Справа №718/1747/16-ц
Провадження №2/718/727/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2016 року

Кіцманський районний суд Чернівецької області

у складі: головуючого - судді Олексюк Т.І.

секретаря - Анучкіній О.З.

з участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору дарування від 26.07.2007 року є власником житлового будинку в АДРЕСА_1. Відповідач зареєстрований у вказаному житловому приміщенні, але не проживає більше року, тому, з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України просила визнати відповідача таким, що втратив право користування належним їй жилим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 підтримали заявлені вимоги з наведених підстав, вказуючи також, що відповідач проживає за іншою адресою в АДРЕСА_1, він створив іншу сім`ю.

Відповідач ОСОБА_3 позову не визнав, заперечуючи тим, що в будинку позивача не проживає з осені 2015 року, так як його звідти вигнали, ініціатором розірвання шлюбу із позивачкою був він.

Заслухавши пояснення сторін та представника позивача, показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що на підставі договору дарування від 26.07.2007 року позивач ОСОБА_1 являється власником житлового будинку в АДРЕСА_1.

У вказаному житловому приміщенні зареєстровані: позивач - ОСОБА_1, її колишній чоловік - ОСОБА_3, діти: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, мати - ОСОБА_9, баба - ОСОБА_10

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21.03.2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_5 показав, що із позивачкою проживає по сусідству з 1985 року, позивачка завжди проживала у своєму будинку, відповідач рік чи більше не проживає із позивачкою в її будинку.

Як показала свідок ОСОБА_6, вже 24 року проживає по сусідству із позивачкою, їх будинку розташовані напроти, відповідач проживав із позивачкою десь 15 років, але десь протягом року вже не проживає.

Згідно ст.50 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як передбачено ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація полягає у внесенні відомостей до паспортного документу про місце проживання із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання.

Положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 22.08.2016 року ОСОБА_3 протягом останнього року в належному на праві власності ОСОБА_1 житловому будинку АДРЕСА_1, не проживає.

Аналізуючи показання свідків, які свідчили під присягою та будучи попередженими про відповідальність за неправдиві покази, суд вважає доведеним факт не проживання відповідача в належному позивачу будинку протягом річного строку і поважних причин їх не проживання судом не встановлено.

За наведених та встановлених судом обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору.

На підставі викладеного, ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України, ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 16, 319, 321, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 16, 31, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 551,20 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: