АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6010/16 Справа № 201/503/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Осіяна О.М.,

суддів Григорченка Е.І., Повєткіна В.В.,

за участю секретаря - Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути суму вкладів, нарахованих відсотків, 3% річних та індекс інфляції за договорами банківського вкладу на загальну суму 35 078 доларів США та 31 669,76 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що у період із 04 січня 2012 року по 01 листопада 2012 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договори банківського вкладу № SAMDN6896, відповідно до якого сума вкладу склала 12 000 грн. на строк до 04 січня 2013 року зі сплатою 15,5% річних; SAMDN2307, відповідно до якого сума вкладу склала 1 000 доларів США на строк до 12 червня 2013 року зі сплатою 8,5% річних; SAMDN5058, відповідно до якого сума вкладу склала 8 000 доларів США на строк до 29 жовтня 2013 року зі сплатою 10 відсотків річних; SAMDN5098, відповідно до якого сума вкладу склала 10 000 доларів США на строк до 29 жовтня 2013 року зі сплатою 10% річних; SAMDN910, відповідно до якого сума вкладу склала 10 000 доларів США на строк до 01 листопада 2013 року зі сплатою 10% річних. Окрім того, на банківському рахунку позивача № 829648 наявні грошові кошти в сумі 3 592, 63 грн., але банк в односторонньому порядку позбавив її права на доступ та розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на зазначеному рахунку. Позивач неодноразово зверталась до відповідача із заявами про повернення суми вкладів, однак, банк зазначені вимоги не виконав та грошові кошти не повернув.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Стягнуто із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2:

-за заявою № SAMDN6896 на оформлення вкладу «Стандарт, 12 міс.» від 04 січня 2012 року суму вкладу в розмірі 12 000 грн.; 15,5% річних за період з 05 січня 2012 року по 04 липня 2014 року в розмірі 4 650 грн.; індекс інфляції за період з січня 2013 року по листопад 2015 року в розмірі 10 572,90 грн., а також 3% річних за період з 05 січня 2012 року по 04 липня 2014 року в розмірі 854, 23 грн., а всього 28 077, 13 грн.;

-за заявою № SAMDN2307 на оформлення вкладу «Стандарт, 12 міс.» від 12 червня 2012 року суму вкладу в розмірі 1 000 доларів США; 8,5 % річних за період з 13 червня 2012 року по 12 червня 2014 року в розмірі 170 доларів США, а також 3% річних в розмірі 56, 89 доларів США, а всього 1 226, 89 доларів США;

-за договором № SAMDN5058 (Вклад «Стандарт, 12 міс.») від 29 жовтня 2012 року суму вкладу в розмірі 8 000 доларів США, 10% річних за період з 30 жовтня 2012 року по 29 квітня 2014 року в розмірі 1 200 доларів США; 3% річних за період з 30 жовтня 2012 року по 29 квітня 2014 року в розмірі 472, 47 доларів США, в всього 9 672, 47 доларів США;

-за договором № SAMDN5098 (Вклад «Стандарт, 12 міс.») від 29 жовтня 2012 року суму вкладу в розмірі 10 000 доларів США, 10% річних за період з 30 жовтня 2012 року по 29 квітня 2014 року в розмірі 1 500 доларів США, а також 3% річних за період з 30 жовтня 2012 року по 29 квітня 2014 року в розмірі 590,59 доларів США, а всього 12 090, 59 доларів США.

-за заявою № SAMDN910 на оформлення вкладу «Стандарт, 12 міс.» від 01 листопада 2012 року суму вкладу в розмірі 10 000 доларів США, 10% річних за період з 02 листопада 2012 року по 01 травня 2014 року в розмірі 1 500 доларів США; 3% річних за період з 02 листопада 2012 року по 01 травня 2014 року в розмірі 588, 62 доларів США, в всього 12 088, 62 доларів США.

Стягнуто із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 6 090 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, недоведеність факту укладення між сторонами договорів банківського вкладу та факту внесення заявлених сум грошових коштів на рахунки банку, недоведеність суми витрат на правову допомогу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що між позивачем та відповідачем було укладено ряд договорів, а саме:

- заява № SAMDN6896 від 04 січня 2012 року на оформлення вкладу «Стандарт, 12 міс.», відповідно до якого сума вкладу склала 12 000 грн. на строк до 04 січня 2013 року зі сплатою 15,5% річних;

- заява № SAMDN2307 від 12 червня 2012 року на оформлення вкладу «Стандарт, 12 місяців», відповідно до якого сума вкладу склала 1 000 доларів США на строк до 12 червня 2013 року зі сплатою 8,5% річних;

- договір № SAMDN5058 від 29 жовтня 2012 року, відповідно до якого сума вкладу склала 8 000 доларів США на строк до 29 жовтня 2013 року зі сплатою 10% річних;

- договір № SAMDN5098 від 29 жовтня 2012 року, відповідно до якого сума вкладу склала 10 000 доларів США на строк до 29 жовтня 2013 року зі сплатою 10% річних;

- заява № SAMDN910 на оформлення вкладу «Стандарт, 12 міс.» від 01 листопада 2012 року, відповідно до якого сума вкладу склала 10 000 доларів США на строк до 01 листопада 2013 року зі сплатою 10% річних.

До вказаних правовідносин суд застосував положення ст. 509, 626, 627, 651, 1058, 1059, 1060, 1061 ЦК України, Закон України «Про банки та банківську діяльність».

Позивач неодноразово зверталась до відповідача з заявами про повернення суми вкладів, однак, банк зазначені вимоги не виконав та грошові кошти не повернув.

За приписами ч. 1,2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Тобто, за договором банківського вкладу, незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, здійснених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Це свідчить про те, що розірвання договору та видача грошових коштів здійснюється виключно за заявою клієнта банку. Позивач зверталась до відповідача із відповідними заявами про повернення суми вкладів. Тому суд дійшов висновку, що позивач здійснила всі дії, необхідні за визначеним договором та законодавством порядком, для дострокового розірвання договору та отримання вкладу.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Таким чином, письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

На підтвердження факту укладення спірних договорів банківського вкладу до суду представником позивача надано оригінали спірних договорів банківського вкладу, а також завірені копії квитанцій на підтвердження внесення до банку сум вкладів, які були досліджені у судовому засіданні.

ПАТ КБ «ПриватБанк» на спростування дійсності цих документів жодних доказів до суду не надав, як і не надав доказів того, що кошти за договорами банківських вкладів було повернуто вкладнику.

Тому, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд дійшов висновку про стягнення із відповідача на користь позивача суму боргу за договорами банківського вкладу на загальну суму 35 078 доларів США з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в розмірі 3 592,63 грн., що перебувають на банківському рахунку № 829648, суд, виходив із того, що із наданих до суду копії довідки, виданої 05 травня 2014 року начальником департаменту по координації роботи з клієнтами Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», та копії банківської картки не можливо було ідентифікувати належність вказаного рахунку саме позивачці та встановити наявність обмеження у користуванні вказаним рахунком. Крім того, позивачем не надано копію договору про відкриття рахунку на підтвердження існування правовідносин між сторонами та доказів з приводу того, що рахунок, на якому, відповідно до довідки банку, перебувають кошти в сумі 3 592,63 грн., заблоковані, або існують перешкоди щодо вільного використання грошовими коштами.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд розподілив судові витрати у справі, а також, враховуючи ч. 3 ст. 79 ЦПК України, стягнув із відповідача на користь позивача 6 000 грн. витрат на правову допомогу, які позивач сплатила відповідно до квитанції від 21 грудня 2015 року, згідно укладеного між нею та ТОВ «ЮФ «КС Партнер» 21 грудня 2015 року договору № 2112/15 про надання юридичних послуг.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту укладення між сторонами договорів банківського вкладу та факту внесення заявлених сум грошових коштів на рахунки банку, не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або в дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або в безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 1060 ЦК України За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного в договорі.

На підтвердження правовідносин між сторонами позивачем було надано, зокрема, копію заяви на оформлення вкладу № SAMDN6896 від 04 січня 2012 року «Стандарт, 12 міс.» на строк до 04 січня 2013 року зі сплатою 15,5% річних, заяви № SAMDN2307 від 12 червня 2012 року на оформлення вкладу «Стандарт, 12 місяців на строк до 12 червня 2013 року зі сплатою 8,5% річних, копію договору № SAMDN5058 від 29 жовтня 2012 року на строк до 29 жовтня 2013 року зі сплатою 10% річних, копію договору № SAMDN5098 від 29 жовтня 2012 року на строк до 29 жовтня 2013 року зі сплатою 10% річних, копію заяви № SAMDN910 на оформлення вкладу «Стандарт, 12 міс.» від 01 листопада 2012 року на строк до 01 листопада 2013 року зі сплатою 10% річних, а також завірені копії квитанцій на підтвердження внесення до банку сум вкладів.

Ці письмові документи оглянуті та завірені судом, а відповідач не спростував їх належними та достовірними доказами, відповідно до вимог ст.60,64 ЦПК України.

Також посилання відповідача на те, що він не повинен виконувати зобовязання за договорами, кошти за якими вносились у відділенні банку на території АР Крим, котра на даний період часу окупована, суд вважає необґрунтованими, оскільки договір вкладу був укладений між позивачем та товариством як юридичною особою, місцезнаходженням якої є м. Дніпропетровськ.

Згідно зі ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Філія «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» не має статусу юридичної особи, чого не заперечував і банк.

Відповідно до п.5 Постанови Правління Національного Банку України від 06 травня 2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобовязані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Отже, обовязок щодо припинення діяльності філій було покладено саме на банки, як юридичні особи, і будь - яких нормативних актів, які б звільняли ПАТ КБ «Приватбанк» від відповідальності за невиконання зобовязання, прийнято не було.

Доводи відповідача про те, що зобовязання за укладеним з позивачем договором виконувались АНО «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим є безпідставними, оскільки ст.58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобовязаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Частиною 1 ст.527 ЦК України встановлено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти зобовязання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобовязання.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 6 000 грн. є безпідставним, оскільки позивач надала до суду документи на підтвердження факту сплати цих витрат: копію договору 21 грудня 2015 року, укладеного між ТОВ «ЮФ «КС Партнер» та ОСОБА_2 № 2112/15 про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі послуг за договором №2112/15 від 21 грудня 2015 року, рахунок-фактуру №2112/15 від 21 грудня 2015 року та копію квитанції № 0.0.479908876.1 від 21 грудня 2015 року. А тому суд обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. 84, 88 ЦПК України стягнув із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст. 303,307,308,315 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: