У Х В А Л А

7 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяви ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини, третя особа - ректор Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини ОСОБА_7, про визнання незаконними наказів про переведення і звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 грудня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 22 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково, визнано незаконним і скасовано: п.1.4 наказу від 30 червня 2015 року №113-к/п про звільнення ОСОБА_4 з роботи у зв'язку із закінченням терміну строкового трудового договору за пунктом 2 статті 36 КЗпП України; п.1.1 наказу від 23 грудня 2014 року№193-к/п про переведення ОСОБА_4 з посади в.о. проректора з науково-педагогічної роботи (1,0 ставки), професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління за сумісництвом (0,5 ставки) на посаду професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління (0,5 ставки) у частині визначення ОСОБА_4 строку трудового договору по 30 червня 2015 року; п.3.6 наказу від 13 січня 2015 року №3-к/п про переведення ОСОБА_4 з посади професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління з 0,5 ставки на посаду професора зазначеної кафедри 1,0 ставки у частині визначення ОСОБА_4 строку трудового договору по 30 червня 2015 року. Поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління в Уманському державному педагогічному університеті імені Павла Тичини з дня звільнення з 1 липня 2015 року. Стягнуто з Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 липня 2015 року до 22 березня 2016 року в розмірі 44 тис. 636 грн. 28 коп. та 3 тис. грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2016 року касаційну скаргу Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини задоволено, рішення Апеляційного суду Черкаської області від 22 березня 2016 року скасовано, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 грудня 2015 року залишено в силі.

У вересні 2016 року ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 звернулися до Верховного Суду України із заявами про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2016 року посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме частини другої статті 23, частини другої статті 36, частини третьої статті 391 КЗпП України та статті 55 Закону України «Про вищу освіту», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування заяв заявники надали ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2013 року та 26 листопада 2014 року.

Перевіривши доводи заявників, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Задовольняючи касаційну скаргу Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини й залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, суд касаційної інстанції зазначив про те, що відповідно до частини другої статті 391 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23 КЗпП України. Встановивши, що між сторонами укладено строковий трудовий договір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що переведення ОСОБА_4 на іншу посаду та звільнення її з роботи проведено згідно з вимогами трудового законодавства.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 10 липня 2013 року скасував рішення судів попередніх інстанцій, а справу передав на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, визначених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому зазначив про те, що сторони переуклали трудовий договір з безстрокового на строковий.

В ухвалі від 26 листопада 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив про те, що частиною першою статті 23 КЗпП України не передбачено укладення трудового договору на строк до настання певної події, тому визначення у трудовому договорі строку роботи позивача на посаді до настання певної події, зокрема обрання завідувача кафедри камерного ансамблю, не ґрунтуються на вимогах трудового законодавства. Крім того, суд зазначив, що судами попередніх інстанцій не встановлено фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, тому на підставі статті 338 ЦПК України судові рішення скасував, справу направив на новий розгляд.

У судових рішеннях, наданих заявниками на підтвердження підстави для перегляду, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяви, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

За таких обставин вважати заяви ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 обґрунтованими немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини, третя особа - ректор Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини ОСОБА_7, про визнання незаконними наказів про переведення і звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за заявами ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко