Справа № 307/1128/16-ц
Провадження № 2/307/797/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Сабадош В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільської ради, де третя особа приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування права на майнові паї,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільської ради, де третя особа приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування права на майнові паї. В позовній заяві зазначив, що 10 квітня 2013 року відповідач ОСОБА_3, діючи в інтересах ОСОБА_6 на підставі довіреності від 05.04.2013 року, посвідченої секретарем виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради, Тячівського району, ОСОБА_7 за реєстровим №16, підписала договір дарування права на майнові паї, посвідченого свідоцтвом, згідно якого відповідач ОСОБА_3 подарувала, а відповідач ОСОБА_2 прийняв у дар право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Полонина», загальна вартість майна пайового фонду якого станом на 1 квітня 2000 року становить 62218 гривень, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого загальними зборами співвласників 2 квітня 2000 року, в розмірі 621 гривень згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Полонина» в с. Новоселиця, Тячівського району, Закарпатської області серії ЗК №088999, виданого 05.03.2013 року ОСОБА_4 сільською радою. Вищезгаданий договір було посвідчено приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу ОСОБА_5 10.04.2013 року за реєстровим №1638. На підставі вищезгаданого договору дарування права на майнові паї, посвідченого свідоцтвом, 27.05.2013 року головою ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_8 відповідачу ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЗК № 088799. Дарителька за договором ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 на час укладення договору тяжко хворіла і була лежачою, а через 5 місяців, 10.09.2013 року померла. Крім того, ОСОБА_6 станом на 10 квітня 2013 року, мала майже 80 років, і через стан здоровя та похилий вік не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Довіреність за реєстровим №16 від 05.04.2023 року від імені покійної ОСОБА_6 на імя ОСОБА_3 була посвідчена секретарем Новоселицької сільської ради, оспорюваний договір є нотаріально посвідчений. Вказана довіреність була внесена до Єдиного державного реєстру довіреностей України приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 10.04.2013 року, о 21 год. 26 хв. Про те, станом на 10 квітня 2013 року діяли положення Цивільного кодексу України в редакції зі змінами та доповненнями внесеними Законом України за №5495-VI від 20.11.2012 року. Позивач зазначив, що предметом оскаржуваного договору дарування є права на майнові паї, посвідченого свідоцтвом. Право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства є корпоративним правом дарительки покійної ОСОБА_6, а довіреність про право розпорядження її корпоративними правами, видана на імя ОСОБА_3 повинна була бути посвідчена нотаріально. У відповідності до вимог ст.. 245 ЦК України нотаріус зобовязаний був оформити нотаріально посвідчену довіреність від імені ОСОБА_6 на імя ОСОБА_3 та у відповідності до положень ч.1 глави 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України за №295/5 від 22.02.2012 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальних дій, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону України «Про нотаріат», що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та розяснення наслідків вчинення нотаріальних дій у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту розяснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. Також у разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобовязаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. Що ж до повноважень уповноваженого представника, то згідно з абзацом 4 пункту 4 глави 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України за №295/5 від 22.02.2012 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 у разі наявності сумнівів щодо обсягу повноважень уповноваженого представника, а також його цивільної дієздатності нотаріус має право зробити запит до відповідної фізичної чи юридичної особи, від імені якої діє представник. Вказані дії нотаріусом не були зроблені, що в сукупності з віком ОСОБА_6 та її станом здоровя дають підстави стверджувати, що ОСОБА_6 даючи довіреність на імя ОСОБА_3 на право дарувати свої майнові паї ОСОБА_2 та і сама ОСОБА_3 не розуміли значення своїх дій станом на дату видачі довіреності та оформлення договору. Другою підставою визнання договору дарування права на майнові паї, посвідченого свідоцтвом, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 10.04.2013 року за реєстровим №1638, є той факт, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У відповідності до п. 458 списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого загальними зборами співвласників 2 квітня 2000 року, ОСОБА_6 володіла майновим паєм члена колективного сільськогосподарського підприємства «Полонина» в сумі не 621 гривень, як зазначено у оспорюваному договорі, а в сумі 4393 гривні. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна зі сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. При наявності розбіжностей суми паю ОСОБА_6 зазначеної у списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого загальними зборами співвласників колективного сільськогосподарського підприємства «Полонина» 2 квітня 2000 року (4393 гривні) та суми паю зазначеного у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Полонина» с. Новоселиця, Тячівського району, Закарпатської області серії ЗК №088999 виданого 05.03.2013 року ОСОБА_4 сільською радою (621 гривня), нотаріус зобовязаний був витребувати уточнюючі документи, а у разі їх відсутності відмовити у посвідченні оспорюваного договору. У відповідності, до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого загальними зборами співвласників колективного сільськогосподарського підприємства «Полонина» 2 квітня 2000 року покійній ОСОБА_6 мало бути видане свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Полонина» на суму 4393 гривні, а не на суму 621 гривень. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво. Таким чином, у разі якщо правочин мав бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, то за наслідками його укладення на оригіналі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємств «Полонина» на суму 4393 гривень, виданому на імя ОСОБА_6 повинна була бути відмітка про те, що згідно з оспорюваним договором 621 гривень майновий пай був подарований ОСОБА_2, а на імя ОСОБА_6 повинно було бути видано нове свідоцтво на суму 3772 гривні (4393-621). Про такий факт повинні бути відповідні відмітки у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Полонина», які на дату звернення до суду у вказаній книзі відсутні.

Просить суд визнати недійсним договір дарування права на майнові паї, посвідченого свідоцтвом від 10.04.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №1638.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_10 в судовому засіданні позов не визнали. ОСОБА_2 пояснив, що договір дарування укладався в нотаріуса, в якого він був присутнім і підписував договір дарування. В якій саме годині він прибув на підписання договору, не памятає. Після підписання договору свідоцтво на право на майнові паї ОСОБА_6 йому не видавалося, а в подальшому його видали в сільській раді на майнові паї в сумі 621 гривня. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_10 зазначив, що позов не підлягає до задоволення з тих підстав, що ОСОБА_1 не був стороною даного правочину, він не має права на віндикаційний позов. Нотаріус пояснив, що дана довіреність могла бути видана сільською радою, оскільки вона стосувалась не права на нерухоме майно, а це було право на майнові паї, які посвідчуються свідоцтвом. Чому ця довіреність потім була внесена в реєстр, йому не відомо. Просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради в судове засідання не зявився, так як надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Приватний нотаріус Тячівського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства від 05.03.2013 року, серії ЗК за №ХІ088999, виданого ОСОБА_4 сільською радою, ОСОБА_6 має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Полонина», відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 02.04.2000 року, на суму 621 гривню (а.с.70).

Згідно заяви ОСОБА_11, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідченої та зареєстрованої секретарем Новоселицької сільської ради 05.04.2013 року в реєстрі за №17, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, дав згоду своїй дружині ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканці с. Новоселиця, вул. Вайди, 34, на укладення договору дарування права на майновий пай, посвідчений свідоцтвом серії ЗК №ХІ088999 з громадянином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканцем с. Новоселиця, вул. Борканюка, 149/1 (а.с.68).

Дорученням, посвідченим та зареєстрованим секретарем Новоселицької сільської ради 5 квітня 2013 року за №16, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканка с. Новоселиця, вул. Вайди, 34, доручила ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, мешканці с. Новоселиця, вул. Матросова, 53, подарувати належний їй майновий пай, згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЗК №ХІ088999, виданого ОСОБА_4 сільською радою 05.03.2013 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, розписуватись за неї і виконувати всі дії повязані з цим дорученням (а.с.15).

Згідно договору дарування права на майнові паї, посвідченого свідоцтвом, від 10.04.2013 року, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу ОСОБА_5 в реєстрі за №1638, ОСОБА_6, мешканка с. Новоселиця, вул. Вайди, 34, Тячівського району від імені якої на підставі довіреності діяла ОСОБА_3, мешканка с. Новоселиця, вул. Матросова, 53, Тячівського району, подарувала ОСОБА_2, мешканцю с. Новоселиця, вул. Борканюка, 149/1, право на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, посвідченого свідоцтвом (майновим сертифікатом), який має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Полонина», с. Новоселиця, Тячівського району, Закарпатської області, загальна вартість майна пайового фонду якого на 1 квітня 2000 року становить 62218 гривень, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай затвердженого зборами співвласників 2 квітня 2000 року, в розмірі 621 гривня, згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Полонина», с. Новоселиця, Тячівського району, Закарпатської області серії ЗК №ХІ088999, виданого ОСОБА_4 сільською радою 05.03.2013 року (а.с.13).

На підставі вказаного договору дарування ОСОБА_2 ОСОБА_4 сільською радою 27 травня 2013 року видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЗК №ХІ088799, який має право на майновий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Полонина», с. Новоселиця, в розмірі 621 гривня (а.с.14).

В листі відділу охорони здоровя Тячівської районної державної адміністрації №Д-41/01-26 від 30.06.2016 року зазначено, що ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебував на «Д» обліку з діагнозом :Хр. обструктивний бронхіт. Емфізема легень, дифузний пневмосклероз. ІХС. Кардіосклероз атеросклеротичний, загострення часті, лікування проводилось амбулаторно, помер 06.10.2013 року. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, перебувала на «Д» обліку з діагнозом: ІХС. Кардіосклероз атеросклеротичний, гіпертонічна хвороба ІІ ст. ССН ІІ ст., загострення захворювання часті, лікування проводилося амбулаторно, померла 22.09.2013 року (а.с.107).

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 12.04.2016 року в цивільній справі №307/3703/15-ц, яке набрало законної сили 29.04.2016 року, в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, де треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_4 сільська рада Тячівського району про визнання недійсним та скасування договору дарування права на майнові паї, посвідчених свідоцтвом від 10 квітня 2013 року, було відмовлено (а.с.121-122).

Під час розгляду даної цивільної справи судом було встановлено, що на час розгляду справи позивач ОСОБА_1 не являвся співвласником майна реорганізованого КГСП «Полонина» с. Новоселиця, а тому жодних порушень його майнових прав та інтересів в судовому засіданні не встановлено.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може також бути визнання правочину недійсним.

Згідно ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається право власності набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на майновий пай у колективному сільгосппідприємстві визначається Законом України "Про колективне сільськогосподарське підприємство". Таке право мають усі члени КСП, які були такими станом на 1 березня 1992 року, в тому числі пенсіонери і тимчасово відсутні члени господарства, не позбавлені членства в КСП. При цьому за ст.7 цього Закону суб'єктом права власності на такому підприємстві є саме підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства. Майновий пай не дає його власнику права на управління підприємством чи одержання певної частки прибутків від його діяльності.

Відповідно до статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Таким чином, корпоративне право включає в себе відносини, які виникають між акціонером, учасником господарської організації і самою корпорацією, а також між самими учасниками чи акціонерами з приводу реалізації їх прав власності на акції чи права власності на частку в статутному фонді корпорації.

Оскільки, право власності на майновий пай не визначає прав власника цих паїв у статутному фонді господарської організації та не встановлює його прав на участь в управлінні підприємством та отриманні частки прибутку, то таке право не може бути віднесено до корпоративних прав.

Отже, свідоцтво про право власності на майновий пай члена підприємства посвідчують саме право на майновий пай члена підприємства, а не право власності на статутний фонд господарської організації, включаючи правомочність на участь цієї особи в управління господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, що становить зміст корпоративних прав відповідно дост.167 ГК України, тобто майнове, а не корпоративне право власника.

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ст.718 ЦК України, дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Відповідно до ч.3 ст.719 ЦК України, договір дарування майнового права та договір дарування з обов'язком передати дарунок у майбутньому укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми цей договір є нікчемним.

Згідно ч.1 та ч.4 ст.720 ЦК України, сторонами у договорі дарування можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава Україна, ОСОБА_12 Крим, територіальна громада. Договір дарування від імені дарувальника може укласти його представник. Доручення на укладення договору дарування, в якому не встановлено імені обдаровуваного, є нікчемним.

Відповідно до ч.3 ст.245 ЦК України (в редакції станом на 05 квітня 2013 року), довіреність особи, яка проживає у населеному пункті, де немає нотаріусів, може бути посвідчена уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреностей на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування і розпорядження транспортними засобами.

Правовідносини щодо порядку посвідчення таких довіреностей регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року N 419 "Про порядок посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених", що діє у редакціїпостанови Кабінету Міністрів України від 6 липня 2006 року N 940.

У відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст..225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може предявити її опікун. Сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобовязана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у звязку із вчиненням такого правочину.

Як встановлено в судовому засіданні за час свого життя ОСОБА_6 за письмовою згоди свого чоловіка ОСОБА_11 10 квітня 2013 року уклала договір дарування права на майнові паї, згідно якого подарувала відповідачу ОСОБА_13 право на майновий пай члена КСП «Полонина» в розмірі 621 гривня.

Згідно до ст.60 цього ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

А згідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи позивача та його представника з посиланням як на доказ лист відділу охорони здоровя Тячівської районної державної адміністрації №Д-41/01-26 від 30.06.2016 року, в яких зазначено, що ОСОБА_6 та її чоловік ОСОБА_11 перебував на «Д» обліку у звязку з хворобою, у звязку з чим вони, а також ОСОБА_3, враховуючи також їх похилий вік, на момент видачі довіреності та укладення спірного договору дарування не розуміли значення своїх дій, суд вважає безпідставними, оскільки зазначені докази не підтверджують їх недієздатність в зазначений період, при цьому позивач та його представник в судовому засіданні не заявляли клопотання про призначення в даній справі посмертної судово-психіатричної експертизи щодо визначення дієздатності померлих ОСОБА_6, ОСОБА_11, а також ОСОБА_3 на момент видачі довіреності та укладення спірного договору дарування. Також, суд не бере до уваги доводи позивача про неправильність дій приватного нотаріуса ОСОБА_5 при посвідченні спірного договору дарування права на майновий пай з посиланням на те, що на момент укладення договору дарування померла ОСОБА_6 згідно списку пайовиків володіла правом власності на майновий пай КСП «Полонина» в сумі 4393 гривні, а не в сумі 621 гривня, як зазначено в свідоцтві про право власності на майновий пай члена КСП «Полонина» від 05.03.2013 року, серії ЗК за №ХІ088999, оскільки дане свідоцтво про право власності на майновий пай є дійсним.

При цьому суд констатує, що дії приватного нотаріуса ОСОБА_5 щодо посвідчення спірного договору дарування вже були предметом розгляду у цивільній справі №307/3703/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, де треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_4 сільська рада Тячівського району про визнання недійсним та скасування договору дарування права на майнові паї, посвідчених свідоцтвом від 10 квітня 2013 року, де рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 квітня 2016 року, яке набрало законної сили 29 квітня 2016 року, в задоволенні позову було відмовлено.

Інших належних і допустимих доказів сторонами не наведено.

Враховуючи наведене, та те, що позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні не довів порушення свого права на майновий пай члена КСП «Полонина», у звязку з укладеннямміж ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_13 договору дарування права на майновий пай члена КСП «Полонина» в розмірі 621 гривня, суд вважає, що в задоволенні ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільська рада, де третя особа приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування права на майнові паї, слід відмовити.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст.16, 203 ч.1, 215, 225, 245, 328, 717 720 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільська рада, де третя особа приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування права на майнові паї, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В.І.Бобрушко