Справа № 135/1583/16-ц
Провадження № 2/135/288/16
11.10.2016 року Ладижинський міський суд Вінницької області
в складі: судді Корнієнка О.М.
при секретарі судових засідань Паладій В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: виконавчий комітет Ладижинської міської ради Вінницької області, ОСОБА_4 про захист права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, треті особи: виконавчий комітет Ладижинської міської ради Вінницької області, ОСОБА_4 про захист права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. З серпня 2014 року ОСОБА_3 добровільно виселився з квартири АДРЕСА_1, однак з реєстрації місця проживання не знявся. Уже біля двох років ОСОБА_2 з ОСОБА_3 не проживають однією сім`єю. Реєстрація в будинку ОСОБА_3 обмежує її в правах як власника нерухомості в частині користування майном, оскільки вона має намір оформити субсидію. Тому ОСОБА_2 просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву згідно якої просила справу розглянути в її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує .
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився. Заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Зважаючи на те, що поштова кореспонденція направлялась відповідачу за зареєстрованою адресою місця проживання, суд вважає, що судовий виклик вручено відповідачам належним чином відповідно до ст. 74 ЦПК України.
Зважаючи на неявку відповідача, повідомленого належним чином, судом, за згодою позивача, було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Представник виконавчого комітету Ладижинської міської ради, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав.
Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву згідно якої просила справу розглянути в її відсутність. Заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 підтримує в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується: копією рішення №89 виданого виконавчим комітетом Ладижинської міської ради від 28.03.1996 року; копією свідоцтва про реєстрацію права власності на житло НОМЕР_1 від 01.04.1996 року, копією технічного паспорта на квартиру.
В даній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується довідкою №3310 виданою 16.09.2016 року відділом ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради Вінницької області. З позову вбачається, що ОСОБА_3 добровільно виселився з квартири АДРЕСА_1, однак з реєстрації місця проживання не знявся. Уже біля двох років ОСОБА_2 з ОСОБА_3 не проживають однією сім`єю.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Тому суд вважає, що ОСОБА_2, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійснення нею права користування своїм майном шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11.
Відповідно до вказаного рішення Верховного Суду України, зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не є наймачем житлового приміщення в належній ОСОБА_2 квартирі АДРЕСА_1.
Договір найму жилого приміщення у вказаній квартирі між сторонами не укладався. Відповідач не проживає в квартирі більш ніж один рік. А тому він не має права користування житловим приміщенням у даному будинку.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 будучи зареєстрованим в належній позивачу квартирі та втративши при цьому право користування даною квартирою, обмежує право позивача на користування даною квартирою.
Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись України, ст.ст. 16, ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 10, 60, 164, 212-215, 224 ЦПК суд, -
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп..
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданною протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії з додержанням вимог ст. 229 ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: