Справа № 761/7053/16-ц
Провадження № 2-о/761/148/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Савицького О.А.

при секретарі Личак М.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 заінтересована особа: Шевченківський районний відділ Державної міграційної служби України в м.Києві, про встановлення факту громадянства,

ВСТАНОВИВ:

22.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, заінтересовані особи Шевченківський районний відділ Державної міграційної служби України в м.Києві, про встановлення факту наявності громадянства України у його батька ОСОБА_2 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Заява обґрунтована тим, що батько заявника ОСОБА_2 набув громадянство України на початку 1990-х років, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон, а також свідоцтвом про смерть. Крім того, ОСОБА_2 до моменту смерті постійно проживав в Україні, володів підприємствами, працював на державній службі. Під час перебування ІНФОРМАЦІЯ_1 року у Російській Федерації батько заявника помер, про що свідчить свідоцтво про смерть. Заявник зазначає, що з метою отримання дозволу на імміграцію на підставі п.1 ч.3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», він звернувся у Державну міграційну службу України. Разом з тим, йому було відмовлено у зв'язку відсутністю достатніх підстав та доказів того, що батько заявника ОСОБА_2 був громадянином України. Враховуючи вищевикладене заявник звернувся до суду з метою встановлення такого факту, що має для нього юридичне значення, яке необхідне заявнику для отримання дозволу на імміграцію.

Представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги повністю підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Шевченківського РВ ДМС України в м.Києві в судове засідання не з'явився, однак подав через канцелярію суду письмову заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність.

Вислухавши представника заявника, дослідивши письмові докази зібрані в справі, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 234, ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки.

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 234 та ч.2 ст.256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Зокрема згідно з Положенням про порядок розгляду питань, зв'язаних з громадянством України, затвердженим Указом Президента України від 31 березня 1992 року, для вирішення заяв про належність до громадянства України може бути представлено рішення суду про встановлення факту родинних відносин.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1, звернувся до суду із заявою про встановлення факту наявності громадянства України у його батька ОСОБА_2 на момент смерті, що має для нього юридичне значення, яке необхідне заявнику для отримання дозволу на імміграцію, посилаючись те, що йому було відмовлено ДМС України у зв'язку з відсутністю достатніх підстав та доказів, передбачених п.1 ч.3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію».

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Згідно з п.4 ч.7 ст. 9 Закону України «Про імміграцію» для надання дозволу на імміграцію до заяви, крім документів вказаних у частині 5 цього Закону додаються такі документи, а саме для осіб, зазначених у пункті 4 частини другої та у пункті 1 частини третьої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з громадянином України.

Разом з тим, ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

Відповідно до вимог п.2 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні підрозділи ДМС - стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме одного з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітей і батьків громадян України.

З матеріалів справи вбачається, що у заявника наявний паспорт громадянина України для виїзду за кордон його батька ОСОБА_2, що є документом, що підтверджує громадянство України, а також свідоцтво про народження, що засвідчує родинні стосунки заявника з його батьком. Вищевказані документи дають заявнику правові підстави для звернення до територіального підрозділу ДМС України, а також отримання відповідного дозволу на імміграцію.

Разом з тим, судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчать про звернення заявника до із заявою заявами про надання дозволу на імміграцію та доданими до неї документами, передбаченими Законом України «Про імміграцію» до відповідного територіального підрозділу ДМС України.

Водночас із відповідей ДМС України на запити представника заявника вбачається надання роз'яснень з приводу порядку отримання дозволу на імміграцію, але в жодному разі не про відмову заявнику у наданні зазначеного дозволу на імміграцію.

З викладених в заяві обставин, письмових доказів по справі, а також аналізу вищевказаних норм закону, суд приходить до висновку, що факт який ОСОБА_1 просить встановити, зазначаючи, що він має для нього юридичне значення, не підлягає встановленню в порядку окремого провадження, передбаченому ЦПК України, оскільки від цього факту не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника.

Враховуючи викладене, суд не знаходить законних підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту громадянства, як такої, що не ґрунтується на вимогах закону, а тому відмовляє у її задоволенні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 234, 256, 259,212-218 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Законом України «Про громадянство України», Законом України «Про імміграцію», Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви, заінтересована особа: Шевченківський районний відділ Державної міграційної служби України в м.Києві, про встановлення факту громадянства.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: