Справа № 464/5858/16 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/5686/16 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря: Куцика І.Б.,

з участю: представника відповідача ПАТ "Львівський завод будівельних виробів" - Дручека В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Львівський завод будівельних виробів" на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 02 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Львівський завод будівельних виробів" про встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду транспортного засобу по земельній ділянці, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 02 серпня 2016 року відкрито провадження у вищезгаданій цивільній справі.

Ухвалу суду оскаржив відповідач ПАТ "Львівський завод будівельних виробів".

В апеляційній скарзі посилається на те, що справа не підлягає в порядку цивільного судочинства. Зазначає, що договір оренди землі від 25.12.2006 року із сторони Орендаря був підписаний та завірений печаткою фізичною собою-підприємцем ОСОБА_3, який здійснює господарську діяльність. Таким чином, спір стосовно встановлення земельного сервітуту виникає між юридичною особою та фізичною особою - підприємцем, та має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Просить ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 02 серпня 2016 року скасувати та закрити провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ПАТ "Львівський завод будівельних виробів" - Дручека В.С. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відкриваючи провадження у справі, суд виходив з того, що позовна заява підлягає розгляду в судах загальної юрисдикції та підсудна Сихівському районному суду м. Львова.

Колегія суддів з таким висновком погоджується, він відповідає обставинам справи і нормам процесуального права.

Згідно п.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Матеріалами справи установлено, що 25 грудня 2006 року між Львівською міською радою та ОСОБА_3 укладено Договір оренди, згідно якого на підставі ухвали Львівської міської ради № 354 від 16 листопада 2006 року ОСОБА_3 надано в оренду земельну ділянку площею 0,2923 га за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування нежитлової будівлі (а.с. 12-14)

22 липня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ "Львівський завод будівельних виробів" з позовом, в якому просив встановити земельний сервітут на право проходу та проїзду транспортного засобу до земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні та розташована за адресою: АДРЕСА_1 через земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить на праві власності ПАТ "Львівський завод будівельних виробів".

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що із сторони Орендаря договір оренди землі був підписаний та завірений печаткою фізичної особою-підприємцем ОСОБА_3, тому має розглядатись в господарському суді. Однак такі доводи не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені ст.2 ЦК України, тобто фізичні та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права (ст. 2, 318 ЦК України)

Згідно зі ст. 325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. При цьому, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 320 ЦК України)

Враховуючи наведене, чинне законодавство не виділяє такого суб'єкта права власності як фізична особа-підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи-підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення, а суб'єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи.

Частиною 1 ст. 109 ЦПК передбачено загальне правило підсудності, відповідно до якого позови до фізичних осіб пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Разом з тим, ст. 114 ЦПК України встановлено випадки виключної підсудності.

Так, згідно ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови що виникають з приводу нерухомого майна пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Таким чином правила виключної підсудності, визначені ч.1 ст. 114 ЦПК стосуються позовів щодо будь - яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно ( земельні ділянки, будинки, квартири тощо).

Як убачається з матеріалів справи, спір стосується встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, що територіально відноситься до Сихівського району м. Львова.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що спір повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства і справа підсудна Сихівському районному суду м. Львова, оскільки спір виник із відносин, урегульованих нормами цивільного права та пов'язаний зі здійсненням ОСОБА_3 цивільних прав.

За таких обставин, суд першої інстанції постановив ухвалу про відкриття провадження у справі з додержанням вимог закону, колегія суддів не вбачає підстав для її зміни або скасування.

Керуючись ст.303, п.1 ч.2 ст.307, п. 1 ч. 1 ст. 312, 313, п. 4 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Львівський завод будівельних виробів" - відхилити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 02 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.