АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1752/16 Справа № 201/9735/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Котушенко С.П.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення суми вкладів по депозитним договорам та нарахованих відсотків. Зазначив, що між ним та відповідачем у відділеннях, що розташовані в м. Севастополі Автономної Республіки Крим були укладені шість договорів банківського строкового вкладу (депозит) в іноземній і національній валюті та передано банку за договорами: № SAМDN328 від 11 травня 2010 року - 41536,06 євро; № SAМDN13 від 11 травня 2010 року - 26801,41 євро; № SAМDN216 від 03 серпня 2010 року -113,05грн.; № SAМDN261 від 26 липня 2012 року - 26814,45 доларів США; № SAМDN314 від 22 вересня 2009 року - 28,8 євро; № SAМDNWF200 від 18 грудня 2013 року - 68257,17 грн. Починаючи з 11 квітня 2014 року відповідач в односторонньому порядку припинив нарахування та виплату процентів за вказаними договорами, заблокував йому можливість за допомогою інтернет-банкінгу керувати своїми рахунками та отримувати виписки.

16 липня 2014 року ОСОБА_3 направив банку заяву про дострокове розірвання зазначених договорів, однак відповіді не отримав і грошові кошти йому не повернуто. З урахування уточнень та збільшення суми позову просив стягнути загалом суму в розмірі 93609,32 грн., 77579,42 євро, 30670,45 доларів США.( т.1 а.с.2, т.2 а.с.32)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог позивачу було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції було змінено в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2015 року рішення районного суду та Апеляційного суду Дніпропетровської області скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У подальшому, при новому розгляді даної справи, було ухвалено рішення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ від 18 грудня 2015 року, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3А відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального закону, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За статтею 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі, яка вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

За правилами ч.ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з п. 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про повернення банківського вкладу, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оригінали договорів, та документи, що підтверджують внесення грошової суми та наявність грошових коштів на рахунках, відкритих на підставі зазначених договорів і відповідають вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, позивачем надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

При розгляді справи, на вимогу суду першої інстанції ні позивачем, ні його представником не було надано оригінали спірних договорів.

В судовому засіданні районного суду та в апеляційній інстанції представник позивача не зміг відповісти на питання де знаходяться оригінали шести договорів банківських строкових вкладів, пояснивши, що у ОСОБА_3 їх немає.

Судом першої інстанції було встановлено, що за договорами банківських вкладів: за № SAМDNWF200 від 18 грудня 2013 року - квитанція про внесення грошових коштів на рахунок не містить печатки банківської установи та відсутній електронно-цифровий підпис (ЕЦП) банку (т.2 а.с. 53-54); за № SAМDN314 від 22 вересня 2009 року - відсутня квитанція про внесення грошових коштів на рахунок ( т.2 а.с. 55-56); за № SAМDN261 від 26 липня 2012 року - відсутня квитанція про внесення грошових коштів на рахунок, клієнтська виписка надана станом на 13 червня 2012 року, а також номер ощадної книжки (пластикової картки) не збігається з номером договору ( т.2 а.с. 59 ); за № SAМDN216 від 03 серпня 2010 року - відсутня квитанція про внесення грошових коштів на рахунок (т.2а.с.62-63); за № SAМDN13 від 11 травня 2010 року та за № SAМDN328 від 11 травня 2010 року - надані квитанції про внесення на рахунок грошових коштів не містять підпису платника, а також вказана в них сума значно нижча за суму заявлену в позові ( т.2 а.с. 64-67);

Також були досліджені виписки по рахункам позивача від 21 липня 2014 року, з факсимільним підписом начальника департаменту по координації праці з клієнтами Кримського регіонального управління м. Симферополя ОСОБА_4, які не були судом першої інстанції прийняті до уваги, оскільки діяльність даного управління була припинена 02 червня 2014 року, на підставі п.5 Постанови НБУ від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя». ( т.2 а.с.50-78, 103-105) Крім того, як видно з копій шести договорів банківського вкладу, вони укладались ОСОБА_3 у відділенні Кримського регіонального управління м. Севастополя.

Розглядаючи спір по суті, районний суд обґрунтовано виходив з того, що надані, на підтвердження своїх позовних вимог, ОСОБА_3 вищезазначені документи, не є належними та допустимими доказами по справі, в розумінні вказаних норм Закону.

Наведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до незгоди з висновками суду по оцінці доказів та особистого тлумачення ним норм права.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції вірно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає. А отже апеляційна скарга не задовольняється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: