Справа № 2/756/5143/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 жовтня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Васалатія К.А.

за участі секретаря Івченко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він є власником АДРЕСА_1, яка йому належить на підставі Договору дарування від 28.08.1992 р., посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 11.

Як вказано у позові, у спірній квартирі зареєстровані відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1, що підтверджується довідкою Форми № 3 КК «Центр комунального сервісу» № 4780 від 20.08.2016 р. При цьому позивач зазначив, що відповідач на даний час зареєстрований в АДРЕСА_1, але фактично з червня 1990 р. по даний час в зазначеній квартирі не проживає. При цьому з червня 1990 року відповідач ОСОБА_2 постійно проживає у Канаді та з 06.06.1996 р. є гр. Канади.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просив суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному об'ємі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини викладені нижче.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується копією договору дарування від 28.08.1992 р., посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 11. (а.с. 3). У спірній квартирі зареєстровані і позивач і відповідач ОСОБА_2, який вказаний як власник. (а.с. 7).

Як з'ясовано судом дійсно відповідач ОСОБА_2 є громадянином Федеративної держави Канади, що підтверджується копією паспорта на ім'я «ОСОБА_2» НОМЕР_1 від 01.12.2011 р. (а.с. 10) та копією картки жителя м. Торонто Федеративної держави Канади на «ОСОБА_2». (а.с. 11).

Також відповідач ОСОБА_2 відмовився від права користування житловим приміщенням, а саме АДРЕСА_1 та просив зняти його з реєстраційного обліку, що підтверджується його заявою від 19.08.2016 р. (а.с. 12).

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначено, що у справах визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Оцінюючі встановлені в судовому засіданні факти та відповідні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач більше ніж 26 р. відсутній за місцем своєї реєстрації.

Тому у відповідності до вимог ст. 405 ЦК України відповідач ОСОБА_2 є особою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 60, 88, ст. 169, ст. 212-215, 218, ст. 224-232 ЦПК України, ст. 71 ЖК України, ст. 405 ЦК України, постановою Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України", суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: К.А. Васалатій