою вул. Академіка Павлова, 31 м. Горлівка Донецької області.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 на території Донецької області розпочато антитерористичну операцію.

Згідно ст. 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції не прийнято.

Статтею 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» також встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Згідно Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, який затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», місто Горлівка Донецької області належить до такого населеного пункту.

З матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2015 року по Регіональному управлінню по експлуатації каналу КП «Компанія «Вода Донбасу» видано наказ №16, яким в зв'язку з активною фазою бойових дій, наявністю прямої загрози життю та здоров'ю працівників регіонального управління, відсутністю електроенергії, зв'язку, Інтернету та неможливістю продовження роботи, пов'язаною з обставинами непереборної сили з 20 січня 2015 року робочі дні для працівників регіонального управління, які не зможуть вийти на роботу вважаються простоєм (арк..спр.19). Наказом №20 від 16 лютого 2015 року дія наказу №16 від 20 січня 2015 року скасована (арк..спр.20), враховуючи стабілізацію обстановки на території РУЕК, в зв'язку з підписанням угоди по припиненню вогню на Донбасі з 00 годин 15 лютого 2015 року (Мінські домовленості Нормандська четвірка), поновленням електропостачання, телефонного зв'язку, можливістю доступу до мережі Інтернет.

Звертаючись до суду з позовом про скасування наказу №20 від 16 лютого 2015 року позивач посилався на порушення ним ст.43 Конституції України, ст.153 КЗпП України (арк..спр.1).

Дійсно, на підставі ч. 4 ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

В той же час згідно з ч. 2 ст.14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV "Про боротьбу з тероризмом" у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян, ч. 5 - на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу.

Виходячи зі змісту п.4.1 Положення №3 про Регіональне управління з експлуатації каналу КП «Компанія «Вода Донбасу» (арк..спр.167-169) Управління створено Підприємством з метою отримання прибутку шляхом здійснення експлуатації та підтримки в належному стані каналу Сіверський Донець-Донбас, надання послуг централізованого постачання питної води, надання послуг по забезпеченню технічною водою споживачів та інше; п.4.2 - основними видами діяльності Управління є: забір, очищення та постачання води; водозабір з метою подачі (перекидання питної та технічної води у маловодні регіони: підготовка питної води; розробка та здійснення заходів по охороні від забруднення водних джерел та санітарної охорони; зовнішнє централізоване водопостачання технічною питною водою міст, населених пунктів, підприємств та інше.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 595 від 07 листопада 2014 року (із змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2015 року № 109, від 08.04.2015 р. № 239) міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації мали забезпечити до 1 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності.

Враховуючи особливості роботи підприємства відповідача - переміщення даного підприємства в іншу місцевість або повне припинення його роботи, як того вимагає позивач, неможливо.

Отже доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем вимог постанови Кабінету Міністрів України № 595 від 07 листопада 2014 року необґрунтовані.

Також не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції посилання в апеляційній скарзі на порушення ч.2 ст.14 Закону «Про боротьбу з тероризмом» щодо можливості перебування в районі проведення антитерористичної операції осіб, які не залучені до її проведення, лише з дозволу керівника оперативного штабу, оскільки як виходить з Наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення" вся Донецька область визначена, як район проведення антитерористичної операції., тобто доводи позивача про необхідність переміщення підприємства до м. Слов'янська також будуть суперечити ч.2 ст.14 вищевказаного Закону.

Доводи апеляційної скарги про порушення оспорюваним наказом ст.3, 8, 43 Конституції України, ст.293 ЦК України та ст.153 КЗпП України необґрунтовані.

21 травня 2015 року постановою Верховної Ради України № 462-VIII схвалена Заява Верховної Ради України «Про відступ України від окремих зобов'язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод» щодо відступу від окремих зобов'язань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтями 5, 6, 8 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України, необхідність чого обумовлена тим, що проведення антитерористичної операції в окремих районах Донецької та Луганської областей, супроводжувалось ухваленням Верховною Радою України законів, які за своєю природою є несумісними із зобов'язаннями України за Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Європейською соціальною хартією (переглянутою). Водночас, відповідно до зазначених міжнародних договорів держава в разі війни або іншої небезпеки, яка створює загрозу для існування народу, може здійснити тимчасовий відступ від зобов'язань (дерогацію) за відповідними міжнародними договорами. У випадку здійснення Україною дерогації, Україна на період здійснення такої дерогації, не відповідає за зобов'язаннями, щодо яких здійснено тимчасовий відступ.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано, що спірний наказ примушує людей виходити на роботу на окупованій території у м. Горлівка безпідставне, оскільки зі змісту наказу вбачається лише можливість приступити до виконання обов'язків працівниками, що не позбавляє їх можливості скористатися правом на безоплатну відпустку, передбачену п. 18 ст. 25 Закону України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР "Про відпустки", а саме працівникам на період проведення антитерористичної операції у відповідному населеному пункті з урахуванням часу, необхідного для повернення до місця роботи, але не більш як сім календарних днів після прийняття рішення про припинення антитерористичної операції.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи і дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення. Нові докази не досліджувались апеляційним судом.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308, 315 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 04 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: