АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1193/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2423/16Головуючий у 1-й інстанції Чернюк В. Д. Доповідач ап. інст. Корнієнко В. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Корнієнка В.І.

Суддів: Бондаревської С.М., Омельченко Л.М.,

при секретарі -Діхтяр Т.М.

за участю: прокурора Вороненко А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою виконуючого обов"язки керівника Миргородської місцевої прокуратури

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 червня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, Демартаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області про визнання права власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 червня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на самочинно збудовану (реконструйовану) нежитлову будівлю ринку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та в цілому складається з нежитлової будівлі загальною площею приміщень 444 кв.м., що розташована на земельній ділянці Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області площею 0,3000 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівлі торгівлі, кадастровий номер НОМЕР_1.

З даним рішенням не погодився виконуючий обов'язки керівника Миргородської місцевої прокуратури та в інтересах держави в особі Великосорочинсьвої сільської ради Миргородського району подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в зв'язку з порушенням судом норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що позивач не надав належних доказів звернення у встановленому порядку до територіальних органів Державної архітектуро-будівельної інспекції про дозвіл на початок будівельних робіт, про прийняття забудови в експлуатацію та про результати такого звернення.

Також вказує, що матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували, що земельна ділянка під нерухомим майном та прилеглою до неї територією передавалися у встановленому законом порядку позивачеві та знаходяться на законних підставах у її користуванні.

Наголошує на не дослідженні судом питання відповідності будівлі будівельним нормам.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

За змістом п. 2, п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Так, судами вірно встановлені та підтверджуються матеріалами справи в їх сукупності наступні обставини.

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 23 вересня 2015 року позивач ОСОБА_2 придбала у власність нежитлове приміщення, ринок, що розташоване по АДРЕСА_1, на земельній ділянці Великосорочинської сільської ради площею 0,3000 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер НОМЕР_1.

Право власності позивача на цей об?єкт нерухомості підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Також встановлено, що відповідно до рішення Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області 6-го скликання від 23 червня 2015 року колишньому власнику нерухомого майна, який продав будівлю ОСОБА_2 - підприємству Миргородської райспоживспілки «Центральний ринок» вирішено надати в оренду строком 1 рік земельну ділянку площею 0,3000 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер НОМЕР_1.

Згідно цього рішення між Великосорочинською сільською радою та вищевказаним підприємством 14 липня 2015 року був укладений договір оренди земельної ділянки.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на самочинно збудовану (реконструйовану) нежитлову будівлю, місцевий суд виходив з того, що внаслідок укладення договору купівлі-продажу договір оренди земельної ділянки між підприємством Миргородської райспоживспілки «Центральний ринок» та Великосорочинською сільською радою припинив дію, а самочинне будівництво відповідає містобудівній документації та вимогам державних будівельних норм.

Проте з таким висновком колегія суддів не може погодитися за наступних обставин.

Відповідно до ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

При цьому слід враховувати положення частин першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність у особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належним чином затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об?єкті нерухомості.

Позивачем не надано доказів у підтвердження того, що земельна ділянка під нерухомим майном та прилеглою до неї територією передавалася у встановленому законом порядку позивачеві та знаходиться на законних підставах у користуванні ОСОБА_2

Посилання позивача на перехід до неї як до власниці нерухомого майна , права оренди на земельну ділянку не спростовує законодавчо визначеної необхідності укладення між власником земельної ділянки та орендарем договору відповідної форми та змісту.

Також, місцевий суд не встановив належним чином той факт, чи не порушує самовільне будівництво права власників сусідніх земельних ділянок.

Судом не були з?ясовані питання відповідності самочинно збудованого об?єкта державним будівельним нормам, пожежним, санітарним та іншим правилам.

В свою чергу, і позивачем не надано доказів про те, що він у передбаченому законом порядку звертався до Інспекції з держаного архітектурно-будівельного контролю за прийняттям закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію, або що у видачі сертифіката відповідності закінченого будівництва державним будівельним нормам, стандартам і правилам йому відмовлено.

При цьому колегія суддів бере до уваги інформацію, надану Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області та сектору містобудування та архітектури з приводу відповідності місця розташування об?єкта вимогам державних будівельних норм.

Проте, на дана інформація, ні доводи ОСОБА_2 про те, що згідно висновку спеціаліста ( а.с. 32-43) об'єкт відповідає державним будівельним нормам, не суперечить суспільним інтересам, не порушує права інших осіб, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вказаний документ не є висновком відповідного державного органу.

З урахуванням викладеного, суд дійшов передчасного висновку про визнання за позивачем права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомого майна, будівлю ринку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку щодо скасування рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 червня 2016 року та відмови у задоволенні позову ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу виконуючого обов"язки керівника Миргородської місцевої прокуратури - задовольнити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 червня 2016 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, Демартаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області про визнання права власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ В.І. Корнієнко

Судді: /підпис/С.М. Бондаревська /підпис/Л.М. Омельченко

КОПІЯ ВІРНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області _________ В.І. Корнієнко