АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2222/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу судді Городищенського районного суду Черкаської області від 22 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області в особі старшого слідчого СВ майора поліції ОСОБА_7, третя особа - Регіональний сервісний центр в Одеській області про звільнення майна з-під арешту, шляхом скасування постанови слідчого від 23 травня 2011 року про накладення заборони на проведення реєстраційних операцій відносно транспортного засобу, в частині накладення заборони на проведення реєстраційних операцій, та виключення відомостей з бази розшукового авто (мото) транспорту Регіонального сервісного центру в Одеській області, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області в особі старшого слідчого СВ майора поліції ОСОБА_7, третя особа - Регіональний сервісний центр в Одеській області про звільнення майна з-під арешту, шляхом скасування постанови слідчого від 23 травня 2011 року про накладення заборони на проведення реєстраційних операцій відносно транспортного засобу в частині накладення заборони на проведення реєстраційних операцій, та виключення відомостей з бази розшукового авто (мото) транспорту Регіонального сервісного уентру в Одеській області.

Ухвалою судді Городищенського районного суду Черкаської області від 22 червня 2016 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для розгляду в суд першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що при постановленні оскаржуваної ухвали не було прийнято до уваги правову позицію, наведену у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року за результатами розгляду цивільної справи №6-26цс 13, якою встановлено, що право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, тобто законодавство про захист права власності поширюється на ці відносини. Вимоги особи, що грунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту, в цивільно-правовому порядку. Тобто таким чином встановлено, що справи даного походження які ґрунтуються на праві власності особи, що не є фігурантом кримінальної справи і не має будь якого відношення до розслідуваної кримінальної справи, підлягають розгляду за правилами установленими для розгляду позовів про звільнення майна з під арешту в порядку цивільного судочинства. Таким чином спростовується висновок суду щодо відмови у відкритті провадження у справі на підстави п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до скасування з таких підстав.

Відповідно до вимог п.3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд виходив з того, що питання накладення чи скасування арешту на майно, що застосоване як захід забезпечення кримінального провадження, являється стадією судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, положення Кримінального процесуального кодексу України, регламентує порядок їх застосування, що не є завданням цивільного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України розслідується кримінальна справа № 181-0062 за фактом шахрайства в особливо великих розмірах, підроблення документів та виготовлення завідомо підроблених документів, яка виділена з кримінальної справи № 181-0311, порушеної відносно начальника ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області за фактом зловживання службовим становищем.

В рамках досудового слідства постановою старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_8 від 23 травня 2011 року на автомобіль MERCEDES-BENZ 412D, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, накладено заборону на проведення реєстраційних операцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вирішуючи питання про відмову у відкритті провадження у справі, суд не звернув уваги на положення п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України від 13 квітня 2012 року, згідно з яким питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до дня набрання чинності цим Кодексом.

Так, за правилами ст. 126 КПК України від 28 грудня 1960 року, у редакції чинній на момент накладення арешту на спірний автомобіль, в процесі розслідування кримінальної справи арешт може бути накладений на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії лише з метою забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13.

Разом з тим, суд всупереч вимогам ст. 360-7 ЦПК України зазначену правову позицію при постановленні ухвали не врахував.

Крім того, суди не перевірили, чи є ОСОБА_6 учасником кримінальної справи № 181-0311 та, чи має процесуальне право на оскарження постанов слідчого, у тому числі і про накладення арешту на майно у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законодавством.

Оскільки позовні вимоги стосувались питання про звільнення з-під арешту та зняття заборони на проведення реєстраційних операцій щодо майна, право на яке у позивача виникло із цивільних правовідносин, то у такому випадку позивач має право на захист свого порушеного права у спосіб, визначений ст. 15 ЦПК України, статтями 15, 16 ЦК України .

За таких обставин ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обгрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження .

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу судді Городищенського районного суду Черкаської області від 22 червня 2016 року у даній справі скасувати.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :