Категорія 58Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сало Т.Б., суддів: Денишенко Т.О., Нікушина В.П., секретар - Агеєва Г.В., за участі представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звільнення майна з-під арешту, -

встановила:

У жовтні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із вищевказаним позовом, в якому просило звільнити з-під арешту, накладеного ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.11.2012 року, майно, що належить на праві власності ОСОБА_7

Позов мотивовано тим, що 11.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № VIW3GI, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 212000 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 11.12.2007 року укладено договір іпотеки. Згідно п.33.3 умов договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: три кімнатну квартиру, загальною площею 45,80м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, майно належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі - продажу.

16.11.2012 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у справі про забезпечення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності на 1/2 часку квартири, накладено арешт на вищезазначене майно, що є предметом іпотеки.

06.03.2013 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у справі про забезпечення позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення витрат пов'язаних з виконанням договору доручення, накладено арешт на вищевказане майно, що є предметом іпотеки.

Оскільки договір іпотеки був укладений 11.12.2007 року, а ухвали були винесені 16.11.2012 року та 06.03.2013 року, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки, то державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2015 року позов задоволено, звільнено з-під арешту, накладеного ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.11.2012 року, майно, що належить на праві власності ОСОБА_7 Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду, в ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Скаргу мотивовано тим, що рішення ухвалено із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, без надання належної правової оцінки обставинам, що мають значення у справі, з порушенням принципів повноти та всебічності з'ясування обставин справи, без врахування специфіки предмета спору, зокрема щодо його обтяження іпотекою. Так, суд не звернув увагу на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» відступив право вимоги за іпотечним договором державній іпотечній установі, єдиним доказом доведеності прав іпотекодержателя є факт реєстрації іпотеки у відповідному реєстрі, невірним є висновок суду щодо того, що ПАТ КБ «Приватбанк» має вищий пріоритет з посиланням на ту обставину, що договір іпотеки укладено у 2007 році, а ухвали про накладення арешту постановлено в 2012 та 2013 роках, оскільки із довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що єдиним зареєстрованим іпотекодержателем є державна іпотечна установа, а тому ПАТ КБ «Приватбанк» не має жодних пріоритетних вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №VIW3GI, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 212 000 грн.

11.12.2007 року, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_4 уклали договір іпотеки. Згідно п.33.3 умов договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: три кімнатну квартиру, загальною площею 45,80м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, майно належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

16.11.2012 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у справі про забезпечення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності на 1/2 часку квартири, накладено арешт на вищезазначене майно, що є предметом іпотеки.

06.03.2013 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у справі про забезпечення позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення витрат пов'язаних з виконанням договору доручення, накладено арешт на вищевказане майно, що є предметом іпотеки.

Відповідно до витягу з реєстру іпотек наданого представником відповідача, 15.03.2008 року зареєстровано обтяження на квартиру за адресою: м. Вінниця, пров. Уманський 5/7, іпотекодержатель - Державна іпотечна установа.

14.03.2008 року між Державною іпотечною установою та Закритим акціонерним товариством КБ «Приватбанк» було укладено договір відступлення прав вимоги № 409/08, відповідно до якого банк передає, а установа приймає всі права вимоги за договорами вказаними у додатку № 1 (у тому числі договір № VIW3GI від 11.12.2007 року, укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4) до цього договору, який є його невід'ємною частиною.

20.03.2015 року Державна іпотечна установа відступила права вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», набуті згідно договору № 409/08 від 14.03.2008 року.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідно до договору про відступлення права вимоги за кредитним договором від 20.03.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» набуло права вимоги за іпотечним кредитом. Зважаючи, що іпотечний договір було укладено раніше, ніж постановлено ухвали про накладення арешту, то ПАТ КБ «Приватбанк» має пріоритетне право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду з огляду на таке.

Порядок передачі майна у іпотеку та звернення стягнення на це майно визначений ст.ст. 572-593 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.07.2011 року, яке набрало законної сили 15.07.2011 року, у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, позов ПАТ задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №VIW3GI від 11.12.2007 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру, загальною площею 45,80 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки.

Тобто, вказаним судовим рішенням ПАТ КБ «Приватбанк» визнано іпотекодержателем спірного майна, а від так з огляду на норму ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» банк має право на звернення до суду для захисту свого порушеного права.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувача, які не є заставодержателями. Стягнення на заставне майно може бути звернено у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

В силу вимог ст.14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації.

Оскільки договір іпотеки був укладений раніше, ніж постановлено ухвали по накладення арешту, то відповідно до вищевказаної норми ПАТ КБ «Приватбанк» має першочергове право для задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що позов підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги вірного висновку суду першої інстанції не скасовують.

не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення лише з одних формальних міркувань (ст. 308 ЦПК України)

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: