Справа № 546/262/16-ц
Провадження № 2/546/5/16
У Х В А Л А

іменем України

20 жовтня 2016 року с-ще Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді Беркути Л.Г.

при секретарі Захарченко Л.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Решетилівка скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 про відмову у відкритті виконавчого провадження від 12 вересня 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

30 вересня 2016 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 12 вересня 2016 року ВП 52182967; скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 12 вересня 2016 року ВП 52182967 та зобовязати державного виконавця усунути порушення та прийняти до виконання ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2016 року по справі № 546/262/16-ц про вжиття заходів про забезпечення позову.

У своїй скарзі посилається на те, що ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2016 року вжито заходи забезпечення позову по справі № 546/262/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ДОП ОСОБА_4 та громадянина ОСОБА_5, у вигляді накладення арешту на майно боржника.

25 серпня 2016 року заявник звернувся до Департаменту ДВС Міністерства юстиції із заявою про прийняття ухвали до виконання в частині накладення арешту на нерухоме майно боржника.

Постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження від 12 вересня 2016 року ВП №52182967, винесеною старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2, йому відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали, оскільки в ухвалі не зазначена дата набрання законної сили рішенням та строку предявлення виконавчого документа до виконання, адреси заявника та боржника, крім того, не зазначено індивідуальних ознак всього майна боржника, що виключає ідентифікацію майна.

З вказаною постановою він не погоджується, вважає, що державним виконавцем проявлено надмірний формалізм при винесенні вищезгаданої постанови, оскільки будь-яких обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження за ухвалою, державним виконавцем не наведені, крім того, державним виконавцем не вірно розтлумачено зміст п.6 та п.8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Відсутність індивідуальних ознак транспортних засобів не заважала виконанню ухвали, оскільки заявник звернувся до державного виконавця із заявою про виконання ухвали суду лише в частині накладення арешту на нерухоме майно боржника.

Представник скаржника ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, скаргу підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити /а.с.15/.

Представник за довіреністю Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - ОСОБА_6 у судове засідання не зявилась, надала до суду заперечення проти скарги, у задоволенні скарги просить відмовити, посилаючись на те, що постанова винесена правомірно, оскільки в ухвалі, наданій на виконання не було вказано місце проживання чи перебування фізичних осіб стягувача та боржника, дата набрання законної сили ухвали суду та відсутній строк предявлення виконавчого документа до виконання, справу просила розглядати без її часті /а.с.24-25/.

Суд, розглянувши матеріали справи, приходить до наступного.

На підставі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до вимог ЦПК України, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2016 року по справ № 546/262/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості вжито заходи забезпечення позову - накладено арешт на майно, належне ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху № 1,2 та 2-го поверху №19-31 в літ «Г-2», загальною площею 319,6 кв.м., розташовані за адресою: Харківська області, м. Харків, вул. Новгородська, будинок 1; нежитлову будівлю, СТО з мийкою, шиномонтаж літ «В», адміністративну будівлю з вбудованим приміщенням кафе літ «Т», розташовані за адресою: Харківська області, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, буд. 198, загальною площею 107,5 кв.м та автомобілі LEXUS LX 470 та CHRYSLER 300C.

ОСОБА_1 звернувся до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою від 25 серпня 2016 року про прийняття вищезгаданої ухвали до виконання в частині накладення арешту на нерухоме майно, належне ОСОБА_4 /а.с.6-7/.

Постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження від 12 вересня 2016 року ВП №52182967, винесеною старшим державним виконавцем примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2, йому відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали, оскільки в ухвалі не зазначена дата набрання законної сили рішенням та строку предявлення виконавчого документа до виконання, адреси заявника та боржника, крім того, не зазначено індивідуальних ознак всього майна боржника, що виключає ідентифікацію майна /а.с.8-10/.

Відповідності до ч.1,2 ст. 5 ЗУ « Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених законодавством. Здійснювати необхідні дії для своєчасного і повного виконання рішення способом і в порядку, передбаченому виконавчим документом.

Однак, державним виконавцем не здійснено жодних дій для виконання ухвали про забезпечення позову.

У постанові не наведено будь-яких обставин, що виключають можливість здійснення виконавчого провадження за ухвалою суду від 17 серпня 2016 року.

Так, державним виконавцем невірно розтлумачено зміст пунктів 6 та 8 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-«Закон»), а тому, посилання державного виконавця на відсутність в ухвалі суду дати набрання нею законної (юридичної) сили, строку предявлення виконавчого документа до виконання, адреси заявника та боржника та індивідуальних ознак всього майна боржника, як на підстави відмови у відкритті виконавчого провадження, є беззмістовними та такими, що не відповідають вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України, а також ст. ст. 1, 26 Закону.

ОСОБА_7 України «Про виконавче провадження» та інші нормативні документи не передбачають обовязку державного виконавця повідомляти про виконання ухвал про забезпечення позову заявника та боржника, відповідно, відсутність адрес заявника та боржника в ухвалі суду ніяк не перешкоджає судовому виконавцю в накладенні арешту на майно боржника, оскільки в ухвалі суду вказано прізвище, імя та по батькові боржника з вказуванням його ідентифікаційного номеру, який є унікальним, а в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно теж вказуються прізвища, імя та по батькові осіб з вказуванням їх ідентифікаційних номерів, що дозволяє однозначно ідентифікувати наявність у боржника нерухомого майна.

Крім того, відповідно до ст. 19 ч.2 Закону України «Про виконавче провадження», у заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення.

Суд також зважає на те, що у постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження старшим державним виконавцем самостійно зазначено адреси стягувача та боржника.

Суд вважає, що відсутність в резолютивній частині ухвали суду про забезпечення позову місцезнаходження ФОП ОСОБА_4, не є перешкодою для виконання ухвали суду, оскільки при подачі заяви про відкриття виконавчого провадження стягувач зазначив місцезнаходження ФОП ОСОБА_4

Згідно з ч. 5 ст. 153 ЦПК України про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Тобто, при винесенні ухвали про забезпечення позову від 17 серпня 2016 року судом дотримано всіх вимог, передбачених ЦПК, до ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 153 ЦПК України, ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, оскарження ухвали суду про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а тому ухвала суду від 17 серпня 2016 року підлягала виконанню негайно.

Згідно пункту 1 частини 2 статті.22 Закону України «Про виконавче провадження», ухвала може бути предявлена до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

З огляду на зазначене, суд вважає, що у діях державного виконавця вбачаються порушення ст. 11 Закону, де зазначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених Законом, неупереджено, своєчасно, і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ст. 1 Закону України "Про державну виконавчу службу", державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України.

Відповідно до Закону, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, за заявою заявника або його представника про примусове виконання рішення.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Конституційне положення коментована стаття розтлумачує як по суб'єктах, так і по території, на яку розповсюджується обов'язковість судових рішень. Суб'єктами, на яких поширюється обов'язковість судових рішень, коментована стаття вважає всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадових чи службових осіб та громадян.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документу до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав, з яких державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст. 18 Закону (п.6 ч.1 ст.26) та у разі наявності інших, передбачених законом, обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження (п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону).

Так, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку для пред'явлення виконавчих документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 Закону про виконавче провадження; неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; тощо (стаття 26 Закону). До інших обставин, що можуть бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, можна віднести, наприклад, звернення за виконанням рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України з порушенням вимог статей 35, 36 Закону України від 24 лютого 1994 року № 4002-Х1І «Про міжнародний комерційний арбітраж» щодо попереднього звернення стягувана до компетентного суду з клопотанням про визнання й виконання рішення зазначеного третейського суду.

Наведені обставини містяться в п. 21 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», проте постанова державного виконавця їм не відповідає.

У висловленій Верховним судом України правовій позиції в постанові від 25 червня 2014 року у справі №6-62цс14 вказано:

«Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст. 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом із тим п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів заявника одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну».

Таким чином, державний виконавець не був позбавлений права шляхом відповідних запитів в компетентні органи уточнити потрібні йому відомості, в тому числі-індивідуальні ознаки майна боржника.

Крім того, заявник у своєму зверненні до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просив прийняти ухвалу суду від 17 серпня 2016 року до виконання тільки в частині накладення арешту на нерухоме майно боржника, відповідно, відсутність в ухвалі суду індивідуальних ознак автотранспорту боржника не заважала судовому виконавцю виконати ухвалу суду в частині накладення арешту на нерухоме майно боржника, про що і просив заявник.

Вимоги до ухвали суду про забезпечення позову, яка має силу виконавчого документа, викладені у ст.153 ЦПК України. Разом з тим, ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вимоги до виконавчого документу.

В силу ст.8 ЦПК України, у разі існування суперечностей між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, застосуванню підлягають норми, що мають вищу юридичну силу.

ОСОБА_7 норми Цивільного процесуального кодексу України мають вищу юридичну силу, ніж норми Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець повинен притримуватись, в першу чергу, саме положень ЦПК України.

Зважаючи на зазначене, суд вважає скаргу представника позивача скаржника ОСОБА_3 на постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 про відмову у відкритті виконавчого провадження від 12 вересня 2016 року обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Статтею 389 ЦПК України передбачено, що про виконання ухвали відповідний орган державної виконавчої служби повідомляє суд і заявника не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання ухвали суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 386, 387, 389 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 про відмову у відкритті виконавчого провадження від 12 вересня 2016 року - задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 12 вересня 2016 року у ВП №52182967.

Скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 12 вересня 2016 року у ВП №52182967, винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2.

Зобов'язати старшого державного виконавця відділу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 усунути порушення та прийняти до виконання ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2016 року по справі № 546/262/16-ц про вжиття заходів по забезпеченні позову.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії до Апеляційного суду Полтавської області через Решетилівський районний суд.

Суддя: