Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/736/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Парій О.В.
Провадження № 22-ц/778/3719/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Маловічко С.В.

ОСОБА_2

за участю секретаря: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 червня 2015 року по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування вимог зазначило, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 12 лютого 2008 року уклали кредитний договір № ZPRWGA, згідно умов якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 30000 доларів США на термін до 12 лютого 2025 p., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

ОСОБА_3 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у звязку з чим станом на 11 грудня 2014 року має заборгованість 109121,48 доларів США, яка складається з наступного:

- 30960,58 доларів США - заборгованість за кредитом;

- 24733,46 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 748,18 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- 47467,80 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

а також штрафи відповідно до умов договору:

- 15,95 доларів США штраф (фіксована частина);

- 5195,50 доларів США штраф (процентна складова).

На підставі зазначеного просило стягнути з ОСОБА_3. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 109121,48 доларів США, що за курсом 15,67 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.12.2014 року складає 1709933,51 грн., за кредитним договором № ZPRWGA від 12.02.2008 року, та судові витрати.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ZPRWGA від 12.02.2008 року станом на 11 грудня 2014 року в розмірі 916361 грн. 85 коп., а також судовий збір в розмірі 1954 грн. 01 коп., всього 918315 грн. 86 коп.

В задоволенні іншої частині вимог відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк»

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення в частині відмови у стягненні комісії та пені та ухвалити нове рішення про задоволення позову, стягнути з відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги.

ОСОБА_3 подав заперечення на апеляційну скаргу, заяву про розгляд справи за його відсутності ( а.с.117-118, 131 ).

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, представника ПАТ КБ «ПриватБанк», , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Позивачем рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення комісійної винагороди та пені , тому законність та обґрунтованість рішення суду апеляційним судом, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, перевіряється лише в цій частині.

Виходячи зі змісту ст. ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання.

Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення

Відповідно до п. 8.4 умов кредитного договору № ZPRWGA за порушення позичальником зобовязань із погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.

У той самий час, в пп .5,3 ,6.4 цього ж договору передбачено,що при порушені строків платежу по будь-якому з грошових зобовязань,передбачених кредитним договором,позичальник зобовязаний , сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5 % від суми заборгованості.

Враховуючи зміст пунктів 5.3.,8,4 кредитного договору,перевіривши розрахунок, встановивши ,що банк нарахував пеню та штраф за порушення строків сплати процентів і тіла кредиту, суд обґрунтовано визнав , що в даному випадку їх одночасне застосування є неправомірним і свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.,

Саме до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року по справі №6-2003 цс 15, яка згідно ч.2 ст.214, ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для суду.

Стягуючи штраф, суд у рішенні навів відповідні мотиви та обґрунтування,які не спростовані доводами апеляційної скарги.

Отже,суд правильно визначився з дійсним обсягом відповідальності відповідача і висновок суду щодо відмови у стягненні з відповідача пені слід вважати правильним по суті.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо безпідставної відмови у стягненні комісійної винагороди.

Частиною 1 статті 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" передбачено, що банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті.

Банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. (ч. 12 ст. 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність")

Пункт 2.4 глави 2 розділу II Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 18.06.03 року № 255 (в подальшому - Правила № 255), визначає комісійні доходи і витрати банку як операційні доходи й затрати за наданими або отриманими послугами, сума яких обчислюється пропорційно сумі активу або зобов'язання чи вважається фіксованою.

Комісії, що отримуються (сплачуються) під час надання послуг встановлені підпунктом б) пункту 2.4 розділу II Правил № 255. За смисловою ознакою, виходить, комісія за надання та обслуговування кредиту це плата за послуги банку.

Відповідно до даних Правил комісії, що отримуються (сплачуються) під час надання послуг, визнаються доходами (витратами). До них належать: комісії за розрахунково-касове обслуговування клієнтів; комісії за обслуговування кредитної заборгованості; комісії за резервування кредитної лінії, які розраховуються на пропорційній часу основі протягом строку дії зобов'язання.

Як зазначено в ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вбачається, що відповідач погодився з умовами пп.3,6,4.1,-4.5,61, 8.1 кредитного договору сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості й за резервування кредитної лінії, та її розмірами..

Отже, комісійна винагорода встановлена кредитним договором, є платою за послуги, яка надається ПАТ КБ "Приватбанк" позичальникам під час дії кредитного договору, що не суперечить вимогами чинного законодавства. Розмір щомісячної винагороди за резервування ресурсів визначений у графіку погашення кредиту додаток №2 до договору ( а.с.13).

Банк заявив вимоги про стягнення комісійної винагороди за резервування в сумі 11723,98 грн.(748,18х15,67) за період з травня 2008р. по грудень 2014 р.,що відповідає розміру,зазначеному у додатку №2 до договору.

Заява про застосування позовної давності не подавалася.

Отже, з відповідача на користь банку підлягає стягненню комісійна винагорода в сумі 11723,98 грн.

За викладених обставин та у відповідності до п.1 ст.309 ЦПК України рішення суду в частині відмови у стягненні комісійної винагороди підлягає скасуванню .

В силу ст. 88 ЦПК України Закону України «Про судовий збір» за рахунок ОСОБА_3Д сплачений ПАТ КБ "ПриватбанкЦ за апеляційну скаргу судовий збір підлягає компенсації в сумі 61 грн.55.коп.-пропорційно до задоволених вимог ( 11723,90х100:765544,33х4019,40:100)

Вимоги ОСОБА_3 в запереченнях щодо розміру заборгованості за кредитом та процентами не підлягають обговоренню , оскільки рішення не оскаржувалося в цій частині і відповідно до ст.303 ЦПК України не є предметом перегляду в апеляційному порядку.

Для відповідача порядок скасування та оскарження заочного рішення визначається ст.ст.231,232 ЦПК України.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 червня 2015 року в частині відмови у стягненні комісійної винагороди скасувати ,стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 11723грн. 98коп.

В іншій оскаржуваній частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 61 грн.55коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: