1 ЗАОЧНЕ РІШЕННЯСправа № 335/3314/16-ц 2/335/1031/2016
5 травня 2016 р. Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді Шалагінової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Герченової А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у вересні 2015 р. вона надала відповідачеві позику у розмірі 10 000 гривень зі строком повернення в жовтні 2015 р., проте у звязку із неповернення боргу у встановлений термін, 22 жовтня 2015 р. відповідач надав письмову розписку про отримання вищезазначеної суми позики із зазначенням терміну повернення боргу 10 листопада 2015 р. У встановлений договором строк відповідач суму боргу не повернув. Посилаючись на положення статтей 625, 626, 1050 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість в сумі 10 000 гривень, проценти відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ в сумі 771,50 гривень, 3% річних за період прострочення з 11 листопада 2015 р. по 17 березня 2016 р. у розмірі 105,20 гривень, та суму інфляційних втрат за вказаний період у розмірі 300 гривень, а всього стягнути 11 176,70 гривень, а також заборонити відповідачу виїзд за межі України до закінчення провадження у справі.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.
За вказаних обставин суд, за згодою позивача, висловленій у поданій нею письмовій заяві, ухвалює рішення при заочному розгляду справи на підставі наявних у справі доказів у порядку ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики у простій письмовій формі, відповідно до умов якого ОСОБА_2 взяв у борг від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 10 000,00 гривень, яку зобовязався повернути в строк до 10 листопада 2015 р. (арк. справи 5).
Однак, не зважаючи на наявність вимоги про повернення боргу (арк. справи 6), до теперішнього часу відповідачем зобовязання щодо повернення суми позики, визначене договором, не виконане, сума грошових коштів у розмірі 10 000,00 грн. позивачу не повернута.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошейабо інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, з аналізу вищевказаних норм права випливає, що в разі порушення умов договору позики та неповернення суми позики у визначеній в договорі строк, з позичальника підлягає стягненню, окрім суми основного боргу, також інфляційні втрати, 3% річних та проценти від суми позики на підставі статті 1048 ЦК України.
Оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобовязання, суд доходить висновку, що він зобовязаний повернути позивачеві суму боргу у розмірі 10 000 гривень з урахуванням індексу інфляції, процентів за користування позикою та трьох процентів річних.
Розмір процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ становить 771,50 гривень, розмір 3% річних становить 105,20 гривень, а інфляційних втрат 300 гривень, що підтверджується наведеним позивачем у позовній заяві розрахунком, який суд вважає вірним та таким, що відповідає періоду прострочення з 11 листопада 2015 р. по 17 березня 2016 р., дійсній обліковій ставці НБУ та індексу інфляції.
Отже, загальна сума, яку належить стягнути з відповідача на користь позивача становить 11 176,70 гривень, з огляду на що позовні вимоги у цій частині суд знаходить обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог про заборону відповідачеві виїзду за межі України до закінчення провадження у справі, то ці вимоги не підлягають задоволенню судом, оскільки вони не відповідають способам захисту порушеного права, визначеним у ст.ст. 15, 16 ЦК України.
Крім того, в своїй заяві, поданій на виконання ухвали суду від 23 березня 2016 р., позивач вказала на тому, що ця вимога є пропозицією для суду, яка узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», яка була заявлена задля процесуальної економії часу, але у разі, якщо суд вважає за можливе розглянути справу в розумний строк, ця вимога може бути залишена без розгляду відповідно до законодавства. В цей же час, положеннями статті 207 ЦПК України не передбачено таких підстав, про які зазначає позивач, для залишення без розгляду вимоги, яка є позовною. Крім того, справа розглянута судом в межах двомісячного строку, визначеного ЦПК України, а тому вищезазначені твердження позивача є непереконливими та такими, що на увагу не заслуговують.
Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 гривень, а також витрати на публікацію оголошення у пресі у розмірі 180 гривень, що документально підтверджено квитанціями.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 11 176 (одинадцять тисяч сто сімдесят шість) гривень 70 копійок, в тому числі суму позики у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, проценти за користування позикою за період з 11 листопада 2015 р. по 17 березня 2016 р. у розмірі 771 (сімсот сімдесят одна) гривня 50 копійок, три відсотки річних за період з 11 листопада 2015 р. по 17 березня 2016 р. у розмірі 105 (сто пять) гривень 20 копійок, інфляційні втрати за період з 11 листопада 2015 р. по 17 березня 2016 р. у розмірі 300 (триста) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок, та з оплати публікації оголошення про виклик відповідача у пресі у розмірі 180 (сто вісімдесят) гривень 00 копійок.
Всього стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 11 907(одинадцять тисяч девятсот сім) гривень 90 копійок.
У задоволенні позовних вимог про заборону відповідачеві виїзду за межі України відмовити.
Копію заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення надіслати на адресу відповідача рекомендованим листом із повідомленням.
Заочне рішення може бути переглянуте Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя А.В. Шалагінова