Справа № 353/530/16-ц
Провадження № 2/353/302/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2016 року м.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Луковкіна У.Ю.

з участю секретарів: Мороз М.І., Бойко В.Я.

позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумачі справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, повернення предмета лізингу та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, повернення предмета лізингу, стягнення коштів та моральної шкоди, з тих підстав, що 10.12.2015 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» було укладено договір фінансового лізингу № 002944, предметом якого є трактор МТЗ-82.1.26. З згідно вказаного договору ТзОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування позивачу в строк та на умовах договору, а позивач зобовязувався прийняти предмет лізингу та у встановлений термін та в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору. 10.12.2015 року, в день підписання договору фінансового лізингу № 002944, на вимогу відповідача ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» позивач сплатив адміністративний платіж в сумі 49000 грн.

Вважає, що під час підписання договору мали місце порушення вимог закону, внаслідок чого договір слід визнати недійсним, а саме:

- згідно умов договору лізингу предметом лізингу є трактор МТЗ 82.1.26 без зазначення жодних його характеристик та індивідуальних ознак ні в спірному договорі, ні в додатках до нього, що свідчить про несправедливість умов договору відповідно до п. 14 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»;

- відповідач поклав усю відповідальність на позивача, зокрема, статтею 5 договору лізингу, лізингоодержувача зобовязано за власний рахунок утримувати предмет лізингу та погодитись на те, що лізингодавець не зобовязаний виплачувати лізингоодержувачу жодних компенсацій, а останній не має права на відшкодування цих витрат за рахунок лізингових платежів, що суперечить вимогам ст. 808 ЦК України та п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»;

- в договорі не чітко визначено підстави зміни вартості платежів, розміру предмету лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови тільки лізингодавцю, що порушує вимоги п.п. 4, 5, 11, 13, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»;

- лізингові платежі та/або інші платежі відповідно до цього договору не зменшуються та не припиняються під час технічного обслуговування, ремонту, модифікації предмета лізингу, або в іншому випадку, коли лізингоодержувач не може використовувати предмет лізингу за призначенням з будь-якої причини, що є несправедливим у відповідності до п. 16 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до умов договору фінансового лізингу № 002944 від 10.12.2015 року предметом фінансового лізингу був транспортний засіб МТЗ 82.1.26, обєм двигуна 4.75 з механічною коробкою передач. Проте, після укладення даного договору представники ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» повідомили позивача, що вказаного транспортного засобу немає і йому буде передано інший. 22.01.2016 року позивач написав заяву про зміну предмета лізингу на транспортний засіб «Булат-Т120». Однак, 28.03.2016 року йому було передано інший транспортний засіб «Булат-Т240». Наданий відповідачем транспортний засіб «Булат-Т240» позивач не використовує, оскільки він не підходить для ведення його госпосподарської діяльності. Зазначений транспортний засіб знаходиться у позивача у спеціально відведеному для зберігання місці, тому відповідно до п. 5.16 договору фінансового лізингу № 002944, він виконав усі умови щодо належного користування та експлуатації транспортного засобу та вжив усіх заходів щодо забезпечення його цілісності. Він готовий доставити отриманий транспортний засіб «Булат-Т240» до уповноважених представників ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та передати його по акту прийому-передачі за умови повернення йому грошових коштів сплачених у момент підписання договору.

Зазначав, що протиправна поведінка відповідача ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» призвела до душевних страждань, яких він зазнав внаслідок порушень відповідачем вимог закону. Оплативши значну суму грошей, він отримав трактор, який не відповідає умовам договору. Тому, завдану йому моральну шкоду він оцінив у 4000 грн.

Посилаючись на те, що укладений між сторонами договір не відповідає вимогам закону, позивач просив визнати договір фінансового лізингу № 002944 від 10.12.2015 року недійсним та повернути ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» транспортний засіб «Булат-Т240», стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» грошову суму сплачену за договором фінансового лізингу у розмірі 49000 грн. і моральну шкоду в сумі 4000 грн.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 21.01.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про стягнення моральної шкоди були залишені без розгляду на підставі поданої ним письмової заяви.

Також на адресу Тлумацького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 направив додаткові обґрунтування позовних вимог, в яких він просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 002944 від 10.12.2015 року, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО»; стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_1 грошову суму сплачену за договором № 002944 фінансового лізингу від 10.12.2015 року у розмірі 49000,00 грн.; після сплати ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_1 49000,00 грн. зобовязати ОСОБА_1 повернути ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» транспортний засіб «Булат-Т240». В обгрунтування своїх вимог покликався на те, що в оспорюваний договір фінансового лізингу включені несправедливі умови, які зазначені в ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: встановлення жорстких обовязків для ОСОБА_1, як споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної документації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; установлення обовязків для споживача умов, з якими позивач не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. ОСОБА_1 того, предмет фінансового лізингу та його вартість належним чином не визначені, зокрема, у п. 1.1 статті 1 Договору відсутні технічні та індивідуальні характеристики трактора, рік його випуску, продавець (постачальник), ціна у грошовій одиниці України, а також сторонами не погоджений точний графік сплати лізингових платежів, за таких умов лізингоодержувач в жодному разі не може вплинути на вибір продавця та підбір товару за вигідною для нього ціною, що становить позивача в повну залежність від відповідача, інтерес якого полягає в отриманні більшого прибутку від якомога дорожчого предмета лізингу. Вказані обставини є істотним порушенням принципу справедливості та добросовісності, оскаржуваний договір ставить позивача у невигідні для нього фінансові умови, чого він не знав в момент підписання договору, оскільки не міг передбачати максимальну вартість предмета лізингу, який йому запропонує відповідач,а також не міг врахувати того, що навіть обумовлений в предметі договору трактор не буде йому переданий, а замінений на інший, який не відповідає технічним характеристикам та тому призначенню, що передбачалось в первинній редакції договору. В порушення норм ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач при укладенні з позивачем договору фінансового лізингу завуалював призначення першого адміністративного платежу в розмірі 4900,00 грн. під вигляд «платіж за договором», який, за умовами договору, не повертається в жодному випадку. Вважає, що визнання недійсними окремих положень договору призведе до необхідності зміни інших умов договору, суттєво змінить зміст договору, а тому договір може бути визнаний недійсним в цілому. ОСОБА_1 того, відповідачем не надано ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу ліцензії), та суперечить вимогам законодавства та правовій позиції Верховного суду України у постанові від 16.12.2015 року.

В судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові та додаткових поясненнях.

Представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в судове засідання вдруге не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про дату, час і місце судового розгляду був двічі належним чином повідомлений.

Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд постановив про проведення заочного розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 10.12.2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_1 було укладено Договір фінансового лізингу № 002944 (далі - Договір), за умовами якого у лізинг фізичній особі передається транспортний засіб - трактор марки МТЗ 82.1.26, обєм двигуна 4.75/дизель, тип КПП механічний, привід 4х4 (далі - предмет лізингу) (а.с. 7-18).

Відповідно до п. 1.3. ст. 1 даного Договору лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим Договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного Договору та згідно з положеннями чинного законодавства.

Пунктом 1.7. ст. 1 Договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6 ст. 9 даного Договору.

Згідно п.п. 9.1, 9.7 ст. 9 Договору, авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 відсотків від вартості предмета лізингу зазначеного у даному Договорі та у Специфікації. Кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховуються по даному договору у наступному порядку: - адміністративний платіж; авансовий платіж; - комісія за передачу предмета лізингу; - у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного Договору, або різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6. ст. 9 даного Договору.

Як вбачається з копії квитанції № 4 від 10.12.2015 року ОСОБА_1 сплатив на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» 49000 грн. (а.с. 19), що згідно договору є першочерговим адміністративним платежем у розмірі 10% від вартості предмета лізингу за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення.

22.01.2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до Договору фінансового лізингу № 002944 від 10.12.2015 року, згідно якої сторони підтвердили, що лізингоодержувачем на виконання умов договору було сплачено адміністративний платіж 49000,00 грн. та дійшли згоди внести наступні зміни до Договору фінансового лізингу № 002944 від 10.12.2015 року, а саме: «пункт 2.1. Предмет Лізингу міні трактор Булат Т-240; 2.2. Вартість Предмета Лізингу становить 80780,00 грн.; 2.3. Сплачений Лізингоодержувачем адміністративний платіж по умовам Договору, підлягає перерахуванню згідно нової ціни Товару та розраховується наступним чином: - адміністративний платіж 8078,00 грн.; - авансовий платіж 40922,00 грн. У разі, якщо ціна товару збільшиться до моменту придбання, лізингоодержувач зобовязаний здійснити доплату. Для отримання предмету лізингу у користування на умовах 1.7 та 4.1 договору лізингоодержувач зобовязаний здійснити: комісію за передачу предмета лізингу в розмірі 2423,40 грн.» (а.с. 40).

Згідно акту приймання-передачі предмета лізингу від 28.03.2016 року (а.с. 41) ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» передав, а ОСОБА_1 прийняв мінітрактор Булат-Т240, реєстраційний номер 64589АА, 2015 року випуску, заводський номер № 4, двигун № НОМЕР_1, обєм двигуна 1246 см.куб., потужність двигуна 17,6 кВт, маса 630 кг, що належить ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію машини серії ЕЕ №007279 від 22.02.2016 року (а.с. 43).

Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

За правилами ч. 3 ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг» та ч.1 ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Згідно ч. 1 ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Як вбачається з умов договору фінансового лізингу, предметом фінансовго лізингу був транспортний засіб трактор марки МТЗ 82.1.26. Проте, в порушення вищенаведених норм предмет фінансового лізингу не був визначений належним чином, зокрема, були відсутні технічні та індивідуальні характеристики трактора, рік його випуску, колір, номер шасі/кузова, тощо.

Переданий позивачу за актом приймання-передачу мінітрактор Булат-Т240 за своїми технічними характеристиками значно відрізняється від трактору МТЗ 82.1.26, який був первісним предметом договору фінансового лізингу, в т.ч. його потужність є значно меншою, що унеможливлює його використання позивачем.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу (далі -договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, визначення умов договору приєднання за законом віднесено до питань внутрішньої діяльності відповідача, підготовка документів для укладення договору не може бути послугою в розумінні п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», а отже, відповідач не може безпосередньо включати витрати на них в ціну договору та зобовязувати споживача їх платити.

Частиною 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів є вичерпним.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством не передбачено лізинговий платіж, повязаний з укладенням самого договору.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача, договір може бути визнаний недійсним в цілому.

У постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15 Верховний Суд України зазначив, що аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Пунктами 8.2, 8.3. статті 8 договору погоджена сторонами вартість предмета лізингу, однак лише на момент укладення договору 19444,44 доларів США, що станом на дату укладення Договору становить 490000 грн. За умовами договору, вона може бути змінена, в залежності від зміни обмінного курсу долара США до української гривні або у разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця, що у свою чергу відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» також є ознакою несправедливої угоди, а саме визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Відповідно до п. 10.1. ст. 10 Договору, лізинговим платежем є платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів. Кожний лізинговий платіж включає: - відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування в розмірі 21 відсотків річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане в лізинг майно); - частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмету лізингу); - комісія за супроводження Договору в розмірі 7 відсотків.

Як видно з вищенаведеного, графік покриття витрат, виплати лізингових платежів та сам обсяг таких платежів в момент укладання договору між сторонами не погоджено, що вказує на невизначеність загального обсягу фінансування та є істотним порушенням принципу справедливості та добросовісності.

Так, згідно з п. 1.4. ст. 1 Договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець.

В договорі фінансового лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то пункт 1.4. ст. 1 Договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст.808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас це обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках.

Отже, на переконання суду такі умови є несправедливими.

Частинами 1, 2, 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Згідно п. 5.4. ст. 5 Договору, лізингоодержувач погоджується взяти на себе та нести всю відповідальність в межах, встановлених цим Договором та чинним законодавством України стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця, як власника предмета лізингу, щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що виникли прямо або опосередковано внаслідок володіння, експлуатації, транспортування предмета лізингу, або стану предмета лізингу протягом строку лізингу або протягом терміну володіння лізингоодержувачем предметом лізингу, якщо він довший.

Але відповідно до п. 7.3. ст. 7 даного Договору, страхування предмета лізингу, здійснюється за рахунок споживача, але на користь лізингодавця.

Статтею 12 Договору «Порядок розірвання договору. Порядок повернення коштів. Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем. Так, пунктами 12.1.-12.13. ст. 12 Договору стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач же позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору.

Згідно п. 12.1. ст. 12 Договору передбачено, що лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, письмово повідомивши лізингодавця. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, а 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Відповідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до несправедливих умов договору відноситься надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.

У звязку з цим положення статті 12 Договору є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати суму адміністративного платежу у випадку дострокового розірвання договору споживачем.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому.

На думку суду, визнання недійсними вказаних положень договору окремо призведе до необхідності зміни інших умов договору, суттєво змінить зміст договору, а тому договір може бути визнаний недійсним в цілому.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), а статтею 13 ЦК України передбачено заборону на вчинення дій, які б могли завдати шкоди іншій особі, та зловживання правом в інших формах.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості, адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства.

Як зазначає Верховний Суд України в своїй постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15 до спірних правовідносин також застосовуються вимоги Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Пункт 4 частини першої статті 34 цього закону вказує, що діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідачем не надано суду ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до вимог абзацу 2 ст. 360-7 ЦПК України передбачено, що Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Отже враховуючи вищенаведене для суду є обов'язковим висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 002944 від 10.12.2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», нотаріально посвідчено не було.

Дослідивши умови договору фінансового лізингу№ 002944 від 10.12.2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», суд прийшов до висновку про те, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів».

Наведене узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року (справа № 6-330цс16).

На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним авансовий платіж в сумі 49000,0 гривень.

Оскільки на підставі Додаткової угоди до Договору фінансового лізингу № 002944 від 10.12.2015 року за Актом приймання-передачі предмета лізинга від 28.03.2016 року ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» було передано позивачу ОСОБА_1 транспортний засіб «Булат-Т240», проте позивач не використовує зазначений транспортний засіб, оскільки він не може використовуватись в його господарській діяльності, вжив всіх заходів щодо збереження даного транспортного засобу відповідно до п. 5.16 ст. 5 договору лізингу, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 слід зобовязати повернути транспортний засіб - мінітрактор Булат-Т240, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2015 року випуску, заводський номер №4, двигун № НОМЕР_1, обєм двигуна 1246 см.куб., потужність двигуна 17,6 кВт, маса 630 кг, відповідачу ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО».

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, то з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» слід стягнути на користь держави судовий збір за двома позовними вимогами (про визнання договору фінансового лізингу недійсним та про стягнення коштів) в розмірі 1102 грн. 40 коп.

На підставі ст.ст., 3, 13, 184, 216, 220, 227, 628, 799, 806, 807, 808 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 1, 3, 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226, 360-7 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 002944 від 10.12.2015 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» (місце знаходження: 01601, м. Київ, вул. Шовковична, буд. № 42-44, , р/р 4 в АТ «ОСОБА_3 Аваль, МФО 380805) на користь ОСОБА_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, сплачений адміністративний платіж в розмірі 49000 (сорок девять тисяч) грн. 00 коп.

Зобовязати ОСОБА_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» (місце знаходження: 01601, м. Київ, вул. Шовковична, буд. № 42-44, , р/р 4 в АТ «ОСОБА_3 Аваль, МФО 380805), транспортний засіб - мінітрактор Булат-Т240, реєстраційний номер 64589АА, 2015 року випуску, заводський номер № 4.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» (місце знаходження: 01601, м. Київ, вул. Шовковична, буд. № 42-44, , р/р 4 в АТ «ОСОБА_3 Аваль, МФО 380805) на користь держави на розрахунковий рахунок 0451, одержувач коштів УДК в Тлумацькому районі, ЄДРПОУ одержувача - 37831044, МФО 836014, ідентифікаційний код Тлумацького районного суду 02891629 1102 (пятсот пятдесят одну) грн. 40 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачами в загальному апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча У.Ю. Луковкіна