Справа № 6-318/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Слободянюк А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Д.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся з поданням, в якому просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до моменту повного виконання виконавчого листа, виданого за рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.01.2015 року в справі № 750/11054/14.

В обґрунтування подання державний виконавець зазначав, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби знаходиться виконавче провадження щодо виконання зазначеного виконавчого документу, на виконання якого боржником ніяких дій не вчинено та не повідомлено про наявність обставин, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду.

На підставі викладеного державний виконавець просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання ним зобов'язань.

Відповідно до ст. 3771 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

В судовому засіданні боржник та його представник проти задоволення клопотання заперечували та просили відмовити у повному обсязі.

Заінтересовані особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився та матеріали виконавчого провадження не надав, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду подання, що не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

За нормою п.18 ч. 3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачає, що громадянинові України, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють неврегульовані невиконані зобов'язання, а також якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 8 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається запобігання та недопущення в'їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Однак відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати території України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як вбачається з матеріалів подання, в провадженні головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження №49951826 щодо примусового виконання виконавчого листа № 750/11054/14, виданого 04.02.2015 року Деснянським районним судом м. Чернігова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором № 1119-ф від 27.02.2008 року в розмірі 3880065,22 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 1778135,17 грн., відсотками - 1357021,08 грн., комісії - 204160,51 грн., пені - 540748,46 грн.

З матеріалів подання вбачається, що державним виконавцем 28.01.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку направлено боржнику на адресу АДРЕСА_1, дана постанова повернута з відміткою «за закінченням терміну зберігання». На виклик державного виконавця від 02.06.2016 року боржник також не з'явився.

Разом з тим, державний виконавець зазначає, що згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС, УДМС України від 09.02.2016 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, по м. Києву не значиться, та як вбачається з відомостей, які містяться у виконавчому листі, на підставі якого відкрито виконавче провадження, місцем проживання боржника є - АДРЕСА_2, однак за вказаною адресою, боржнику не направлялись будь-які повідомлення чи виклики державного виконавця, що свідчить про відсутність свідомого ухилення від виконання зобов'язань боржником, а також здійснення будь-яких перешкод для держаного виконавця примусово виконувати рішення суду.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, тобто, що боржник свідомо ухиляється від виконання, маючи змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Так, ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків, у зв'язку з яким і здійснюється примусове виконання.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Крім того, Законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, тобто, що дійсно особа свідомо не виконує належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

При цьому ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань може зумовлюватися як об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо, так і суб'єктивними, коли боржник свідомо ухиляється від виконання, маючи змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього з неповажних причин.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням розуміються будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Тобто, на момент звернення до суду з таким поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішення суду, повинен бути об'єктивно наявним та вбачатись з матеріалів виконавчого провадження.

Однак в матеріалах провадження доказів, що боржником було вчинено дії щодо свідомого ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, а також здійснені будь-які перешкоди для держаного виконавця примусово вчиняти необхідні виконавчі дії, відсутні.

Так, державний виконавець, заявляючи вимогу про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України, окрім посилання на нормативні акти та на наявність заборгованості, не визначив, в чому проявляється ухилення останнього від виконання зобов'язань та його намагання виїхати за межі України, щоб уникнути відповідальності, враховуючи, що в матеріалах подання докази, які б свідчили про направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу його проживання, а також повідомлення про виклики державного виконавця на прийом, в матеріалах подання відсутні.

Таким чином, виходячи з положень ст.33 Конституції України, ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», а також враховуючи, що зобов'язання за вказаним судовим рішенням не вимагає особистого його виконання боржника, суд вважає, що вжиття обмеження у праві виїзду за межі України на даний час не є єдиним можливим та необхідним способом забезпечення примусового виконання боржником вищезазначеного виконавчого документу.

З огляду на наведене, проаналізувавши зміст подання, в обґрунтування якого не надано жодних доказів, суд приходить до висновку, що викладені обставини та матеріали справи не підтверджують факт, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов'язань за виконавчими листами, а тому подання державного виконавця на даний час є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Керуючись Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Законом України «Про державну прикордонну службу України», Законом України «Про виконавче провадження», ст. 377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Д.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь при розгляді справи, але не були присутні при оголошенні можуть оскаржити ухвалу до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя: