Номер провадження: 22-ц/785/7060/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О.Д., Станкевича В. А.

при секретарі Желєзнові В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Южненська міська державна нотаріальна контора Одеської області, про визнання недійсним договору дарування 1/2 частки квартири, визнання недійсними свідоцтв на право на спадщину, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Южного міського суду Одеської області від 15. 08. 2016 р.,

у х в а л и л а:

27. 05. 2015 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Южненська міська державна нотаріальна контора Одеської області, і просив визнати недійсними:

- договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_6, посвідчений 09. 06. 2006 р. державним нотаріусом Южненської міської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_7, зареєстрований в КП ЮМБТІ 06. 07. 2006 р., реєстраційний № 35 пр.-р. 25-стор. 21;

- свідоцтво про право на спадщину 1166 видане 20. 05. 2014 р. ОСОБА_3 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 13172312 від 20. 05. 2014 р. на 1/4 частку АДРЕСА_2;

- свідоцтво про право на спадщину 1166 видане 20. 05. 2014 р. ОСОБА_4 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 13172312 від 20. 05. 2014 р. на 1/4 частку АДРЕСА_2.

В обґрунтування позову вказав, що у вказану квартиру він вселився та проживав в цій квартирі на підставі посвідчення на зайняття службової жилої площі з матірю ОСОБА_8, на його імя був відкритий особовий рахунок, за яким він сплачував комунальні платежі. У 2006 р. він попросив свою сестру ОСОБА_6 допомогти приватизувати цю квартиру, що вона і робила, внаслідок чого на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09. 03. 2006 р. лише він є власником спірної квартири і вказано, що члени сімї відсутні. У квітні 2015 р. при сплаті комунальних платежів зясувалося, що особовий рахунок на квартиру відкритий на імя ОСОБА_3, а пізніше взнав, що 1/4 частка квартири належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 20. 05. 2014 р., а в подальшому на підставі витягу з Держреєстру речових прав на нерухоме майно взнав, що відповідачі є власниками 1/4 частки квартири кожна на підставі свідоцтв про право на спадщину у звязку зі смертю матері ОСОБА_6, у якої був договір дарування нібито від його імені і зясувалося, що в ордері на вселення до квартири зявився запис, що член сімї ОСОБА_6, а не його мати ОСОБА_9 Вказує, що він є інвалідом 3 групи, у нього дуже поганий зір і слух, не розуміє українську мову, нічого не дарував ОСОБА_6, вважає, що вона скористалася його хворобливим станом, довірливим відношенням до неї, пояснюючи, що треба підпис щодо приватизації, а справді дала бланк договору дарування. Посилався на те, що згідно ст. 229 ч. 1 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 15. 08. 2016 р. відмовлено у задоволенні зазначеного позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду як незаконне та необґрунтоване і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог з підстав, вказаних у позові, а також зазначив, що він нічого не дарував своїй сестрі ОСОБА_6, яка пропонувала оформити спадщину після смерті їх матері, переговори щодо оформлення спадщини велись також з участю ОСОБА_10, який пропонував 7 тис. грн.., однак гроші сплачені не були у звязку зі збільшенням вимог щодо розміру грошовий коштів, і, що суд необґрунтовано відмовив у поновленні строку позовної давності, який пропущений з поважної причини у звязку з хворобою.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, в тому числі з його пояснень вбачається, що при переговорах про оформлення спадщини стосовно квартири спочатку було запропоновано 7 тис. грн., на що була згода, а потім змінилася розмір на 10 тис. грн.., які не було можливості надати, і тому не вдалося домовитися.

Адвокат ОСОБА_11, представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4, апеляційну скаргу не визнав, вважає рішення суду правильним.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, судова колегія приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що заявником пропущено строк позовної давності стосовно вимог щодо визнання недійсним договору дарування частини квартири, що відповідно тягне за собою відмову у задоволенні похідних вимог щодо визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину на цю частину квартири.

Висновок суду відповідає обставинам справи та грунтується на вимогах закону.

Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 статті); у разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки (ч. 2 статті).

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Позовна давність у пять років застосовується до вимог про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману (ч.3 ст.258 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Частиною 1 статті 265 ЦК України передбачено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

За положеннями ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 статті); с плив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 статті); я кщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 статті).

Судом встановлено, що 09. 06. 2006 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 був укладений підписаний ними договір дарування частки квартири, посвідчений державним нотаріусом Южненської міської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_7, за яким ОСОБА_2 як власник 2-кімнатної квартири АДРЕСА_3 безоплатно дарує ОСОБА_6 1/2 частину цієї квартири.

В п. 19 цього договору дарування зазначено, що державним нотаріусом зроблено усний переклад тексту цього договору з української мови на російську мову, а в п. 20 цього договору вказано, що текст договору прочитано сторонами особисто та нотаріусом вголос.

17. 11. 2008 р. ОСОБА_2 звернувся з заявою до Южненського МВ ГУМВС України в Одеській області про прийняття заходів до ОСОБА_6, яка 09. 06. 2006 р. скористалась його довірою та ввела в оману, при цьому переоформила на своє імя 1/2 частину квартири АДРЕСА_4, яка належить йому на праві приватної власності.

27. 11. 2008 р. винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи по заяві позивача тому, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 виникли громадсько-правові відносини та позивачу було рекомендовано звернутися до суду у приватному порядку.

17. 11. 2008 р. позивач ОСОБА_2 звернувся до Южного міського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_6, третя особа державний нотаріус Южненської міської державної нотаріальної контори Одеської області, про визнання оспорюваного договору дарування 1/2 частини квартири від 09. 06. 2006 р. недійсним і ухвалою Южного міського суду Одеської області від 21. 11. 2008 р. відкрито провадження по даному позову.

23. 04. 2010 р. позивач ОСОБА_2 подав заяву про залишення даного позову без розгляду і ухвалою Южного міського суду Одеської області від 21. 02. 2011 р. даний позов залишений без розгляду.

Після смерті ОСОБА_6 залишалось спадкове майно: 1/2 частина квартири АДРЕСА_5, яка належала ОСОБА_6 на підставі оспорюваного договору дарування 1/2 частини квартири від 09. 06. 2006 р.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 20. 05. 2014 р. отримали свідоцтва про право на цю спадщину кожна по 1/4 частині квартири АДРЕСА_5, які видала приватний нотаріус ОСОБА_12, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вказані обставини підтверджені матеріалами справи і сторонами не спростовані.

Стосовно строку позовної давності у справі суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що дієздатний позивач особисто укладав оспорюваний договір дарування 09. 06. 2006 р., внаслідок чого перебіг строку позовної давності починається з часу підписання ним цього договору, оскільки ж саме тоді ж він довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, і до того ж у звязку саме з цим 17. 11. 2008 р. в передбачений законом 3-річний строк позовної давності він вже звертався за захистом свого права стосовно цього договору дарування.

Оскільки позивач 27. 05. 2015 р. повторно звернувся до суду в частині вимог про визнання недійсним договору дарування 1/2 частини квартири вже після спливу строку позовної давності і про застосування позовної давності з боку відповідачів заявлено у письмовій формі при розгляді справи в суді першої інстанції за відсутності підстав для визнання поважним причин пропуску строку позовної давності, то сплив позовної давності відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові в частині визнання недійсним договору дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_6, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, посвідченого 09. 06. 2006 р. державним нотаріусом Южненської міської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_7

Доводи позивача про те, що він пропустив строк звернення до суду в звязку з тим, що він хворів, звертався до органів прокуратури, міліції про порушення кримінальної справи по факту підробки договору дарування частини квартири, міліція та прокуратура розглядали його звернення та тільки в квітні 2015 року запропонували позивачу звернутись до суду з позовом, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги з посиланням на те, що 17. 11. 2008 р. позивач вже звертався до Южного міського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_6 про визнання договору дарування частини квартири від 09. 06. 2006 р. недійсним та за заявою саме позивача даний позов був залишений без розгляду, а також, що 17. 11. 2008 р. позивач звертався до Южненського МВ ГУМВС України в Одеській області з заявою про прийняття заходів до ОСОБА_6, яка 09. 06. 2006 р. скористалась його довірою та ввела в оману, при цьому переоформила на своє імя частину квартири АДРЕСА_5, яка належить йому на праві приватної власності, і, що позивач скористався своїм правом на захист порушених прав ще у 2008 році та стан здоровя не перешкоджав йому у здійсненні захисту, крім того його інтереси в суді представляв адвокат ОСОБА_13, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні.

З урахуванням вищенаведеного і того, що за життя ОСОБА_6 після вказаного залишення без розгляду позову ОСОБА_2 стосовно оспорюваного договору дарування позивач ОСОБА_2 більше вказаний договір дарування укладений з ОСОБА_6 не оспорював, не можуть бути прийняті судом в обґрунтування вимог про визнання договору дарування недійсним у даній справі його посилання на те, що він є інвалідом 3 групи, у нього дуже поганий зір і слух, не розуміє українську мову, нічого не дарував ОСОБА_6, вважає, що вона скористалася його хворобливим станом, довірливим відношенням до неї, пояснюючи, що треба підпис щодо приватизації, а справді дала бланк договору дарування.

З цих же підстав не можуть бути прийняті судом і твердження позивача в апеляційній скарзі, що він нічого не дарував своїй сестрі ОСОБА_6, яка пропонувала оформити спадщину після смерті їх матері, неконкретизовані та недоведені посилання на переговори щодо оформлення спадщини з участю ОСОБА_10, який пропонував 7 тис. грн.., однак гроші сплачені не були у звязку зі збільшенням вимог щодо розміру грошовий коштів, і, що суд необґрунтовано відмовив у поновленні строку позовної давності, який пропущений з поважної причини у звязку з хворобою.

Апеляційний суд не вбачає підстав для визнання поважними заявлених позивачем причин пропуску строку позовної давності.

З урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним оспорюваного договору дарування є правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог стосовно визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, виданих відповідачам щодо оспорюваної частки квартири.

При цьому, суд першої інстанції правильно зазначив і те, що згідно ст.ст.10, 27, 60 ЦПК України сторони, які приймають участь у справі, користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості і кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з матеріалів справи, викладених обставин у їх сукупності та вищевказаних правових положень апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно та обгрунтовано з урахуванням доводів сторін прийшов до висновку про відмову у задоволенні зазначеного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Южненська міська державна нотаріальна контора Одеської області, про визнання недійсним договору дарування 1/2 частки квартири, визнання недійсними свідоцтв на право на спадщину.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновки суду першої інстанції.

Одночасно при розгляді даної справи апеляційний суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

За викладених обставин судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційних скаргах доводи висновки суду не спростовують, в зв'язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Южного міського суду Одеської області від 15. 08. 2016 р.залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

ОСОБА_14

ОСОБА_15