Провадження № 2/761/1705/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Паночко О.М.,

за участю позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Соляріс» про визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

08 вересня 2015 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: визнати договір безвідсоткової поворотної позики №67 від 28.12.2012 року укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «ТД Соляріс» недійсним.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони перебували в шлюбі та мають спільну дитину. 07.08.2014 року за рішенням суду шлюб між сторонами розірвано. 28.12.2012 року відповідач уклав з ТОВ «ТД «Соляріс» договір безвідсоткової поворотної позики №67. Як зазначає позивач, вона, як дружина не надавала згоду на укладення спірного договору та про його існування дізналась в справі про поділ майна подружжя.

Враховуючи розмір позики - 500 000,00 грн. та ту обставину, що гроші є різновидом майна, договір виходить за межі дрібного побутового та укладений стосовно цінного майна, у відповідності до ч.3 ст.65 СК України він є недійсним за відсутності письмової згоди на його укладення.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, заявлених в позовній заяві.

Представник ТОВ «ТД «Соляріс» в судовому засіданні заперечив проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що договір укладений, кошти надані в користування, щодо згоди дружини він не має можливості щось пояснити. В судове засідання, яке відбулось 05 травня 2016 року представник не з'явився, просив слухати справу в його відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що він мав особисте майно до реєстрації шлюбу з позивачем. Після реєстрації шлюбу була придбана двокімнатна квартира в м.Олександрія за рахунок 49 000,00 грн. відповідача та 10 000,00 грн., які були подаровані батьками сторін. Потім 21.05.2008 року квартира в м.Олександрія, яка була придбана в шлюбі була продана за згодою подружжя за 100 000,00 грн. 17.06.2008 року був укладений попередній договір купівлі-продажу частини житлового будинку, житлового приміщення АДРЕСА_2 відповідно до якого ОСОБА_3 в якості авансу передав 125 000,00 грн., а загальна вартість об'єкту становила 299 360,00 грн. Сума авансу складалась із 100 000,00 грн. за продаж квартири в м.Олександрія та 25 000,00 грн. було позичено. У зв'язку з проблемами при здачі об'єкта інвестування було вирішено придбати іншу квартиру, але вищої вартості, тому 22.10.2008 року був укладений договір купівлі-продажу 2/100 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 351 200,00 грн., яка була сплачена відповідачем. Щодо оспорюваного договору представник пояснила, що один із засновників ТОВ «ТД «Соляріс» - ОСОБА_5. надав у позику відповідачу для придбання житла 70 000,00 доларів США, що на той час становило 350 000,00 грн. та мав повернути вказану позику до 2013 року. Із вказаної суми 226 200,00 грн. було використано для сплати вартості квартири, а інша частина 123 800,00 грн. - використано подружжям на потреби сім'ї, зокрема і купівлі автомобіля. За час користування позикою було повернуто лише 7,5 тисяч доларів США. Враховуючи значний розмір заборгованості та необхідність повернення коштів ОСОБА_5 у 2012 році було прийнято рішення про укладення договору позики за місцем роботи за умовами якого ОСОБА_3 отримав 500 000,00 грн. (з врахуванням курсу долара США, який був на момент укладення договору становило 62 500,00 доларів США) на п'ять років. Вказана сума була використана на погашення заборгованості перед ОСОБА_5, які були отримані на купівлю квартири, автомобіля та використані на потреби сім'ї.

Представник відповідача зазначила, що при укладенні договору позики одним із подружжя не потрібна згода другого з подружжя, оскільки договір не належить до договорів щодо розпорядження спільним майном подружжя, як це передбачено в ч.3 ст.65 СК України.

Вислухавши сторони, свідків, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог за наступних підстав.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (стаття 57 ЦПК України).

Частиною 1 статті 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (частина 1 статті 60 ЦПК України).

Як встановлено в судовому засіданні, 07 липня 2007 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась спільна донька ОСОБА_7.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11.08.2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1

28 грудня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Соляріс» (далі - Позикодавець) та ОСОБА_3 (далі - Позичальник) був укладений Договір №67 безвідсоткової поворотної позики. За умовами вказаного договору Позикодавець передав у власність Позичальнику грошові кошти в розмірі 500 000,00 грн. на безвідсотковій основі, а останній зобов'язується використати за цільовим призначенням - використання на побутові потреби та повернути позику в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

З умов договору вбачається, що позика надавалась на п'ять років та має бути повернута не пізніше 28 грудня 2017 року.

Згідно з умовами Договору, позика надається шляхом передання готівкових коштів Позичальнику через касу Позикодавця. Підписання цього договору Позичальником підтверджує факт одержання ним від Позикодавця позики.

Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що вони погодились на визначені в ньому умови.

З копії видаткового касового ордеру від 28.12.2012 року вбачається, що 28.12.2012 року ОСОБА_3 отримав 500 000,00 грн. згідно Договору від 28.12.2012 року про що свідчить його підпис.

В судовому засіданні ОСОБА_3 не заперечував факту отримання коштів в позику.

Станом на травень 2015 року заборгованість за Договором позики становить 500 000,00 грн., що підтверджується листом ТОВ «ТД «Соляріс».

Як встановлено в судовому засіданні, в провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

З копії первісного позову вбачається, що ОСОБА_1 заявила позов про поділ квартири АДРЕСА_1 та автомобіль «Ауді», державний номер НОМЕР_1.

За зустрічним позовом ОСОБА_3 просить поділити як спільне майно подружжя також і зобов'язання за договором безвідсоткової поворотної позики №67 у розмірі 500 000,00 грн. та визнати за ним зобов'язання за Договором позики.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 листопада 2015 року зупинено провадження в справі.

З копії розписки вбачається, що 22.10.2008 року ОСОБА_8 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 351 200,00 грн. в якості повної оплати за частину будинку площею 43,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

02.06.2010 року виконавчим комітетом Ірпінської міської ради ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1

В цей же день було зареєстровано право власності на вказану квартиру.

Як пояснила в судовому засіданні позивачка, частина коштів в розмірі 180 000,00 грн., якої не вистачало для оплати 350 000,00 грн. за квартиру (100 000,00 грн. - отримано за продану квартиру, 35 000,00 грн. - отримано від продажу автомобіля) дійсно було отримано в позику за місцем роботи відповідача, проте, вона була повернута до 2010 року.

Суду не було надано належних та допустимих доказів, що ОСОБА_3 отримував від ОСОБА_5 кошти в розмірі 70 000,00 доларів США (розписка чи договір позики суду надано не було, хоча згідно вимог ст.1047 ЦК України він мав бути укладений саме в письмовому вигляді).

В судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_6 пояснили, що їм не відомо про отримання позики в сумі 500 000,00 грн., оскільки в матеріальному становищі сім'ї нічого не змінилось і ремонт в квартирі був проведений не за значні кошти.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби.

Верховний Суд України у постанові від 20.02.2013 року справа № 163цс12 висловив правову позицію за якою у справі, яка переглядається, поза увагою судів залишився той факт, що отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім'ї не підтверджені відповідними доказами, а також не з'ясовано чи надавала особа у письмовій формі згоду на укладення договору позики.

Отже, з врахуванням правової позиції Верховного Суду України, при укладенні договору позики другий з подружжя повинен надавати письмову згоду на укладення такого договору,

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 19.06.2013 року у справі №6-55цс13 висловив правову позицію, що договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім'ї, а на інші потреби, не створює обов'язків для іншого з подружжя.

Отже, оскільки в судовому засіданні не надано доказів, що кошти в розмірі 500 000,00 грн. отримані в позику використані для задоволення потреб сім'ї, так як позивач в судовому засіданні суду пояснила, що позика, отримана від ОСОБА_5 була повернута до 2010 року, письмових доказів, таких як розписка чи договір, суду надано не було, тому суд враховуючи відсутність доказів, що кошти використані для задоволення потреб сім'ї, позивач не надавала письмову згоду на отримання коштів в позику, вважає за можливе задовольнити вимоги позивача та визнати оспорюваний договір недійсним.

Крім того, на підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст..65 СК України, ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 88, 212,213, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Соляріс» про визнання договору недійсним- задовольнити.

Визнати недійсним Договір №67 безвідсоткової поворотної позики від 28.12.2012 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Соляріс» та ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 487,20 грн.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Сторона, яка не була присутня при проголошенні рішення, може його оскаржити протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.Г.Притула