АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1486/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Клочко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівПодороги В. М., Карпенко О. В.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк» до ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості по кредитному договору,

в с т а н о в и л а :

20 квітня 2015 р. ПАТ «Акцент - Банк» звернулося до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 29 травня 2008 р. між ПАТ «Акцент - Банк» та ОСОБА_6 було укладено кредитно-заставний договір № АВZ2А800006036, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 8 067,90 доларів США, з процентною ставкою річних 16,92 % на термін до 29 травня 2013 р. Предметом застави даного договору виступив автомобіль RENAULT, модель Сlio Symbol № кузова НОМЕР_1.

У зв'язку порушеннями умов кредитно-заставного договору ОСОБА_6 станом на 1 квітня 2015 р. утворилася заборгованість на загальну суму 20 383,61 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 3 133,44 доларів США; заборгованості по процентах за користування кредитом - 1 703,02 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 2 178,45 доларів США; 12 387,90 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 10,66 доларів США - штраф (фіксована частина); 970,14 доларів США (штраф процентна складова).

Враховуючи вищевикладене ПАТ «Акцент - Банк» просив стягнути з ОСОБА_6 на свою користь заборгованість у розмірі 20 383,61 доларів США, що за курсом 23,45 грн. за 1 долар США, відповідно до службового розпорядження НБУ від 01 квітня 2015 р., складає 477 995,69 грн. за кредитно-заставним договором № АВZ2А800006036 від 29 травня 2008 р.

В процесі судового розгляду позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та остаточно 02.11.2015 р. просив суд, з урахуванням заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.12.2011 р., яким з відповідача було стягнуто 6 865,39 доларів США, стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість у розмірі 15 867,62 доларів США, що за курсом 22,86 грн. за 1 долар США, відповідно до службового розпорядження НБУ від 28 жовтня 2015 р., складає 362 733,70 грн. за кредитним договором № ABZ2A800006036 від 29 травня 2008 р.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2016 р. позовні вимоги ПАТ «Акцент - Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Акцент - Банк» заборгованість за кредитно-заставним договором № ABZ2A800006036 від 29 травня 2008 р. в сумі 10 867,62 доларів США та судовий збір в сумі 3 654 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 разом зі своїм представником ОСОБА_7, подали апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просили скасувати оскаржуване рішення, а провадження у справу закрити.

При цьому зазначили, що судом першої інстанції не враховано той факт, що автомобіль RENAULT, модель Сlio Symbol № кузова НОМЕР_1, як предмет застави, вилучено 11 вересня 2009 р. та реалізовано за ціною 41 000 грн. Крім того, існує заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси, яким стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором кредиту № ABZ2A800006036 від 29 травня 2008 р. в сумі 6 865,39 доларів США, а тому скаржники вважають, що даним рішенням борг по зазначеному кредитно-заставному договору вже було стягнуто.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників учасників процесу, перевіривши матеріали цивільної справи, дослідивши матеріали кредитної справи, зокрема і спірний кредитний договір, обговоривши підстави апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості в доларах США, суд вважав уточнені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Разом з тим, судом зменшено розмір неустойки (пені) на 5 000 доларів США, оскільки він значно перевищують розмір самих збитків.

Однак, повністю погодитись з такими висновками районного суду не можна, оскільки вони не в повній мірі відповідають обставинам справи та судом допущено порушення норм матеріального права, що відповідно до вимог статті 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене у справі судові рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.04.2015 р. ПАТ «Акцент-Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, по тексту позовної заяви від 30.09.2008 р. № АВZ2А800006036, за яким і просив стягнути борг у розмірі 20 383,61 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.04.2015 р. - 23,45 грн. за один долар США становить 477 995,69 грн.

В якості підстав звернення до суду позивачем зазначено те, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами, відповідно до умов договору та станом на 01.04.2015 р. має зазначену в позові заборгованість. (а. с. 2, 3).

В подальшому позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій в якості дати укладання спірного договору вказав - 29.05.2008 р., а в якості суми, яка підлягає стягненню - 20 372,95 доларів США та 250 грн. - штрафу. (а. с. 50 - 52).

02.11.2015 р. позивач в черговий раз уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором від 30.09.2008 р. № АВZ2А800006036 станом на 28.10.2015 р. у розмірі 15 867,62 долара США, що за курсом НБУ 22,86 грн. за один долар США складає 362 733,70 грн. При цьому позивач просив врахувати те, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.11.2011 р. з ОСОБА_6 на користь ПАТ ««Акцент-Банк» було стягнуто заборгованість в сумі 6 865,39 доларів США.

Розмір заборгованості банк визначив станом на 28.10.2015 р. в 21 610,19 доларів США (з яких 3 133,44 борг по кредиту, 1 703,02 борг по процентах, 2 178,45 борг по комісії, 14 595,28 борг по пені без визначення терміну її нарахування) - 6 865,39 доларів США (стягнутих рішенням суду) = 15101,60 доларів США. Також зазначив, що стягненню підлягають 10,94 доларів США - штраф (фіксована частина), 755,08 доларів США - штраф (процентна складова). А всього 15 867,62 долара США. (а. с. 59 - 61).

Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

При вирішенні спору судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та оригіналом, дослідженого в апеляційній інстанції спірного договору, що 29 травня 2008 р., а не як зазначено в позові 30.09.2008 р., між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_6 був укладений кредитно-заставний договір за № ABZ2A800006036. (а. с. 7 - 11).

Відповідно до даного договору банк надав відповідачу ОСОБА_6 кредит в розмірі 8 067,90 доларів США, з процентною ставкою річних 16, 92 % на термін до 29 травня 2013 р., дата погашення 28.05.2013 р. - стаття 16 договору, п. 16.1.5.

Згідно п.5.3.6 договору банк має право здійснювати відступлення права вимоги будь-якій третій особі, письмово повідомивши про даний факт позивальника після такого відступлення, та у зв'язку з цим передавати будь-які документи та розкривати будь-яку інформацію необхідному колу суб'єктів щодо позичальника, у тому числі таку, що становить банківську таємницю.

Пунктом 9.1.12 договору передбачено, що на предмет застави може бути звернено стягнення на підставах, передбачених чинним законодавством.

При цьому у відповідності до п. 12.2 сторонами погодили позасудове звернення стягнення на предмет застави.

Пунктом 13.11 даного договору було визначено, що сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у п'ять років. (а. с. 7 - 11).

Викладене свідчить про те, що сторони кредитного договору досягли згоди щодо позасудового звернення стягнення на предмет застави, відступлення права вимоги будь-якій третій особі та про збільшення позовної давності за всіма вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам ст. 6 і ч. 1 ст. 259 ЦК України, тому, враховуючи заявлені вимоги, стягнення пені можливе в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі.

Предметом застави укладеного між сторонами договору виступив автомобіль RENAULT модель Сlio Symbol № кузова НОМЕР_1, 2003 р. випуску.

Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п. 3.3 кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, який відкрито відповідно до п. 16.4 даного кредитного договору.

Кредит надавався відповідними частинами, так 7 825,90 доларів США надавалася з метою придбання позичальником автомобіля; 7,22 доларів США - оплата коштів за реєстрацію предмета застави в Державному Реєстрі; 234,78 доларів США - надавалися з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що оплачується в момент видачі кредиту.

Пунктом 16.6 приведеного договору було визначено, що щомісячно в період сплати позичальник зобов'язаний сплатити щомісячні платежі в розмірі 249,59 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування ним.

Додатком до кредитного договору № 2, також, визначено загальну вартість кредиту - 8 067,90 доларів США, щомісячні платежі та реальну процентну ставку по договору. ( а. с. 11 зворотня сторона,126).

Перерахування кредитором коштів у розмірі 7 825,90 доларів США на поточний рахунок позичальника підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_6 (а. с. 130).

З банківської ліцензії № 16, зареєстрованої Національним Банком України 30 жовтня 1992 р. за номером 127 вбачається, що вона була видана ПАТ «Акцент-Банк» на право здійснювати банківські операції визначені ч. 1 та п. 5-11 ч. 2 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» з 09 жовтня 2009 р. (а. с. 15).

Згідно до дозволу № 16-3 виданого ПАТ «Акцент-Банк» вбачається, що зазначений банк мав право на здійснення операцій, визначених п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» з 09 жовтня 2009 р., згідно з додатком до цього дозволу. (а. с. 16 -17).

Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Відповідачем були порушені умови спірного договору, у зв'язку з чим автомобіль марки RENAULT модель Сlio Symbol № кузова НОМЕР_1, як предмет застави, був реалізований в позасудовому порядку 11 вересня 2009 р. за вартістю 41 000 грн., що вбачається з листа ПАТ «Акцент-Банк» від 17.08.2011 р. адресованого ОСОБА_6 (а. с. 38).

При цьому, згідно до акту передачі автомобіля, відповідач передав його саме ПАТ КБ «ПриватБанк».

Дії стосовно позасудового звернення стягнення на автомобіль ОСОБА_6 не оскаржувались.

Викладене свідчить про те, що ще в 2009 р. відповідачу достеменно було відомо про відступлення права вимоги третій особі - ПАТ КБ «ПриватБанк».

Також, встановлено, що заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 грудня 2011 р. у справі № 2-3705/11 було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», саме як кредитора та сторони договору, до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ABZ2A800006036 від 29 травня 2008 р. станом на 17 серпня 2011 р. в загальній сумі 6 865,39 дол. США, а також стягнуто з ОСОБА_6 на користь банку судові витрати по сплаті судового збору в сумі 547,17 грн. та 120,0 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи.

При цьому, зі змісту рішення суду та відповідної позовної заяви, з якою ПАТ КБ «Приватбанк» 29.08.2011 р. звернувся до суду, вбачається, що станом на 17.08.2011 р. заборгованість в сумі 6 865,39 дол. США, складалась з наступних складових: 3 133,44 доларів США - заборгованість по кредиту, 1 102,87 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 113,43 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 1 158,85 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором, штрафи 31,37 - доларів США (фіксована частина), 325,43 доларів США - штраф (процентна ставка). (а. с. 52, 56, 57).

Матеріали, дослідженої в апеляційній інстанції, цивільної справи № 2-3705/11 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ABZ2A800006036 від 29 травня 2008 р. містять копію спірного кредитного договору укладеного між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_6, і свідчать про те, що він був обізнаний з вимогами банку до нього, що вбачається з повідомлення про вручення йому поштового відправлення. Копія заочного рішення, відповідно до супровідного листа, направлялась відповідачу та також була ним отримана 07.08.2013 р., згідно до поданої заяви. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.10.2013 р., за результатами розгляду, заява про перегляд заочного рішення залишена без задоволення. В загальному порядку ОСОБА_6 приведене рішення не оскаржувалось.

При цьому матеріали даної справи не містять будь-яких належних доказів щодо добровільного виконання наведеного судового рішення відповідачем так і результатів такого виконання на підставі виконавчого листа № 2- 3705 виданого 11.01.2012 р.

На ряду з викладеним судом встановлено, що відповідно до наданого позивачем договору № 1.07 надання послуг (аутсорсинг) від 01 листопада 2007 р., укладеного між ЗАТ «Акцент-Банк» (замовник) і ЗАТ «Приватбанк» ( виконавець) та Додаткової угоди № 1 до вказаного договору № 1.07 від 01 листопада 2007 р. від 26.12.2007 р., зокрема згідно до п.1.4 якої в число послуг замовника, передбачених п.1.1 даного договору включено надання виконавцем замовнику послуг по стягненню заборгованості з боржників замовника, а саме, здійснення від свого імені або від імені замовника дій, направлених на погашення заборгованості, які виникли на основі кредитних договорів, стороною в яких являється замовник, у зв'язку з чим представляти інтереси замовника в судах всіх інстанцій з правами, які надані відповідним законодавством позивачу, в тому числі права подачі позову, видачі наказу, зміни предмету та підстав позову, і таке інше.

При цьому зазначено, що замовник видає виконавцю довіреність в якій детально відображено зміст повноважень і виконуваних виконавцем від імені замовника юридичних дій.

На розсуд виконавця стягнення заборгованості з боржників замовника здійснюється в його інтересах як від його імені, так і від імені виконавця, при цьому у випадку стягнення виконавцем у ході виконання даного договору з боржників замовника заборгованості, все отримане (як на добровільній основі, так і по судовим рішенням і в ході виконавчого провадження) підлягає передачі замовнику. (а. с. 67 - 70).

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку, що ПАТ КБ «Приватбанк», виходячи з договору аутсорсингу від 01 листопада 2007 р., та будучи виконавцем послуг по стягненню заборгованості з боржників, звернувшись до суду про стягнення заборгованості, що утворилася з підстав неналежного виконання укладеного між ПАТ «Акцент-Банк» і ОСОБА_6 кредитно-заставного договору за № ABZ2A800006036 від 29 травня 2008 р., в позовній заяві послався, як на ст. 590 ЦК України так і на ст. 1054 ЦК України та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, згідно з якою кредитор, в разі порушення позичальником зобов'язання повернення чергової частини суму кредиту, має право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно з ч.1 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

З викладеного слідує, що звернення із вище вказаним позовом є фактичною зміною умови договору, що укладався.

Застосувавши до спірних правовідносин фактично ч. 3 ст. 551 ЦК України, проте помилково зазначивши ч. 4, суд першої інстанції, виходив із того, що розмір пені слід зменшити, так як він значно перевищує розмір завданих збитків (15 867,62 - 5 000 доларів США).

За положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що за змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про зменшення пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами саме до розміру суми основного боргу за кредитом, тобто до 3 133,44 доларів США.

Крім того, вирішуючи спір суд першої інстанції, у порушення норм матеріального права, дійшов висновку про стягнення пені в іноземній валюті - доларах США.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3 ст. 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 р. N 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Враховуючи викладене, зокрема те, що, ОСОБА_6 відповідачем спірний договір не оспорювався, відповідно до його умов, ПАТ «Акцент-Банк» мав право відступити права вимоги будь-якій третій особі, що на підставі договору аутсорсингу і було зроблено, шляхом надання (відступлення) права вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», з чим був обізнаний і відповідач, так як саме ПАТ КБ «Приватбанк» займався реалізацією заставного автомобіля та стягненням кредитної заборгованості в подальшому, звернувшись в суд з відповідним позовом у 2011 р., чим фактично змінив умови договору, те, що заборгованість по кредиту, в тому числі і стягнута на підставі судового рішення, на час розгляду даної справи, не погашена, та те, що сторонами договору був збільшений строк позовної давності до п'яти років, до суду з даним позовом позивач звернувся в межах п'ятирічного строку, а саме 20.04.2015 р., з часу ухвалення заочного рішення - 27.12.2011 р., колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення саме на користь ПАТ «Акцент-Банк» пені.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції та зменшення пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами саме до розміру суми основного боргу за кредитом, тобто до 3 133,44 доларів США та стягнення її в гривневому еквіваленті, що за курсом НБУ станом на 26.10.2016 р. становить 80 341,40 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Тому зміні підлягає і стягнутий судом судовий збір шляхом його зменшення з 3 654 грн. до 1 218 грн.

Колегія суддів приходить до висновку, що вимога апеляційної скарги щодо закриття провадження у справі на підставі п.2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України не підлягає до задоволення.

Так, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема набрало законної сили рішення суду ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи, що заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 грудня 2011 р. у справі № 2-3705/11 було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ABZ2A800006036 від 29 травня 2008 р. станом на 17 серпня 2011 р., яке на даний час не виконане, а позивачем у даній справі заявлено позовні вимоги, згідно до їх уточнення, щодо стягнення саме неустойки станом на 28.10.2015 р., які ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, оскільки у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 ЦК України), а в свою чергу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України), отже підстави, визначені п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, для закриття провадження у справі відсутні.

В іншій частині вимоги апеляційної скарги не спростовують наведених висновків, тому є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляцінй скаргу ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2016 року змінити зменшивши суму стягнутої з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк» заборгованості по кредитному договору № ABZ2A800006036 від 29 травня 2008 року, а саме пені з 10 867,62 доларів США до 3 133,44 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 80 341,40 грн. та суму судового збору з 3 654 грн. до 1 218 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :