Справа № 463/3231/16-ц
Провадження № 2/463/1606/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Садівничого кооперативу «Дружба-3» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом встановлення земельного сервітуту,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні належною їй земельною ділянкою по вул. Низова, 18 у м. Львові шляхом встановлення постійного та безоплатного земельного сервітуту щодо земельної ділянки площею 0,1568 га по вул. Низовій у м. Львові, що належить ОК «Садівничий кооператив «Дружба-3» на праві приватної власності, а саме від заїзду між будинками № 22 та № 24 по вул. Низовій до земельної ділянки будинку № 18 по вул. Низовій у вигляді права проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; права прокладання та експлуатації лінії електропередачі, звязку, трубопроводів, інших комунікацій; права прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через вказану земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка по вул. Низова, 18 у м. Львові, на якій розташований садовий будинок, що також належить їй на праві приватної власності. Вказана земельна ділянка знаходиться в межах садівничого кооперативу «Дружба-3», що розташований на вул. Низова у м. Львові. Між будинками № 22 та № 24 знаходиться заїзд на її земельну ділянку. Ухвалою ЛМР від 26.06.2003р. відповідачу передано у власність земельну ділянку площею 0,1568 га для загального користування (проїзду) на вул. Низова у м. Львові. 10.02.2015р. між нею та ПАТ «Львівобленерго» укладено договір про приєднання до електричних мереж, виконати який було неможливо через перешкоди, які чинились відповідачем по відношенню до працівників ПАТ «Львівобленерго». Відповідач виключив її зі списку членів кооперативу та відключив її будинок від електропостачання та системи водопостачання, а також встановив обмеження у праві вїзду автотранспортним засобом. За таких обставин не взмозі користуватись належним їй нерухомим майном. Вважає, що діями відповідача порушуються її права як власника, з приводу чого просить встановити постійний, безоплатний земельний сервітут.

В судовому засіданні позивач та її представник згідно договору про надання правової допомоги від 20.05.2016р. адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали. Дали пояснення аналогічні вищенаведеним та просять позов задовольнити.

Представник відповідача, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб директор СК «Дружба-3» ОСОБА_3 в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечив. Перш за все звертає увагу, що позивач під час набуття права власності на нерухоме майно використала підроблені документи, з приводу чого на даний час відкрито кримінальне провадження. Крім того, земельна ділянка за адресою м. Львів вул. Низова, 18 на праві приватної власності належить не позивачу, а гр. ОСОБА_4 Цільове призначення земельної ділянки, що належить позивачу є ведення садівництва, а не будівництво і обслуговування житлового будинку. Незважаючи на розяснення про можливість вирішення питання про користування комунікаціями та мережами кооперативу шляхом укладення відповідних договорів, позивач в позасудовому порядку жодного разу не зверталась до кооперативу, внаслідок чого виключається можливість встановлення земельного сервітуту в судовому порядку. З іншого боку, встановлення земельного сервітуту неможливе через відсутність самої дороги, яка наявна лише для пішого проходу та проїзду велосипедом. З огляду на цільове призначення земельної ділянки позивача ведення садівництва, не вбачає необхідності та вважає обтяжливим для кооперативу встановлення земельного сервітуту щодо проведення окремих ліній електропередач, оскільки такими діями завдається шкода землям кооперативу, які призначені для садівництва. Крім цього, водні комунікації потребують каналізації, яка в позивача відсутня. Остання в свою чергу використовує воду не для поливу рослин, а для використання миючих засобів. Такі стоки знову ж таки сприятимуть забрудненню землям кооперативу. Також, суперечить інтересам кооперативу встановлення безоплатного сервітуту, оскільки всі члени кооперативу, які користуються загальним майном кооперативу сплачують членські внески. Тому вважає, що підстав для встановлення земельного сервітуту немає. Позивачем не долучено належних та допустимих доказів того, що нормальне використання земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом і тому, в задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази, про вичерпність обсягу яких сторони ствердили в судовому засіданні та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить садовий будинок № 18 за адресою м. Львів, вул. Низова, розташований в Садівничому кооперативі «Дружба-3» та земельна ділянка за цією адресою площею 0,0551 га, в підтвердження чого до матеріалі справи долучено копію державного акту на право власності на земельну ділянку та свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с.9, 10).

Розпорядженням ЛРА ЛМР від 28.04.2016р. № 178 переведено садовий будинок № 18 розташований в Садівничому кооперативі «Дружба-3», що знаходиться на вул. Низовій у м. Львові на земельній ділянці № 18 в житловий будинок (а.с.15).

Ухвалою ЛМР № 652 від 26.06.2003р. (а.с.14) передано у власність Садівничому кооперативу «Дружба-3» земельну ділянку площею 0,1568 га для загального користування (проїзди) на вул. Низовій у м. Львові.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно.

Правовомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка тощо).

Аналогічний зміст права власності відносно земельної ділянки закріплений в ст. 78 ЗК України.

У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Незважаючи на абсолютний характер права власності, який закріплено в. 1 ст. 321 ЦК України, у випадках, передбачених законом, таке право може бути обмежено.

Одними з обмежень у здійсненні права власності є встановлення сервітуту.

Сервітутні відносини регулюються нормами статей 401406 ЦК України і статей 98102 ЗК України.

Частиною 1 ст. 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлений щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені інших способом.

Право земельного сервітуту, відповідно до вимог ст. 98 ЗК України, це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою.

Згідно з положеннями актів цивільного законодавства, метою сервітуту є задоволення потреб власника, а умовою для його встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в будь-який інший спосіб.

За правилами ч. 1 ст. 404 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередач, звязку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Системний аналіз зазначених вище правових норм дає підстави для висновку, що сутність права на чужу річ полягає у встановленні спеціального режиму щодо речі та наданні володільцю цього майна особливого статусу щодо користування ним. При цьому, таке користування завжди повинно бути за своїм обсягом меншим, ніж залишкове користування власника обслуговуючої речі.

Пленум ВСУ в п. 22-2 Постанови № 7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначив, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

В п. 38 Постанови № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ розяснив, що в силу вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, саме позивач має довести, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки; що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в інший спосіб; що відповідно до ч. 3 ст. 402 ЦК України він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови. За певних обставин для вирішення спірних питань може бути призначена відповідна експертиза.

У рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звернулася до суду, стосовно обмеженого користування чужим майном.

В цьому ж пункті зазначено, що сервітут, який встановлюється, повинен бути найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

В судовому засіданні сторони ствердили про вичерпність поданих ними доказів та не заявляли клопотання про призначення відповідної експертизи. Будь-яких уточнень до позовної заяви, незважаючи на розяснення такого права позивач суду не подала.

Натомість, визначений в позовній заяві зміст сервітуту вочевидь не відповідає принципу найменшої обтяжливості прав власника земельної ділянки, адже, як вбачається з матеріалів справи і прохальної частини позову, предмет позову не містить обсягу прав особи, що підлягають обмеженню і тим більше, не містить розміру та способу обмеження.

По факту, сформульована позивачем вимога спрямована на надання абсолютного права проходу та проїзду, а не необхідністю нормального використання власної земельної ділянки із запровадженням сервітуту.

Умови про право прокладення та експлуатації лінії електропередач, а також про прокладання водопроводу взагалі не визначають обсягу обмежень, що можуть виникнути після встановлення земельного сервітуту.

Умова про безоплатний характер сервітуту не враховує витрат власника земельної ділянки щодо утримання проїзду, його освітлення, тощо.

За відсутності таких умов про зміст сервітуту з боку позивача, відсутні підстави для висновку, що в позасудовому порядку згоди про встановлення сервітуту неможливо досягнути.

Як повідомив представник відповідача, чого не спростувала сторона позивача, із зверненням про встановлення земельного сервітуту останні не звертались.

Листом від 05.03.2016р., адресованого позивачу (а.с.40), кооператив повідомив останню, що користування майном кооперативу є можливе на договірних умовах.

При таких обставинах, встановлення земельного сервітуту в судовому порядку беззаперечно призведе до порушень прав власника земельної ділянки, адже основний спосіб його встановлення є договірний і суд не вправі заміняти домовленість сторін судовим рішенням.

У звязку з наведеним, в задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 401-406 ЦК України, ст. ст. 98-102 ЗК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Садівничого кооперативу «Дружба-3» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом встановлення земельного сервітуту відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.