У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 11 вересня 2008 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 195 тис. доларів США строком до 11 вересня 2023 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі.

Банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі, ОСОБА_5 зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені у кредитному договорі, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом, у порядку та на умовах, що визначені кредитним договором.

У рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 11 вересня 2008 року між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до пункту 1.1 якого для забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобов'язань ОСОБА_5 надав в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: житловий будинок, літ. А-2 по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5

На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 26 листопада 2013 року і договору відступлення права вимоги від 26 листопада 2013 року ПАТ «ОТП Банк» відступив, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняв право вимоги за кредитним договором і договором іпотеки, укладеним між банком та відповідачем. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за кредитним договором та договором іпотеки.

Оскільки зобов'язання по кредитному договору відповідачем не виконані, з огляду на викладені обставини ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило позов задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що банк пропустив строк звернення до суду, а відповідачем подана заява про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Однак в контексті дотримання принципу правової визначеності, як складової частини верховенства права, передбаченого ст. 8 Конституції України, при цьому підлягають до застосування й положення про позовну давність.

Колегія суддів вважає, що такі висновки є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Судами установлено, що 11 вересня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 195 тис. доларів США строком користування до 11 вересня 2023 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі.

З метою забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за вказаним договором, між банком та ОСОБА_5 11 вересня 2008 року укладений договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок літ. А-2, загальною площею 501 кв. м, житловою 256,1 кв. м., право власності зареєстроване 11 серпня 2008 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 512 101 грн.

У зв'язку з порушенням боржником ОСОБА_5 виконання зобов'язання за кредитним договором ПАТ «ОТП Банк» скористалося своїм правом вимагати дострокового повернення всієї суми заборгованості та 19 жовтня 2009 року звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5, у якому просило достроково стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 204 316,87 доларів США та 143 254 грн 41 коп. пені та штрафу, посилаючись на те, що з 12 березня 2009 року ОСОБА_5 не виконує своїх зобов'язань.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2009 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено частково, з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОТП Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 631 368 грн, пеню - 142 783 грн, штраф - 470 грн 93 коп. Зазначений кредитний договір розірвано.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 24 лютого 2010 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2009 року змінено та ухвалено нове рішення, яким виключено вказівку про розірвання кредитного договору, в іншій частині рішення суду залишено без змін і набрало чинності.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у даній справі № 6-190цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Надалі на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 26 листопада 2013 року і договору відступлення права вимоги від 26 листопада 2013 року банк відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитним договором і договором іпотеки, укладених між банком та відповідачем.

З матеріалів справи убачається, що відповідач ОСОБА_5 подав до суду першої інстанції заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у даній справі № 6-169цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, висновок судів про наявність підстав для застосування строків позовної давності є обґрунтованим, а тому суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно відмовив у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законні й обґрунтовані рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик