Номер провадження: 22-ц/785/6235/16
Головуючий у першій інстанції Домусчі
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Плавич Н.Д.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.

при секретарі - Сібовій А.І.

у відкритому судовому засіданні у присутності представника Одеської міської ради за дорученням, ОСОБА_1 - правонаступника ОСОБА_2, його представника,

розглянула апеляційну скаргу Одеської міської ради

на заочне рішення Київського районного суду м. Одеса від 07 червня 2007 року

у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3, які є правонаступниками ОСОБА_2, до Одеської міської ради

про об'єднання двох домоволодінь в одне домоволодіння, визнання права власності на самочинне будівництво, -

ВСТАНОВИЛА:

заочним рішенням Київського районного суду м. Одеса від 07 червня 2007 року задоволено позов ОСОБА_2 до Одеської міської ради про об'єднання двох домоволодінь в одне домоволодіння, визнання права власності на самочинне будівництво.

Суд постановив рішення про об'єднання домоволодіння АДРЕСА_1, надавши домоволодінню нову адресу: АДРЕСА_2.

Суд визнав за ОСОБА_2 право власності на домоволодіння АДРЕСА_2, яке відповідно до технічного паспорту, виготовленого 25 грудня 2006 року, складається з житлового будинку літ. «А», гаражів літ. «Б», літ. «Г», навісу літ. «В», сараїв літ. «Д», літ. «Е», погребу - II, мостіння - I, огорожі № 1-3.

Суд зазначив, що рішення суду є підставою для реєстрації права власності в комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» (а.с.52-54).

25 березня 2016 року Одеська міська рада звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення, зазначивши, що для поліпшення умов проживання позивачем була проведена реконструкція домоволодіння АДРЕСА_2, а саме: побудовано жиле приміщення під літ. «А1» та нежиле приміщення під літ. «а1», додатково побудовано гараж під літ. «В», сарай під літ. «Д».

Відповідно до висновку експерта № 093/2007 від 03.05.2007 року самовільно реконструйована жила будівля по АДРЕСА_2, що вказана у технічному паспорті від 25 грудня 2006 року, відповідає санітарним, протипожежним, технічним нормам та придатна до подальшої експлуатації.

Самовільна реконструкція здійснена позивачем на земельній ділянці, яка належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеса в особі Одеської міської ради.

Посилаючись на те, що здійснення позивачем самочинного будівництва на земельній ділянці, що є власністю територіальної громади в особі Одеської міської ради, порушило право територіальної громади, Одеська міська рада 25 березня 2016 року просила суд поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеса від 07 червня 2007 року, скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду у загальному порядку (а.с.188-192).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеса від 30 червня 2016 року відмовлено у задоволенні цієї заяви Одеської міської ради.

В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить зазначене заочне рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову про визнання права власності на самочинне будівництво, стверджуючи, що самочинна реконструкція здійснена на земельній ділянці, власником якої є територіальна громада м. Одеса. Про існування заочного рішення від 07 червня 2007 року позивачу стало відомо випадково лише у 2016 році.

В процесі розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.123).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року до участі у справі в якості правонаступників залучені його діти: ОСОБА_1, ОСОБА_3.

Правонаступник позивача - ОСОБА_1, його представник, заперечуючи проти апеляційної скарги, посилалися на те, що Одеська міська рада двічі належним чином повідомлялася про розгляд справи, скасування заочного рішення Київського районного суду м. Одеса від 07 червня 2007 року суперечить принципу правової визначеності (справа «Устименко проти України»).

ОСОБА_3, яка повідомлена належним чином, до суду апеляційної інстанції не з'явилась.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, доводи скарги, заперечення на неї, колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поваж них причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Із матеріалів справи вбачається, що позов до Одеської міської ради про визнання права власності на самочинно реконструйований будинок заявлений позивачем ОСОБА_2 13 березня 2007 року (а.с.4-5).

Позивачем надані правовстановлюючі документи на його ім'я: свідоцтво про право власності на АДРЕСА_2 та в порядку спадкування за законом після смерті матері - на будинок за зазначеною адресою (а.с.6-17). Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 03.05.2007 року, зведена житлова будова АДРЕСА_2 відповідає санітарним, протипожежним та технічнім нормам та придатна для подальшої експлуатації.

Справа двічі призначалася у судове засідання на 31.05.2007 року о 09:30 год. та 07.06.2007 року о 11:30 год. (а.с.45-48).

Судові повістки про день і час розгляду справи на ці дати отримала представник відповідача Асташенкова О.І., про що вчинила свій підпис про їх одержання (а.с.43-47).

Заочне рішення від 07.06.2007 року (а.с.52-54) одержане юридичним управлінням Одеської міської ради 08.06.2007 року, де зареєстровано за № 7860/1 (а.с.56).

У передбачений статтею 228 ЦПК України строк, заочне рішення від 07.06.2007 року за заявою відповідача - Одеської міської ради, не було переглянуто.

Заочне рішення від 07.06.2007 року набрало чинності.

30 липня 2007 року за життя позивач ОСОБА_2 уклав договори дарування, які посвідчені державним нотаріусом і зареєстровані в реєстрі нотаріальних дій за №3-3320 і №3-3322, зі своїми дітьми - сином ОСОБА_1, і донькою ОСОБА_3, яким подарував відповідно 65/100 та 35/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що розташовані на земельній ділянці площею 1545 кв.м. (а.с.144-144 зворот).

17 грудня 2007 року Київський районний суд м. Одеса вирішив спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Суд виділив в натурі ОСОБА_1 65/100 частин будинку АДРЕСА_2 та 35/100 частин цього ж будинку виділив в натурі ОСОБА_3 з визнанням права власності за кожним із них.

Суд встановив порядок користування земельною ділянкою, виділивши кожній із сторін у користування по 748 кв.м.

Рішення суду першої інстанції від 17 грудня 2007 року набрало чинності та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.01.2008 року (а.с.146-148)

На підставі рішення Одеської міської ради від 09 квітня 2009 року № 4259 -V ОСОБА_3 отримала 30 жовтня 2009 року державний акт на земельну ділянку площею 0,0748 га. по АДРЕСА_2. Акт зареєстрований у Книзі запису реєстрації державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_1 (а.с.111-111зворот).

10 грудня 2009 року на підставі рішення Одеської міської ради від 10 квітня 2009 року №4376-V, ОСОБА_1 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 0,0748га. Акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_2 (а.с.212-212 зворот).

Таким чином, за життя ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.123), розпорядився своїм майном та у 2007 році подарував своїм дітям ОСОБА_1 і ОСОБА_3 відповідно 65/100 та 35/100 частин будинку АДРЕСА_2 за договорами дарування від 30.07.2007 року за №№ 3-3320 і №3-3322.

Цей будинок поділений між ними в натурі з визнанням права власності на відповідні частини (а.с.213-214;146-148).

У 2009 році Одеська міська рада видала ОСОБА_1 та ОСОБА_3 державні акти на право власності на земельні ділянки, на яких розташовані належні їм частини домоволодіння АДРЕСА_2.

Після відмови 30.06.2016 року Київським районним судом м. Одеса (а.с.270-275) у задоволенні заяви Одеської міської ради від 25.03.2016 року (а.с.188-192) про перегляд заочного рішення суду від 07.06.2007 року, Одеська міська рада згідно національному законодавству - частині четвертій статті 231 ЦПК України, оскаржила зазначене рішення в апеляційному порядку (а.с.279-283), тобто через дев'ять років після набрання ним законної сили, його виконання, а також зміни правової належності будинку.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст.ст.8,9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст.129-1 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується принципом верховенством права.

Суд ухвалює рішення іменем України, судові рішення є обов'язковими до виконання.

Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Європейській Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див.: п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Українське національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для оскарження заочного рішення до вищестоящого суду у разі відмови суду першої інстанції у задоволенні заяви про його перегляд.

Однак така свобода розсуду не може бути необмежена.

У кожному випадку суду слід встановити чи виправдовують причини втручання у принцип res judicata стосовно часу або підстав для такого втручання.

У даній справі за рішенням суду, що постановлено дев'ять років тому - в червні 2007 року, за ОСОБА_2 визнано право власності на будинок АДРЕСА_2, який він в подальшому подарував своїм дітям - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Одеська міська рада надала кожному із них земельні ділянки у власність для обслуговування належних частин цього будинку та господарських споруд.

Зазначивши, що вирішення питання щодо строків на оскарження перебуває у межах дискреційних повноважень національних судів, Європейський Суд з прав людини постійно нагадує, що такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняття рішень у їхній справі.

Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, п.27, «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року, п.41 справи «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують втручання у принцип res judicata підстави для поновлення строків для оскарження, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

В даному випадку справа двічі призначалась у судове засідання, представник Одеської міської ради належним чином повідомлена про слухання справи, отримавши судові повістки про день і час розгляду справи; копія заочного рішення від 07.06.2007 року вручена Одеській міській раді (а.с.45-48,43-47,52-54).

В розумні інтервали часу Одеська міська рада не вживала заходів щоб дізнатися про стан судового рішення, та за правилами ст.ст. 228, 231 ч. 4 ЦПК України відповідні дії стосовно подання заяви про перегляд заочного рішення не здійснила, та у встановленому законом порядку в апеляційний суд заочне рішення від 07 червня 2007 року не оскаржила. Це рішення набрало законної сили.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що Одеській міській раді стало відомо про існування зазначеного рішення випадково лише в 2016 році, не відповідають обставинам справи. Докази про те, що Одеська міська рада не повідомлена судом про прийняття рішення в цій справі відсутні. Більш того, в матеріалах справи є відомості про отримання оскаржуваного заочного рішення юридичним управлінням Одеської міської ради 08.06.2007 року (а.с.65).

У справі «Трегубенко проти України», розглядаючи доводи Уряду про виправдання втручання у майнові права заявника з посиланням на те, що таке втручання було спрямоване на правильне застосування законодавства, Європейський Суд з прав людини зробив висновок про те, що, хоча правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес», але, виходячи із обставин справи, цей інтерес мав на меті порушення основних принципів правової певності (визначеності) та доступу до суду (див. п.54).

Твердження Одеської міської ради в апеляційній скарзі про те, що здійснення самочинної реконструкції ОСОБА_2 є безумовною підставою для скасування заочного рішення суду з метою правильного застосування законодавства, з урахуванням обставин даної справи, до уваги не приймається.

Тому виправдати втручання в право власності правонаступників ОСОБА_2 - ОСОБА_1 і ОСОБА_3, неможливо через те, що з 2007 року вони є власниками спірного будинку, а з 2009 року - земельної ділянки за рішеннями Одеської міської ради.

Домагання Одеської міської ради щодо скасування заочного рішення суду лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення буде порушувати фундаментальний принцип правової визначеності та право на справедливий судовий розгляд за пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, підстав для скасування заочного рішення Київського районного суду м. Одеса від 07 червня 2007 року немає.

Керуючись ст. ст. 303,307ч1п1,308,315,317,319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу Одеської міської ради відхилити, заочне рішення Київського районного суду м. Одеса від 07 червня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3, які є правонаступниками ОСОБА_2, до Одеської міської ради про об'єднання двох домоволодінь в одне домоволодіння, визнання права власності на самочинне будівництво залишити без змін.

Ухвала набуває чинності після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: Н.Д. Плавич

Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська