РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., при секретарі Кудряшовій Ю.І., за участю представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до ПАТ «ОТП Банк», приватний нотаріус ОСОБА_3 третя особа Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вказавши в позовній заяві, що на примусовому виконанні у Вознесенівському відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває виконавче провадження № 51269855 з виконання виконавчого напису нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 №3357 від 18.10.2009 року. Вказаним виконавчим написом запропоновано задовольнити вимоги ЗАТ ОТП Банк в розмірі 73261,48 доларів США та 52026,70 грн. шляхом звернення стягнення на майно, що належить йому на праві власності: нежитлове приміщення загальною площею 52,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Правди, 33, прим.32.

Вважає, що виконавчий напис №3357 від 18.10.2009 року, вчинений приватним нотаріусом таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав.

03.07.2008 року між ним та ЗАТ ОТП Банк укладено кредитний договір №СМ-SME201/317/2008 , відповідно до якого банком було надано кредит у розмірі 70000 доларів США строком до 02.07.2023 року. Для забезпечення виконання кредитного зобовязання був укладений договір іпотеки №PM- SME201/317/2008 вказаного нежитлового приміщення.

Посилаючись на ті обставини, що в порушення вимог чинного законодавства повідомлення про наявність заборгованості у вказаних розмірах у виконавчому написі нотаріуса ОСОБА_2 не направлялося, надані банком нотаріусу документи не підтверджують безспірність заборгованості позивача перед банком, просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 №3357 від 18.10.2009 року про звернення стягнення на нежитлове приміщення загальною площею 52,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Правди, 33, прим.32, та належить йому на праві власності, таким, що не підлягає виконанню, судові витрати покласти на відповідача.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявився, повідомлений належним чином, заяв про відкладення слухання справи суду не надав.

У судове засідання не зявився приватний нотаріус ОСОБА_3, та третя особа повідомлені належним чином, від ДВС надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника ДВС.

З урахуванням думки учасників процесу, суд визнав за можливе розгляд даного провадження за відсутності осіб, які двічі не зявилися у судове засідання.

Представник відповідача ПАТ «ОТП Банк» заперечувала проти позову, просила в його задоволенні відмовити через пропуск позивачем строку звернення до суду у відповідності до ст..267 ЦК України, про що надала письмові заперечення. Крім того, відповідач зазначає, що посилання позивача на те, що він дізнався про існування виконавчого напису лише 01.09.2016 року після ознайомлення з виконавчим провадженням, є безпідставними, так як даний виконавчий напис раніше перебував на виконанні в ДВС підрозділу примусового виконання, однак вказаний напис було повернуто стягувачу і повторно предявлено до іншого відділу ДВС 30.05.2016 року. З виконавчим провадженням від 2010 року представник позивача ознайомлювався наприкінці 2010 року із застосування фотозйомки, про що суду надані відповідні документи, тобто позивач вже наприкінці 2010 року знав про існування цього виконавчого напису.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 03.07.2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ ОТП Банк укладено кредитний договір №СМ-SME201/317/2008 , відповідно до якого банком було надано кредит у розмірі 70000 доларів США строком до 02.07.2023 року.

Для забезпечення виконання кредитного зобовязання був укладений договір іпотеки №PM- SME201/317/2008 вказаного нежитлового приміщення.

Відповідно ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду,: виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Підстави та порядок вчинення нотаріусом виконавчого напису регулюється ст. ст. 87-89 Закону України «Про нотаріат», ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку» та ст. ст. 282-287 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮ від 03.03.2004 року №20/5, у редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29.06.1999 р., для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає право звернення стягнення на заставлене майно; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання.

18.10.2009 р. приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3357, яким запропоновано звернути стягнення на нежиле приміщення 32 в будинку 33 по вул.. Правди у м. Запоріжжі загальною площею 52,8 кв.м., яке належить на праві власності ОСОБА_2В

Зазначене нежитлове приміщення на підставі договору іпотеки №PM- SME201/317/2008, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 за р.№3907 від 12.12.2007 року, передане в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк».

За рахунок заставленого майна, було запропоновано задовольнити вимоги ЗАТ «ОТП Банк» у розмірі заборгованості, з яких сума заборгованості по кредиту 68055,55 доларів США, сума нарахованої заборгованості по процентам 5205,93 доларів США; пеня 52026,70 грн., а всього на суму 73261,48 доларів США та 52026,70 грн, що разом складає 615993,57 грн.

Виконавче провадження № 51269855 з примусового виконання виконавчого напису №3357 від 18.10.2009 року перебуває на виконанні у державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Даних про те, що банком Сізьоміну А.В. направлялась вимога про погашення заборгованості в розмірі, визначеному у виконавчому написі, матеріали справи не містять також документів, які підтверджують безспірність та відповідачами відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України таких документів не надано, як і не надано жодного заперечення по суті заявлених вимог із посиланням на відповідні докази.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172.

Згідно п. 286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка діяла на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Таким чином, за змістом п.1 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, а також п.п.284 та 286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.ст.87 та 88 ЗУ «Про нотаріат» заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені наведеним вище Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та підтверджують безспірність заборгованості. При цьому, дії нотаріуса при вчиненні виконавчого напису мають бути спрямовані на перевірку безспірності заборгованості.

Відповідно до пп.283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Вчинення виконавчого напису за заявою одного з іпотекодержателів здійснюється нотаріусом після спливу десяти днів з дня одержання іншими іпотекодержателями письмового повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі отримання письмової заяви від попереднього іпотекодержателя, який має вищий пріоритет, про припинення звернення стягнення на предмет іпотеки виконавчий напис нотаріусом не вчиняється.

За таких обставин за відсутності доказів з боку відповідачів про направлення такої досудової вимоги позивачу та не доведено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом перевірено документи, що підтверджують безспірність заборгованості позивача, виконавчий напис вчинений нотаріусом без дотриманням Закону України "Про нотаріат", Закону України "Про іпотеку" та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій та за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості та відсутності

З урахуванням цих обставин, позов ОСОБА_2 є обґрунтованим і доведеним.

Відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу (а саме, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України).

За змістом ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності порушене право підлягає захисту.

Відповідно до пункту 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (абзац 3 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

У судовому засіданні представник відповідача заявив про застосування строку позовної давності, посилаючись на ті обставини, що ОСОБА_2 ще у 2010 році знав про наявність оспорюваного виконавчого напису, однак з позовом до ПАТ «ОТП Банк» та приватного нотаріуса звернувся лише у вересні 2016 року.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 вже наприкінці 2010 року був обізнаний про наявність виконавчого напису №3357 приватного нотаріуса ОСОБА_3, це підтверджується зокрема, заявою представника ОСОБА_2 за договором про надання правових послуг адвоката ОСОБА_5 вх. № 5591/11-51 від 30.09.2010 року на імя начальника ВДВС підрозділу примусового виконання рішень ГУЮ у Запорізькій області, з якої вбачається, що уповноважений за договором представник просить надати можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого напису №3357 вчиненого 18.10.2009 року, і дана заява містить підпис представника про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та зняття фотокопій з даного виконавчого провадження, а тому безпідставинми є посилання позивача на ті обставини, що про існування виконавчого напису він дізнався лише 01.09.2016 року.

Разом з тим, позовна заява про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, подана до суду 12.09.2016 року, тобто із спливом 3-річного строку звернення до суду.

Таким чином, у звязку із спливом позовної давності, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання рішення законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

У звязку з тим, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду не підлягають стягненню з відповідачів.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 27, 57- 61,212-215,218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, залишити без задоволення.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 13.09.2016 року щодо зупинення, на час розгляду справи, стягнення на підставі виконавчого напису № 3357 від 18.10.2009 року вчиненого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3, щодо звернення стягнення на нерухоме майно нежитлове приміщення, загальною площею52,8 кв.м., що розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вулю Правди, 33 прим. 32, що належить на праві власності ОСОБА_2..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю.В. Апаллонова