УхвалА

іменем україни

13 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Національного банку України, третя особа - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», про стягнення банківських металів за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою її представником - ОСОБА_6, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 19 серпня 2014 року та 20 серпня 2014 року між нею та публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «Комерційний банк «Надра»), укладено три договори строкового банківського вкладу у банківських металах «Золотий», за умовами якого вона передала банку на вкладні рахунки банківські метали, а саме за договором № 2005660 від 19 серпня 2014 року золото 999,9 проби загальною вагою 505,12 грам, або 16,24 тр. ун. золота; за договором № 2006908 від 20 серпня 2014 року золото 999,99 проби загальною вагою 230,17 грам, або 7,40 тр. ун. золота; за договором № 2006903 від 20 серпня 2014 року золото 999,99 проби загальною вагою 500,45 грам, або 16,9 тр. ун. золота; строком на шість місяців кожний зі сплатою 1 % річних.

Позивачка указувала про те, що ПАТ «Комерційний банк «Надра» належним чином свої зобов'язання не виконав, після закінчення строку дії зазначених вище договорів банківські метали не повернув, оскільки 5 лютого 2015 року постановою Правління Національного банку України ПАТ «Комерційний банк «Надра» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Вважала, що відповідно до Закону України «Про банки та банківську діяльність» на власників істотної участі та керівників банку може бути покладена відповідальність за зобов'язання банку у разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просила стягнути солідарно з відповідачів 39,73 тр. ун. золота.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшлиправильного висновку про те, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про Національний банк України», ст. 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» національний банк не відповідає за зобов'язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов'язаннямиНаціонального банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов'язання.

Судом установлено, що Національний банк України не є стороною спірних договорів строкового банківського вкладу та не відповідає за зобов'язаннями ПАТ «Комерційний банк «Надра».

У ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що пов'язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність.

Отже, позивачкою не надано доказів на підтвердження допущення ОСОБА_5 порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників, не доведено причинного зв'язку його дій зі шкодою, завданою позивачці.

Таким чином, суди на підставі вищевказаних вимог закону дійшли правильного висновку про те, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), про несення солідарної відповідальності відповідачами, які не були стороною вказаних договорів, за невиконання взятих на себе зобов'язань ПАТ «Комерційний банк «Надра» за спірними договорами строкового банківського вкладу.

Постановою Правління Національного банку України від 5 лютого 2015 року ПАТ «Комерційний банк «Надра» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 лютого 2015 року з 6 лютого 2015 року у ПАТ «Комерційний банк «Надра» запроваджено тимчасову адміністрацію, дія якої продовжено рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 квітня 2015 року до 5 червня 2015 року.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком судів про, те, що відповідно до повідомлення ліквідаційної комісії позивачка звернулася з кредиторськими вимогами до ПАТ «Комерційний банк «Надра», а, отже, доводи позивачки про те, що відповідачами порушено її права власності, що стало наслідком позбавлення її майна у вигляді банківських металів, є передчасним, а посилання на прецедентну практику Європейського суду з прав людини щодо порушення ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є безпідставним, оскільки позивачка права власності не позбавлена, а чинним законодавством установлено порядок повернення коштів.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

В.І. Журавель

О.В.Закропивний