АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Миколаєць І.Ю.
Справа №759/8669/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року в справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за спожиту електричну енергію, 3% річних, інфляційної складової боргу та судових витрат,-

В С Т А Н О В И Л А

У червні 2016 року ПАТ «Київенерго» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за спожиту електричну енергію, 3% річних, інфляційної складової боргу та судових витрат.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року відмовлено у прийнятті заяви Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за спожиту електричну енергію, 3% річних, інфляційної складової боргу та судових витрат, яка була нарахована до 21.06.2013 року.

Не погоджуючись з ухвалою, ПАТ «Київенерго» подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що під час аналізу особової картки споживача видно, що останній сплачує за спожиту ним електричну енергію не щомісячно, оплати хаотичні. Так, згідно особової картки в липні 2013 року споживач сплачує 800 грн, а споживає на 8,97 грн, і на кінець місяця у споживача утворюється переплата в 32,90 грн.

Таким чином відповідач переривав перебіг позовної давності, що судом не враховано.

Крім того, ПАТ «Київенерго» просить суд стягнути заборгованість з серпня 2013 року, а судом застосовано строк позовної давності по червень 2013 року. Отже, суд безпідставно застосував строк позовної давності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ПАТ «Київенерго», дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за спожиту електричну енергію, яка була нарахована з 01.04.2012 року по 21.06.2013 року, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про стягнення заборгованості за спожиту елективну енергію з 01.04.2012 року є вимогою з пропуском строку позовної давності .

Проте з таким висновком суду не можливо погодитися з огляду на таке.

У червні 2016 року ПАТ «Київенерго» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 боргу за спожиту електроенергію в розмірі 2032,02 грн, 3% річних та інфляційної складової боргу в розмірі 923,60 грн та судового збору в розмірі 689 грн. (а.с. 2-4)

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно із п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23 грудня 2011 року якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (п.3 ч.1 ст.96 ЦПК України), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги. У цьому випадку може бути видано судовий наказ про стягнення не лише суми заборгованості, але й про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Для їх стягнення суду має бути додано документи, що чітко підтверджують їх розрахунок (у тому числі й розрахунок щомісячних нарахувань), при цьому визначений розмір не потребує додаткової оцінки та дослідження у сукупності з іншими доказами.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23 грудня 2011 року роз'яснено, що наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК України), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 ЦПК України). Разом із тим лише той факт, що договірні зобов'язання (наприклад, у частині оплати заборгованості телекомунікаційних послуг чи послуг телебачення і радіомовлення) не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Як убачається з розрахунку боргу за спожиту електричну енергію з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за о/р 0, нарахованого ОСОБА_2, заборгованість ОСОБА_2 виникла у серпні 2013 року і саме з цього періоду ПАТ «Київенерго» просило стягнути заборгованість, звернувшись у суд з заявою про видачу судового наказу в червні 2016 року, тобто в межах строку позовної давності. (а.с. 5)

Зазначене вище свідчить, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності спору про право.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду суперечить вимогам закону, а тому підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго»задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва