Справа № 341/1735/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1814/2016
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т. В.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Матківського Р.Й.

суддів: Максюти І.О, Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю представника апелянта Рокетської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою представника ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Галицького районного суду від 06 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року представник позивача звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором на умовах приєднання до Умов і правил надання споживчого кредиту фізичним особам від 23 квітня 2007 року в розмірі 6 077,32 гривень, з яких: 5 311, 73 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафи, відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг, 500 гривень - фіксована частина та 265,59 гривень - процентна складова.

Скаргу представник обґрунтував тим, що відповідачем, відповідно до укладеної Кредитної угоди, умови якої погоджені у заяві позичальника на отримання кредиту та Умовами і правилами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) отримано кредит в розмірі 831,60 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 12% річних. Відповідач порушив умови виконання зобов»язання тому повинен сплатити заборгованість.

Рішенням Галицького районного суду від 06 листопада 2015 року та додатковим рішенням Галицького районного суду від 18 липня 2016 року в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором на умовах приєднання до Умов і правил надання споживчого кредиту фізичним особам від 23 квітня 2007 року в розмірі 6077, 32 гривень, з яких : 5311 ,73 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафи: 500 гривень - фіксована частина та 265, 59 гривень - процентна складова відмовлено за спливом строку позовної давності.

На дане рішення представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимоги Банку.

Апелянт зазначає, що судом не повно, не всебічно, та не об'єктивно розглянуто справу, зокрема не було встановлено, коли саме здійснено останній платіж по кредиту.

В рішенні суд першої інстанції зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності, що є припущенням, суд не перевірив чи було переривання строку позовної давності та коли здійснено останній платіж.

Випискою по рахунку встановлено, що відповідач періодично здійснювала погашення заборгованості, останній платіж ОСОБА_4 здійснила 20 серпня 2015 року в сумі 400 гривень і кошти зараховано на погашення пені. Тому починаючи з 21 серпня 2015 року розпочався перебіг строку позовної давності, а позивач звернувся до суду 25 вересня 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, яка вимоги скарги підтримала, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строку позовної давності.

Матеріалами справи встановлено, що 23 квітня 2007 відповідач відповідно до укладеної між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нею Кредитної угоди, умови якої погоджені у заяві позичальника на отримання кредиту отримала кредит в розмірі 831,60 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 1% на місяць з строком погашення 23 квітня 2008 року. Позичальником повернуто кредит, а також сплачено відсотки за користування.

Банк звернувся з вимогою про сплату пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи, відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно з пунктом 5.5 Умов, які додані до позовної заяви, позовна давність для вимог про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафу встановлено тривалістю 5 років.

З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду 29 вересня 2015 року.

Стороною у спорі заявлено вимогу про застосування позовної давності.

Посилання апелянта на те, що останній платіж відповідачем проведено 20 серпня 2015 року на суму 400 гривень, а тому строк позовної давності не пропущено, не заслуговує на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5.5 Умов позовну давність за домовленістю сторін установлено тривалістю у п'ять років.

У постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15) (Постанова № 6-16цс15) міститься висновок про те, що Умови, в яких установлено позовну давність тривалістю у 5 років, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли Умови в редакції, що передбачає встановлення позовної давності тривалістю 5 років. Умови позичальником не підписані.

Крім того, як вбачається з доданого апелянтом розрахунку заборгованості на а.с. 3, останній платіж по погашенню пені відповідач провела 15 жовтня 2012 року, згідно виписки із рахунку поданого до апеляційної скарги 04 лютого 2013 року, а з позовом Банк звернувся до суду 29 вересня 2015 року, пропустивши встановлений ЦК України річний строк для звернення з позовом для стягнення пені.

Доводи представника апелянта у скарзі, що відповідач ОСОБА_4 20 серпня 2015 року внесла 400 гривень для погашення пені, що є перериванням строку позовної давності, є необґрунтованими. Такий платіж проведено поза межами встановленого річного строку позовної давності, тому не може вважатись перериванням строку.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо застосування позовної давності є правильним.

При вирішенні позовних вимог судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Галицького районного суду від 06 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді І.О. Максюта

В.Д. Фединяк