Справа № 463/3660/15 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/5636/16 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шеремети Н.О.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Оскарженим заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 березня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Батумська,11 рахунок для погашення заборгованості: №0010, МФО 307770, ) заборгованість станом на 13 липня 2015 року в розмірі 15695 грн. 13 коп. за кредитним договором №б/н від 05 лютого 2008 року. Вирішено питання стягнення судових витрат.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що крім заочного рішення суду, не отримував від суду жодних інших документів, не був повідомлений про розгляд справи у суді, йому не було скеровано позовну заяву позивача та додані до неї матеріали, а тому і не прибув у судове засідання. Посилається на порушення судом ст. 127, 169 ЦПК України. Окрім того апелянт вважає, що позивачем були порушені норми зазначені у ст.ст.256-261 ЦК України, оскільки отримав кредит у сумі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Картка закінчилася у січні 2012 року. Отже, позивач мав право звернутися до суду не пізніше 31 січня 2015 року, а відповідно до рішення суду, суд стягнув з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 13.07.2015 року.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 березня 2016 року.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що 05.02.2008 р. ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про отримання кредиту в сумі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у відповідній заяві. (а.с 10)

Кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані банком відповідачеві, які він використав за цільовим призначенням.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 взятих на себе кредитним договором зобов'язань не виконував, внаслідок чого станом на 13.07.2015 року у нього виникла заборгованість в розмірі 15 695,13 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 1 408,35 грн., заборгованості за процентами - 7 043,20 грн., 6 020 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн., 723,58 грн. штрафу (процентна складова). (а.с. 7-9)

Згідно п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Акцент Банк» районний суд виходив з того, що позовні вимоги є підставними, а тому стягнув з відповідача заборгованість в розмірі 15 695 грн. 13 коп. за кредитним договором №б/н від 05 лютого 2008 року.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції.

Покликання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що позивачем пропущено строк позовної давності , колегія суддів не бере до уваги виходячи із наступного.

Виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Вищенаведена правова позиція викладена також в Постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-25цс1, від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15, які в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 не звертався в суд першої інстанції із відповідною заявою про застосування строку позовної давності, та така судом першої інстанції не розглядалася, а відтак з урахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, таке покликання не може братись до уваги, оскільки воно не досліджувалось в суді першої інстанції.

Окрім того в ухвалі суду першої інстанції від 13 липня 2016 року, якою залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, зазначено, що відповідач був повідомлений належним чином про всі судові засідання за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання.

Також в апеляційному суді ОСОБА_2 зазначив, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований і проживає постійно.

Згідно ч.3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.О. Шеремета