Справа № 495/827/16-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

26 жовтня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі Мамончик К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород Дністровському справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно та просить суд:

- визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1882/Б від 28.09.1998 року укладений на Одеській товарній біржі та зареєстрований в Журналі реєстрації біржових угод у відповідності до якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 придбав квартиру № 13 загальною площею 31,4 кв.м., жилою площею 17,3 кв.м. по вул.. Ізмаїльська, 131-а в м. Білгород-Дністровському Одеської області;

- визнати квартиру № 13 загальною площею 31,4 кв.м., жилою площею 17,3 кв.м. по вул.. Ізмаїльська, 131-а в м. Білгород-Дністровському Одеської області такою, що нажита особисто ОСОБА_1 у період роздільного проживання з ОСОБА_2 при фактичному припиненні їх шлюбу;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру № 13 загальною площею 31,4 кв.м., жилою площею 17,3 кв.м. по вул.. Ізмаїльська, 131-а в м. Білгород-Дністровському Одеської області.

При цьому ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що з 10.11.1990 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 На момент купівлі квартири АДРЕСА_1 фактично шлюбні відносини між ними були припинені, що, як зазначає позивач, підтверджується рішення Білгород-Дністровського районного суду від 23.01.1997 року № 2-57 про розірвання між шлюбу, в якому зазначено, що сторони з листопада 1996 року припинили шлюбні відносини.

Наразі в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, в тому числі квартири АДРЕСА_2, зокрема, ОСОБА_2 просить визнати за нею право власності на ? частину квартири.

Однак, відсутність державної реєстрації права власності на вказану квартиру в Державному реєстрі речових прав змушує позивача звернутися до суду з вимогою визнати дійсним договір купівлі-продажу укладений 28.09.1998 року на Одеській товарній біржі.

Позивач та його представник ОСОБА_4, в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, її представник ОСОБА_5, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстава, викладених нею у запереченнях.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, надала на адресу суду заяву, згідно якої вказала, що позовні вимоги позивача визнає у повному обсязі, просиь суд їх задовольнити, та розглянути дану справу у її відсутність (а.с. 48).

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх сторін, дослідивши надані ними докази та перевіривши наведені у заяві доводи,суд вважає, що позовні вимоги не можуть бути судом задоволеніз наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 28 вересня 1998 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу № 1882/Б, зареєстрований на Одеській товарній біржі, згідно з яким ОСОБА_3 продала, а позивач купив квартиру № 13 загальною площею 31,4 кв.м., жилою площею 17,3 кв.м. по вул.. Ізмаїльська, 131-а в м. Білгород-Дністровському Одеської області.

Відповідно до п. 11, 12 зазначеного Договору: цей договір у відповідності з вимогами, встановленими ст.. 15 ЗУ «Про товарну біржу», зареєстровано на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод нерухомістю, реєстраційний номер 1882/Б від 28.09.1998 року. Договір подальшого нотаріального посвідчення не підлягає.

Згідно з ст.ст. 1, 2, 15 Закону України «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10.12.1991 року товарна біржа є організацією, що об'єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов'язаних із ним торгівельних операцій.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За положеннями ст. 47 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Судом встановлено, що в договорі купівлі-продажу, укладеному 28 вересня 1998 року на товарній біржі, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, виконали ці умови, і у сторін за договором заперечень щодо переходу права власності до позивача не виникло, що дало суду підстави для застосування вимог ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, щодо можливості визнання зазначеного договору купівлі-продажу дійсним.

Водночас, необхідно зазначити, що, незважаючи на обов'язковість нотаріальної форми договору купівлі-продажу житла, в якому хоча б однією з сторін є громадянин, законодавство допускало можливість визнання угоди, яка хоча й укладена з порушенням нотаріальної форми, але вважається дійсною.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

При цьому, суд звертає увагу на те, що вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов:

- одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду;

- інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди;

- має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов'язки.

Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) має бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Якщо ж одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального її оформлення, суд має право на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною (ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР).

У даному випадку суд звертає увагу на ці положення, та на відсутність доказів ухилення відповідача ОСОБА_6 від нотаріального оформлення угоди.

Відповідно до ст.58 ч.1 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Між тим відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.58 ч.1 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що має місце не ухилення однієї сторони від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, а небажання обох сторін надати правочину належну форму, нотаріально посвідчити його.

Виходячи з викладеного, суд не вбачає достатніх обґрунтованих підстав для задоволення позовної вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 28.09.1998 року.

Враховуючи те, що дві наступні заявлені вимоги позивача - про визнання квартири такою, що нажито особисто позивачем і визнання за ним права власності на цілу частку квартири, є похідними від першої вимоги, то, відповідно, вони також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 15 ЗУ «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10.12.1991 р., ст. 47, 227 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 3-4, 10-11, 38, 44, 57, 58, 60, 109, 118, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

СУДДЯ :