Справа № 495/8152/15-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

26 квітня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючої судді Чебан Н.В.

при секретарі Ткаченко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до комунального закладу «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку» про визнання трудового договору таким, що був укладений на час виконання певної роботи, стягнення грошових коштів та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі 09.11.2015 року звернулися до суду з позовом до комунального закладу «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку» про визнання трудового договору таким, що був укладений на час виконання певної роботи, стягнення грошових коштів та моральної шкоди, посилаючись на те, що між ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та КЗ «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку» було укладено усний трудовий договір на час виконання певної роботи, а саме виконання внутрішніх будівельних робіт в КЗ «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку». Позивачі зазначають, що істотні умови договору були обумовлені сторонами: вартість роботи мала складати 33 000 грн., і робота мала бути виконана до 22.09.2015 року, в чому сторони досягли консенсусу. У позовній заяві зазначено, що 22.09.2015 року робота була закінчена, але директор КЗ «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку» відмовився оплатити виконану роботу. На підставі цього, позивачі зазначають, що вони звернулися до Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області та до податкової інспекції по факту вчинення кримінального правопорушення за ст. 192 КК України. Позивачі стверджують , що вони виконали умови договору в період їх роботи з 17.08.2015 року по 22.09.2015 року та повинні були отримати оплати за їх трудову діяльність у розмірі 33 000 грн., а тому просять суд визнати усний договір укладений, стягнути грошові кошти за виконану роботу у розмірі 33000 грн, стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 грн., а також судові витрати.

Позивачі у судовому засідання позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, до суду надіслав заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, ретельно вивчивши всі надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивачі звернулися до МВ ГУМВС з заявою про вчинення правопорушення. (а.с. 15).

Із матеріалів справи вбачається, що Білгород-Дністровський МВ ГУМВС розглянув заяву про вчинення правопорушення, і на підставі цього провів перевірку, в результаті якої вирішив, що дані правовідносини є компетенцією цивільного судочинства. (а.с.16).

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Важливим для правильного розуміння правових відносин є те, що при відсутності правової норми відсутні й правові відносини, хоча фактичні відносини можуть існувати. Норма права до її наявності виступає як модель правових відносин, але прямого зв'язку з конкретним суб'єктом правових відносин вона не має. Для виникнення правових відносин необхідна подія або дія, що передбачена нормою і має характер юридичного факту, з наявністю якого законодавець пов'язує виникнення правових відносин.Наявність фактичних відносин не завжди приводить до створення правових відносин.

У відповідності до ч.2 ст.2 КЗпП, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

При укладенні трудового договору його сторонами є працівник; власник або уповноважений ним орган. Стороною трудового договору може бути також фізична особа, що уклала трудовий договір з працівником.

Згідно ст. 1 Закону України „Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 5 вищевказаного закону, система організації оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на державному рівні; галузевих, регіональних угод; колективних договорів; трудових договорів.

Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

За таких обставин, враховуючи, що позивачами не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що вони перебував у трудових відносинах із відповідачем, що між сторонами укладався трудовий договір, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В матеріалах справи відсутні докази, які б обґрунтовували вимогу позивачів про стягнення моральної шкоди, відсутні доводи, якими вони керувалися при визначенні суми моральної шкоди, а отже суд вважає, що в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до комунального закладу «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку» про визнання трудового договору таким, що був укладений на час виконання певної роботи, стягнення грошових коштів та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через десять днів з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.В.Чебан