Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 319/465/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Горбачов Ю.М.
Провадження № 22-ц/778/3301/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Маловічко С.В.

ОСОБА_2

за участю секретаря: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02 червня 2016 року по справі

за позовом ОСОБА_4 до Мар'янівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, ОСОБА_3, третя особа: Куйбишевська Державна нотаріальна контора, про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Мар'янівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, ОСОБА_3, третя особа: Куйбишевська Державна нотаріальна контора, про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування вимог зазначив, що його батько ОСОБА_5 помер 12 червня 2015 року, про що виконкомом Мар'янівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області 15.06.2015 року видано свідоцтво про смерть серії 1-ЖС № 325390. В даному свідоцтві прізвище його батька зазначено як «Онишкевич». У зв'язку з його смертю відкрилася спадщина. Батько залишив заповіт, за яким усе майно заповідав ОСОБА_3

Вважає, що оскільки він є пенсіонером та непрацездатним повнолітнім сином померлого, він має право на обовязкову частку у спадковому майні.

У зв'язку з тим, що він проживає на тимчасово окупованій території «Донбасу», він не мав реальної можливості перетнути тимчасовий кордон з територією контрольованою Україною для звернення до нотаріальної контори.

Лише у квітні він зміг прибути до місця відкриття спадщини, а саме до смт. Куйбишева.

В Куйбишевській державній нотаріальній конторі він отримав відмову у прийнятті заяви про прийняття спадщини у зв'язку з пропуском встановленого для цього строку та помилкою в написанні його прізвище у паспорті.

Вважає причину пропуску поважною, крім того, термін пропуску складає декілька місяців.

Крім того, зазначив, що в його паспорті допущена помилка з причини перекладу прізвища з російської на українську мову з боку посадових осіб Ленінського РВ УМВС України в Донецькій області, які видавали паспорт. В паспорті його прізвище зазначено як «Онішкевич», хоча в свідоцтві про народження, який підтверджує факт родинних відносин між ним та ОСОБА_5, його прізвище та прізвище батька однаково зазначено російською мовою «Онышкевыч».

На підставі зазначеного просив надати йому додатковий строк два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, встановити факт родинних відносин, а саме що померлий 12 червня 2015 року ОСОБА_5 є його батьком.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02 червня 2016 року позов задоволено.

Встановлено ОСОБА_4 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини у два місяці, який починається з моменту набрання рішенням законної сили.

Встановлено факт родинних відносин між фізичними особами, а саме: встановлено той факт, що померлий 12 червня 2015 року ОСОБА_5, на ім'я якого виконкомом Мар'янівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області 15 червня 2015 року видано свідоцтво про смерть серії 1-ЖС № 325390, є батьком позивача ОСОБА_4

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповажність причин пропуску ОСОБА_4 строку для подання заяви про прийняття спадщини, недоведеність позовних вимог в цій частині, просить скасувати рішення суду в частині надання строку для подання заяви про прийняття спадщини та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог.

ОСОБА_4 та його представник повідомлені про час і місце розгляду справи,повторно в судове засідання не зявилися,причини неявки не повідомили (а.с.97,98,106 )

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 ,доводи адвоката, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення оскаржується в частині задоволення позовних вимог про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що заявлені позивачем причини пропуску строку,,встановленого ст. 1270 ЦК України, є поважними ,оскільки проживання у м. Донецьк, який відноситься до території проведення антитеростичної операції , унеможливило своєчасне прийняття спадщини.

Проте висновки суду першої інстанції щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини обґрунтовані лише змістом самої позовної заяви, в порушення вимог ст.ст.10,11,60,212 ЦПК України доводи позивача прийняті судом без перевірки їх доказами та встановлення дійсних обставин справи.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день,з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця ( ст.1221 ЦК України)

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини ( ч.3 ст.1223 ЦК України)

Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців,який починається з часу відкриття спадщини.( ст..1270 ЦК України).

Згідно частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2007 року "Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

З матеріалів справи вбачається,що ОСОБА_5 помер 12 червня 2015 р. ( а.с. 6).

Своє майно ОСОБА_5 заповів дочці - ОСОБА_3, яка прийняла спадщину , подавши заяву до нотаріальної контори ,заведена спадкова справа №281/_2015 ( а.с.105).

ОСОБА_6,ОСОБА_7,ОСОБА_8 подали заяви про відмову від прийняття спадщини ( а.с.107-110 ).

ОСОБА_4, звертаючись до суду з заявою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини вказував на те , що проживає у м.Донецьк ,який відноситься до територіїї проведення антитеростичної операції і через загрозу його життю не міг виїхати з міста та своєчасно подати заяву про прийняття спадщини .

Однак зазначені факти не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

За приписами статті 2 зазначеного Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ст. 5 Закону «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

П.3 ч.2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених» зобовязує зазначених осіб повідомляти про зміну фактичного місця проживання або про повернення до покинутого місця проживання протягом 10 днів.;

Статтею 12 Закону передбачено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1)подала заяву про відмову від довідки;

2)скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Згідно паспорта громадянина України, ОСОБА_4 з 15 липня 1998 року зареєстрований за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 4)

З 21 листопада 2014 року ОСОБА_4 переїхав з тимчасово окупованої території в с . Марянівка Куйбишевського району Запорізькох області , вул.Київська 46 , де зареєстрував місце свого перебування та був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа.

Місцем відкриття спадщини є с.Марянівка Куйбишевського району Запорізької області і саме цей населений пункт був обраний ОСОБА_4І . місцем свого перебування .

Застосовуючи приписи частини 1 статті 1270, частини 2 статті 1220 ЦК України для спадкоємців шестимісячний строк прийняття спадщини визначався періодом з 12 червня 2015 року до 12 грудня 2015 року

ОСОБА_4І , на час смерті батька та періоду,встановленого законом для прийняття спадщини та на час розгляду справи мав статус внутрішньо переміщеної особи і проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_4 не надавав доказів того ,що у відповідності до п3 ч.2 ст.9,ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених» повідомляв органи з питань соціального захисту населення про добровільне повернення до покинутого постійного місця проживання, що слугувало б підставою для скасування дії довідки про його облік як внутрішньо-переміщеної особи.

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Куйбишевської районної державної адміністрації Запорізької області №01-12/342 від 19.05.2016 року з 21.11.2014 року і по час видачі довідки ОСОБА_4І призначена та виплачується щомісячна адресна грошова допомога за місцем його фактичного проживання для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в сумі 884 грн. відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 1706-VII та Постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505 (а.с. 28)

Наведені обставини свідчать про те,що ОСОБА_4 від статусу внутрішньо переміщеної особи та отримання допомоги не відмовлявся, з обліку не знімався ,довідка про його облік як внутрішньо-переміщеної особи не скасовувалася.

Таким чином , ОСОБА_4 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він повернувся до покинутого постійного місця проживання , а саме на факт проживання в м.Донецьк позивач посилався як на поважну причину пропуску строку на прийняття спадщини.

На будь-які інші обставини, передбачені ч. 3 ст. 1272 ЦК України щодо наявних перешкод для подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 не посилався.

Оскільки позивач не довів існування об'єктивних, непереборних та істотних труднощів для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в установлений законодавством строк,то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Відповідно до п.3 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02 червня 2016 року в части задоволення позовних вимог про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини скасувати.

Ухвалити нове рішення

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Мар'янівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, ОСОБА_3 про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

В іншій частині рішення не оскаржувалося і апеляційним судом не переглядалося.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: