Справа № 739/1591/16-ц
Провадження № 2/739/383/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2016 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря - Лукаш Н.Я.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський мясокомбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський мясокомбінат» (далі відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 4 761 грн. 33 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2 674 грн. 36 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що у період з 09 березня до 22 квітня 2016 року та з 23 травня до 27 липня 2016 року він працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський мясокомбінат» на посаді вантажника холодильного цеху. Після звільнення як 22 квітня 2016 року, так і 27 липня 2016 року йому не було виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 4 716 грн. 33 коп., хоча вказана заборгованість підлягала виплаті в день звільнення. На час звернення з позовом до суду вказана заборгованість йому не виплачена, у звязку з чим він має право отримати середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток просить стягнути згідно здійсненого ним розрахунку по 27 вересня 2016 року.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, пояснивши, що в останні робочі дні 22 квітня 2016 року і 27 липня 2016 року він працював у ТОВ «Новгород-Сіверський мясокомбінат» і у вказані числа з ним не було проведено розрахунку та не було виплачено заборговану заробітну плату. Він неодноразово звертався до службових осіб відповідача з приводу надання довідки про розмір заборгованості по заробітній платі, але така довідка йому надана не була. Вказана заборгованість до теперішнього часу йому не виплачена, тому він має право як на виплату заборгованої заробітної плати, так і на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Представник відповідача до суду не зявився, причини своєї неявки не повідомив, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що позовні вимоги визнає повністю.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, 09 березня 2016 року позивач був прийнятий відповідачем на роботу, на посаду вантажника холодильного цеху з випробувальним строком на три місяці, з якої він, на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), звільнився за власним бажанням 22 квітня 2016 (а.с. 5-7, 9). 20 травня 2016 року позивача знову було прийнято на роботу у ТОВ «Новгород-Сіверський мясокомбінат» на посаду вантажника холодильного цеху з іспитовим строком на три місяці, з якої позивач звільнився 27 липня 2016 року на підставі статті 38 КЗпП України.

У дні звільнення як на 22 квітня, так і на 27 липня 2016 року перед поизвачем у ТОВ «Новгород-Сіверський мясокомбінат» існувала заборгованості з виплати заробітної плати за квітень 2016 року у розмірі 1 532 грн. 47 коп. та за травень, червень і липень 2016 року у розмірі 3 228 грн. 86 коп., а загалом на день звільнення 27 липня 2016 року у розмірі 4 761 грн. 33 коп. Зазначена заборгованість на час розгляди справи судом не виплачена, що визнано відповідачем.

Вказані обставини щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати та існування цієї заборгованості на день розгляду справи, як такі, що визнані сторонами у справі, відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР працівник має право на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно з частиною першою статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно частини першої статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною першою статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

З викладеного вище вбачається, що відповідач, який в день звільнення позивача, який був робочим днем, не здійснив виплату останньому наявної заборгованості по заробітній платі, порушив вимоги законодавства щодо виплати заробітної плати.

За таких обставин суд, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі у розмірі 4 761 грн. 33 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в статті 116 цього Кодексу, тобто в день звільнення, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи те, що відповідач в день звільнення позивача 27 липня 2016 року не здійснив з ним остаточного розрахунку по заробітній платі і відповідачем розмір такої заборгованості не оспорюється, а доказів відсутності вини відповідача в невиплаті даної заборгованості відсутні, суд приходить до висновку що відповідач зобовязаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, з дня, наступного за днем звільнення, до 27 вересня 2016 року, тобто по день визначений позивачем у здійсненому ним розрахунку.

Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з того, що відповідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Позивачем надано суду розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до якого розмір вказаного середнього заробітку за період з 27 липня 2016 року до 27 вересня 2016 року становить 2 674 грн. 36 коп. Вказаний розрахунок суд визнає обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати. Відповідачем вказані позовні вимоги також визнано повністю.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю у розмірі 2 674 грн. 36 коп.

Відповідно до пункту 2 частини першої та частини другої статті 367 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення всієї суми заборгованості по заробітній платі у розмірі 4 761 грн. 33 коп.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року N 3674-VI позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позовні вимоги, заявлені позивачем, підлягають задоволенню повністю, при цьому від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення заборгованості по заробітній платі він звільнений, а за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачем сплачено судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., суд приходить до висноку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача в якості помпенсації судових витрат 551 грн. 20 коп. та стягнення з відповідача на користь держави судового збору від сплати якого при поданні позовної заяви позивача було звільнено, у розмірі 551 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтею 21 Закону України «Про оплату праці», статтями 47, 115, 116, 117 Кодексу законів про працю України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський мясокомбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський мясокомбінат», ідентифікаційний код юридичної особи 37292284, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, заборгованість по заробітній платі у розмірі 4761 (чотири тисячі сімсот шістдесят одна) гривня 33 копійки.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський мясокомбінат»» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 27 липня 2016 року до 27 вересня 2016 року в розмірі 2 674 (дві тисячі шістсот сімдесят чотири) гривні 36 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський мясокомбінат» на користь ОСОБА_1 в якості компенсації судових витрат 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський мясокомбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення усієї суми заборгованості із заробітної плати у розмірі 4 761 (чотири тисячі сімсот шістдесят одна) гривня 33 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Чепурко