справа № 208/5904/16-ц
№ провадження 2/208/2437/16
РІШЕННЯ

Іменем України

27 жовтня 2016 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Івченко Т.П.,

при секретарі Бейгул Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Заводського районного суду м. Дніпродзержинська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Дніпродзержинського міського нотаріального округу «про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини»,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 Дніпродзержинського міського нотаріального округу, в якій просить суд визначити йому додатковий строк для звернення до ОСОБА_2 Дніпродзержинського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 30.12.2015 року померла його матір ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 04.01.2016 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №4 серії І-КИ №668225, у віці 83 роки.

17.07.2007 року було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 за № 1-2636.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Дана квартира належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 02.07.1993 року відділом обліку та розподілу житлової площі Дніпродзержинського міськвиконкому, згідно і розпорядженням від 02.06.1993 року №1580.

14.09.2016 року позивач звернувся до ОСОБА_2 Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3, померлої 30.12.2015 року, постановою було відмовлено. Згідно цієї постанови позивачу було відмовлено на підставі того, що на час відкриття спадщини ОСОБА_1 не проживав постійно із спадкодавцем, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався, тому і пропустив шестимісячний строк, встановлений законом для прийняття спадщини.

Позивач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій прохав позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без його участі та не заперечував проти розгляду справи без участі відповідача та розгляду справи без застосування технічних засобів.

Представник відповідача: Дніпродзержинський міський нотаріальний округ за довіреністю в судове засідання не зявились, але надав до суду заяви в яких просили розглянути справу без участі їх представників та винести рішення згідно чинного законодавства.

В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, матеріали копії спадкової справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Зі свідоцтва про смерть серії І-КИ №668225 від 04.01.2016 року виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області вбачається, що ОСОБА_3, померла 30.12.2015 року у віці 83 роки, про що зроблено відповідний актовий запис №4.(а.с.9).

Згідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Як встановлено, згідно до довідки, на час смерті ОСОБА_3 була зареєстрована разом з позивачем, за місцем проживання ОСОБА_1

За своє життя, а саме 17.07.2007 року ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 за №1-2636, на імя позивачки, що підтверджено заповітом (а.с.3).

Згідно до ч. 1 ст. 1123 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Таким чином, судом встановлено, що з врахуванням складеного ОСОБА_3 за життя заповіту, посвідченого державним нотаріусом першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 за №1-2636, позивач ОСОБА_1 має право на спадкування за заповітом.

Судом встановлено, що в вересні 2016 року позивач звернувся до ОСОБА_2 Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3, померлої 30.12.2015 року, але постановою йому було відмовлено. Факт звернення підтверджується «Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії», згідно якої ОСОБА_1 було відмовлено на підставі того, що він звернувся до нотаріальної контори після спливу 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця, документи які б підтверджували факт прийняття спадщини - відсутні. (а.с.2).

За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як встановлено, ОСОБА_1 заяв про відмову від прийняття спадщини не подавав, що підтверджено копією спадкової справи № 53/2016, на час смерті ОСОБА_3 зареєстрований з нею разом, фактично прийняв спадщину.

Відповідність до вимог ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідність до ч.2 ст.11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

У відповідність до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідність до ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд виходить з того, що позивач ОСОБА_1 має поважні причини, повязані з обєктивними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, так як мешкав за межами України та являється громадянином ОСОБА_6, і розуміючи що фактично прийняв спадщину, померла розпорядилася своїм майном за життя склавши заповіт на його імя, а тому вважала що підпадає під дію ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Враховуючи те, що з моменту смерті ОСОБА_3, яка померла 30.12.2015 року та на час звернення позивачем ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_5 з метою прийняття спадщини після померлої матері, та враховуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, які повязані з обєктивними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, позивач довів, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги вважаються обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 1258-1259, 1261, 1268-1270, 1272 ЦК України, ст. 10, 11, 57-60, 76-77, 169, 197, 212 ЦПК України, листом ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Дніпродзержинського міського нотаріального округу «про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини», - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3, померлої 30.12.2015 року, строком на три місяці, з дня вступу рішення в законну силу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний термін скарги про апеляційне оскарження, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України з дня його проголошення.

Суддя Івченко Т. П.