Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/4413/16 Головуючий у 1 інстанції: Петягін В.В.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Полякова О.З.

Спас О.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту.

В позові зазначено, що на підставі договору дарування від 22.05.1992р. їй належить 1/2 частина житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами в АДРЕСА_1. Будинок знаходиться на земельній ділянці площею 1066 кв.м. До будинку літ. «А» в 1992 році зроблено житлову прибудову літ. «а-1». В 2015 році Позивач вирішила здійснити утеплення зовнішньої стіни прибудови літ. «а-1», проте її зовнішня стіна знаходиться на межі земельних ділянок по АДРЕСА_1 (належить позивачу) та по АДРЕСА_2, що на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.2005р. №2878 належить відповідачу. Пройти на сусідню земельну ділянку, належну відповідачу, для виконання ремонтних робіт неможливо. З приводу допуску позивача для виконання робіт між позивачем та відповідачем виник спір, добровільно вирішити спір у сторін не виходить.

27.05.2016 року нею на адресу відповідача був направлений лист, з проханням розглянути питання про встановлення строкового земельного сервітуту, та договір особистого строкового сервітуту. Проте відповіді на лист не надійшло і до теперішнього часу.

Посилаючись на ці обставини, просила встановити їй строковий безоплатний земельний сервітут на право проходу для виконання робіт з утеплення та ремонту зовнішньої стіни житлової прибудови літ.«а-1» по земельній ділянці по АДРЕСА_2 розміром 17м х 1,5м вздовж стіни житлової прибудови літ.«а-1», яка знаходиться по АДРЕСА_1 - строком на 1 (один) рік.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Встановлено ОСОБА_4 строковий безоплатний земельний сервітут на право проходу для виконання робіт з утеплення та ремонту зовнішньої стіни житлової прибудови літ.«а-1» по земельній ділянці по АДРЕСА_2 розміром 17м х 1,5м вздовж стіни житлової прибудови літ.«а-1», яка знаходиться по АДРЕСА_1 - строком на три місяця.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_4 є власником 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1, яке знаходиться на земельній ділянці площею 990 кв.м., що підтверджується договором дарування від 22.05.1992 року (а.с.6,7). За даними технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ( а.с.47) домоволодіння АДРЕСА_1 розташоване на земельній ділянці площею 0,1065га. Вказана земельна ділянка межує з земельною ділянкою (від Г до Д) по АДРЕСА_2, власником якої є ОСОБА_3 (а.с.45,46), що підтверджується також державним актом на право власності на земельну ділянку від 06.12.2006 року (а.с.48).

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 28.02.2014р. (а.с.8-12) вбачається, що на межі цих земельних ділянок позивачем у 1992 році збудована житлова прибудова літ. «а1».

Позивач вказує на те, що відповідач перешкоджає їй у доступі до стіни житлової прибудови літ. «а1», зі сторони свого домоволодіння. Стіна руйнується, а вона не може її відремонтувати.

Між сторонами виник спір щодо забезпечення проходу до належної ОСОБА_4 будівлі через територію належної ОСОБА_3, що також фактично визнається представниками сторін у судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач чине перешкоди ОСОБА_4 у користуванні належною їй земельною ділянкою, у здійсненні доступу до стіни житлової прибудови літ.»а1» зі сторони свого домоволодіння, а тому такі перешкоди порушують право позивача на користування та розпорядження своєю власністю і підлягають захисту шляхом встановлення земельного сервітуту.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно із ст. 99 ЗК України, власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельних сервітутів, зокрема, на право проходу та проїзду на велосипеді, на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно зі ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Статтею 404 ЦК України, зокрема, визначено правові підстави права користування чужою земельною ділянкою, а саме, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Таким чином, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном і потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом.

Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права земельного сервітуту, встановлюючи його на певний строк чи без зазначення строку суд може враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою його встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Крім того, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється.

Проте, суд задовольняючи позов в цій частині та встановлюючи земельний сервітут, у порушення вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України на вищевказані положення закону та обставини справи належної уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та нормою права, що підлягає застосуванню.

Суд не з'ясував та не перевірив чи може позивач захистити своє порушене право та задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, як встановлення права земельного сервітуту, чи не буде за таким варіантом встановлення земельного сервітуту порушено право власника земельної ділянки, не з"ясував чи потрібна позивачці для проходу для виконання робіт з утеплення та ремонту зовнішньої стіни житлової прибудови літ.«а-1» по земельній ділянці по АДРЕСА_2 саме розміром 17м х 1,5м вздовж стіни житлової прибудови літ.«а-1», яка знаходиться по АДРЕСА_1та чи є зазначений у позові такий вид права земельного сервітуту найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

В ході розгляду справи позивачем не було належним чином доведено того факту, що позивач не має можливості проходу іншим шляхом.

Позивачем не надано висновку земельно-технічної експертизи щодо технічної можливості встановлення земельного сервітуту ОСОБА_4 щодо земельної ділянки розміром 17м х 1,5м вздовж стіни житлової прибудови літ.«а-1», яка знаходиться по АДРЕСА_1для доступу до зовнішньої стіни для проведення ремонтних робіт.

В ході розгляду справи суд апеляційної інстанції звернув увагу представника позивача на дану обставину, однак останній так доказів з цього приводу й не надав. З даного приводу колегія суддів апеляційного суду під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, роз'яснювала положення ст.ст. 10, 60 ЦПК України та надавала можливість представнику позивача усунути даний пробіл, однак останній відмовився від цього.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що посилання позивача на можливість проходу для виконання робіт з утеплення та ремонту зовнішньої стіни житлової прибудови літ.«а-1» лише по земельній ділянці по АДРЕСА_2 залишилися недоведеними, відтак позовні вимоги, що ґрунтуються на даному твердженні, до задоволення не підлягають.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про встановлення сервітуту ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, не відповідає обставинам справи і не може бути залишене без змін в цій частині, а підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про встановлення земельного сервітуту.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 року по цій справі скасувати . Ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: