Справа №442/5113/16-ц
Провадження №2/442/1807/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2016 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Гарасимків Л.І.

при секретарі Петрів В.М.

розглянувши в судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення частки померлої у спільному сумісному майні,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення частки померлої у спільному сумісному майні.

В підтвердження позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_4, про що складено відповідний актовий запис за №864 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області та видано Свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_3 Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на частку у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,0214га, призначену для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 кадастровий НОМЕР_4 За життя мати заповіт не складала, відповідно спадкування після її смерті здійснюється за законом, право на яке має вона, дочка спадкодавці, як спадкоємець першої черги. У встановлений законом строк для прийняття спадщини вона звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті матері до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Москалик Л.П. Згідно відповіді нотаріуса від 26 липня 2016 року їй, ОСОБА_1, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку у зв'язку з тим, що не виділена (визначена) частка померлої у спільній сумісній власності на неї. Іншими співвласниками земельної ділянки є відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 що підтверджується Державним актом від 20 березня 2012 року. Згідно п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус може видати свідоцтво про право власності на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого в спільному майні.

Згідно п.23 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику по справам про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємця, який прийняв спадщину.

У випадку відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Як вбачається зі ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом, в силу ч.2ст.1223 ЦК України, одержують особи, визначені у ст.1261-1265 ЦК України. Як вбачається із ст.1261 ЦК України, в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Пунктом 3.4. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, судам роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту статті 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила - 1/2». Згідно ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності співвласникам житлового будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Її матір була співвласником земельної ділянки площею 0,0214га, призначеної для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка знаходиться за адресою м.Дрогобич, вул.Шащкевича,10, кадастровий НОМЕР_4 Виходячи із законодавчо встановленої рівності часток кожного із співвласників спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, вважаю, що частка померлої матері становила - 1/3 ідеальних частки зазначеної вище ділянки. А тому виникла необхідність звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явилася, однак від неї поступила заява, в якій вона просить слухати справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити в повному обсязі, а тому суд розглянув справу у відсутності позивача на підставі наявних доказів по справі.

Відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилися, однак від них поступили клопотання, в яких просять справу розглядати без їх участі, відносно задоволення позовних вимог не заперечують, а тому суд розглянув справу у відсутності відповідачів на підставі наявних доказів по справі.

Відповідно до ст.197 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд вбачає підстави для задоволення позову.

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 26.12.2015р., виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. у віці 71 років, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено запис за №864.

Як вбачається із копії Державно акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6 від 04.01.2012р., ОСОБА_2 на підставі рішення Дрогобицької міської ради 2 сесії 6 скликання №37 від 29.12.2010р. є власником земельної ділянки площею 0,0214га. кадастровийНОМЕР_7 ОСОБА_4 належить земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 належить земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_2.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття право власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Крім того, судом враховано той факт, що при розгляді справ про визначення частки померлої у спільному сумісному майні, повинно бути належним чином перевірено чи відповідають обставини правовідносини, що випливають із ст.370 ЦК України, де передбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до пункту 4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерстваюстиції України 22.02.2012 №296/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р.за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус може видати свідоцтво про право власності на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого в спільному майні.

Відповідно до положень ст.1226 ЦК України, суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Таким чином, оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яке відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід права та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), а оскільки позивач ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_4 та відповідно до положень ст.1261 ЦК України, має право на спадкування після смерті матері в першу чергу.

Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об'єктом спадкування. Проте не усі співвласники мають право у безспірному нотаріальному порядку оформити свідоцтво про право на частку. Таким правом з усіх можливих учасників спільної сумісної власності згідно Закону "Про нотаріат", Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України наділений лише другий з подружжя. Для цього нотаріус за місцем відкриття спадщини за заявою другого з подружжя, який пережив, видає свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя за правилами ст.71 Закону "Про нотаріат", а оскільки матір була співвласником земельної ділянки площею 0,0214га, призначеної для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 кадастровий НОМЕР_4 а відтак є всі підстави вважати позов підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 174, 209, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 355, 370, 1216, 1218, 1226, 1261 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визначити, що частка померлої ОСОБА_4, в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0214га, призначеної для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 кадастровий НОМЕР_4 становила - 1/3.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя Гарасимків Л.І.