Провадження № 2/761/2475/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Притули Н.Г.

при секретарях: Паночко О.М., Лукянчук А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

в с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (надалі - позивач, КП «ЦОС Шевченківського району») до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому Позивач просив стягнути з Відповідача заборгованість за спожиті комунальні послуги станом на 01.07.2014 року в сумі 38 084,68 грн.; 4 765,79 грн. - суми інфляційних втрат; 1 329,84 грн. - суми 3% річних, а також сплачений судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що Відповідач є власником нежитлового приміщення у буд. № 20 по вул. Ярославів Вал в м. Києві та не сплачує в повному обсязі плату за комунальні послуги за користування зазначеним приміщенням. А тому станом на 01.07.2014 року у відповідача виникла заборгованість, яка становить: основний борг - 38 084,67 грн., втрати від інфляційних процесів - 4 765,79 грн., три проценти річних - 2 329,84 грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, однак ним були надані письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що він є неналежним відповідачем, оскільки являється фізичною особою-підприємцем і використовує нежитлове приміщення в своїй підприємницькій діяльності, здаючи його в оренду іншим суб'єктам підприємницької діяльності, на його думку, вказані правовідносини не повинні розглядатись в порядку цивільного судочинства, крім того, жодних договорів з ним КП «ЦОС Шевченківського району» не укладав, а він як фізична особа не є споживачем житлово-комунальних послуг позивача і не являється суб'єктом правовідносин, на які посилається позивач як на підставу заявлених вимог. При цьому, просив закрити провадження у справі.

Ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 11.05.2016 року та 22.08.2016 року клопотання відповідача про закриття провадження у справі відхилено.

Розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов і заперечення на нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року.

Відповідно до Статуту Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», затвердженого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.04.2012р. №610 із змінами, зареєстрованими Шевченківською районною в м.Києві державною адміністрацією 27.06.2012р. № 2016771 (а.с.25-27), Основними напрямками діяльності КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» є: 2.2.1. забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених Підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених Підприємством безпосередньо зі споживачами послуг; 2.2.2. здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень; 2.2.3. забезпечення збору платежів від споживача зазначених послуг на користь виробників послуг; 2.2.4. надання платних послуг в галузі житлово-комунального господарства населенню та підприємствам, організаціям, установам тощо.

Таким чином, Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» може виступати Позивачем в суді по справам по стягненню заборгованостей за житлово-комунальні послуги зі споживачів таких послуг (власників жилих приміщень) у відповідності до Статуту Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району».

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу нерухомості від 15.04.1998 року, укладеному на Київській універсальній біржі, зареєстрованому під №Е1337/4473 ОСОБА_1 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 загальною площею - 63,50 кв.м.

Натомість, Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 28.09.1999 за №1576 за заявою власника ОСОБА_1 визнані непридатними для проживання жилі приміщення квартири АДРЕСА_1 та переведені у нежилі (перший поверх).

Письмові твердження відповідача про те, що приміщення, які йому належать, він здавав в оренду третім особам і тому фактично, як фізична особа, не користувався комунальними послугами і у нього відсутні підстави для оплати таких послуг, судом не приймаються до уваги з наступних підстав.

Норми ст. 322 ЦК України передбачають, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідачем не було надано жодного належного і допустимого доказу щодо сплати третіми особами-орендарями нежитлових приміщень відповідача житлово-комунальних послуг позивачу за вказаний в позові період.

При цьому, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Вимогами ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є : власник, споживач, виконавець і виробник.

А вимоги п.п. 1,5 ч.3 ст.20 вказаного Закону встановлює обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Однак, під час розгляду справи суду не було надано сторонами жодного належного і допустимого доказу щодо наявності підготовленого позивачем договору на постачання комунальних послуг відповідно до затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Разом із тим, суд погоджується з позицією позивача, викладену в позові, що, не зважаючи на факт відсутності між сторонами письмових договірних відносин щодо надання житлово-комунальних послуг, однак враховуючи фактичне використання відповідачем наданих позивачем цих послуг, з урахуванням положень ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги.

Згідно із розрахунком заборгованості, доданим Позивачем до позовної заяви, розмір заборгованості Відповідача за житлово-комунальні послуги за період з жовтня 2010 року по червень 2014 року, станом на 1.07.2014 року в загальній сумі становить 45180,31 грн., що складається з: 38084,68 грн. - суми основного боргу; 4765,79 грн. - суми інфляційних втрат; 1329,84 грн. - суми 3% річних (а.с.23).

З вказаного розрахунку вбачається, що заборгованість Відповідача сформувалась за період з жовтня 2010 року по 26 червня 2014 року.

Відповідач в судове засідання не зявився, не надав суду доказів, що житлово-комунальні послуги надавались неналежної якості. Також не було надано суду доказів, що сума заборгованості є меншою чи відсутня.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Разом з тим, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідально до звичаїв ділового обороту або інших умов, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов'язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони ( замовника ) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором ( ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України ).

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання ).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно з ч.1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Як зазначалось вище, згідно розрахунку Позивача вбачається, що заборгованість Відповідача сформувалась за період з жовтня 2010 року (розрахунок з 29.09.2010) по 27.06.2014 р. та станом на 1.07.2014 року складає 38084,68 грн. (без врахування індексу інфляції та 3%річних).

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено, що відповідач не повністю сплачував у вказаний період надані житлово-комунальні послуги, що останнім по суті і не заперечується, то в силу вимог ст.625 ЦК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню 4765,79 грн. - суми інфляційних втрат; 1329,84 грн. - суми 3% річних згідно розрахунку, наданого позивачем і не оспореного відповідачем.

Тому, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності з урахуванням дати звернення Позивача з позовом до суду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог.

У відповідності до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача понесені останнім судові витрати у розмірі 1218,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 322 ЦК України, ст.ст. 1, 13, 16, 19, 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 169, 179, 208, 209, 212-214, 215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» заборгованість за спожиті комунальні послуги станом на 01.07.2014 року в сумі 45 180 (сорок п'ять тисяч сто вісімдесят) гривень 31 копійку та судовий збір в сумі 1218,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Г.Притула