Справа № 494/760/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2016 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Козубенко О.О.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області, третя особа: відділ Держгеокадастру у Березівському районі Одеської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

15.06.2016 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області, третя особа: відділ Держгеокадастру у Березівському районі Одеської області про визнання права власності на спадкове майно земельну ділянку. Позивач посилається на те, що 14.03.2011 року померла її мати ОСОБА_3, ще за свого життя вона склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 6.20 га, розташовану на території Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області, масив 13 ділянка №13, яка належала померлій на праві власності відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №298737, виданого 03.10.2006 року Березівської районною державною адміністрацією. Позивач зазначила, що є спадкоємицею першої черги, крім неї є ще чотири спадкоємця першої черги, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які на спадщину не претендують, та з заявами про прийняття спадщини не звертались, а також ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у задоволенні позову про встановлення нікчемності заповіту та позбавлення позивача права на спадщину було відмовлено, інших спадкоємців у померлої немає. ОСОБА_1 вказала, що звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з тим, що відсутній оригінал на право власності на вищевказану земельну ділянку. Позивач зазначила, що у відділі Держземагенства у Березівському районі Одеської області отримала лише копію вказаного Державного акту на земельну ділянку, зазначила, що іншої можливості переоформити спадщину немає. Після ознайомлення зі спадковою справою, позивач 20.09.2016 року направила уточнену позовну заяву, в якій змінила позовні вимоги, та просила визнати за нею право власності на 9/10 частки спадкового майна. Також просила залучити у якості третьої особи ОСОБА_2, оскільки вона має право на обовязкову частку у спадщині, як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця (а.с.131-133).

Ухвалою суду від 21.09.2016 року прийнято до провадження уточнену позовну заяву та залучено у якості третьої особи ОСОБА_2 (а.с.137).

У судовому засіданні 25.10.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обґрунтування зазначені у у точненій позовній заяві та просила визнати за позивачем право власності на спадкове майно, яке відкрилось після смерті її матері ОСОБА_3, померлої 14.03.2011 року, а саме: на 9/10 частки земельної ділянки площею 6,20 гектарів, розташовану на території Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області, масив 13, ділянка №13.

Представник відповідача у судове засідання 25.10.2016 року не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час,день та місце розгляду справи. Разом з цим, 21.10.2016 року подав до суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності та зазначив, що позов визнають (а.с.149).

Представник відділу Держгеокадастру у Березівському районі Одеської області у судовому засіданні позов визнав повністю, надав для огляду другий примірник оригіналу Державного акту та вказав, що уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Третя особа - ОСОБА_2 у судові засідання 11.10.2015 року та 25.10.2016 року не зявилась, хоча про день, час і місце розгляду справи повідомлена була належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення кореспонденції (а.с.141) та повістка надіслана на її адресу (а.с.148).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши думку представника відповідача, викладену в письмовій заяві від 21.10.2016 року, заслухавши пояснення представник відділу Дергеокадастру, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до частини четвертої статті 174 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено: «У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову…».

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року зі змінами та доповненнями (далі ЦК України): «Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)».

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №260984 померла 14.03.2011 року ОСОБА_3 (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про народження серії ЯВ №736866 матірю ОСОБА_7 є ОСОБА_3 (а.с.6), згідно свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_7 одружилась та змінила прізвище на «Герасимчук» ( а.с.7).

ОСОБА_1 отримала копію Державного акту на право власності на земельну ділянку, що підтверджується листом відділу Держгеокадстру у Березівському районі Одеської області від 31.12.2015 року (а.с.11).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №298737 (оригінал оглянутий у судовому засіданні) ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 6.20 га, розташовану на території Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області, масив 13 ділянка №13 (а.с.12).

Згідно довідки виданою Маринівською сільською радою від 10.03.2016 року ОСОБА_3 мала на території Маринівської сільської ради земельну ділянку 6.20 га (а.с.23).

Відповідно до заповіту складеного 11.07.2007 року, ОСОБА_3. заповіла земельну ділянку площею 6.20 га, розташовану на території Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області ОСОБА_1 (а.с.21).

Згідно копії рішення Березівського районного суду Одеської області від 19.01.2015 року, копії ухвали Апеляційного суду Одеської області від 08.10.2015 року та копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 15.02.2016 року - відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_2 про встановлення нікчемності вищевказаного заповіту та позбавлення права на спадщину ОСОБА_1 (а.с.13-20).

Відповідно до статті 1217 ЦК України: «Спадкування здійснюється за заповітом та за законом».

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №178/2011, ОСОБА_1. є спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_3

У відповідності до листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до статті 1218 ЦК України: «До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті».

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України: «Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її…Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини».

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право.

ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадкових справ, однак нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку, що підтверджується постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії від 16.12.2015 року (а.с.8).

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.

Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, договорів, укладених у порядку, встановленому законом; рішень судів, що набрали законної сили.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.

Статтею 41 ч.1, ч.4 Конституції України передбачено: «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним».

Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Вказане свідчить з того, що статтею 1241 Цивільного кодексу України передбачено право на обов'язкову частку у спадщині, а саме: « Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка) ».

Як вбачається з матеріалів справи, до нотаріальної контори звернулось пять спадкоємців. ОСОБА_2 має право на обовязкову частку у спадщині, як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця, тобто ? частку від 1/5 частки спадщини, що складає 1/10 частку земельної ділянки, що становить 0,62 га.

Таким чином, за умови прийняття ОСОБА_1 спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 у встановлений законом строк та спосіб, врахувавши обовязкову частку на спадкове майно ОСОБА_2, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права на нерухоме майно, суд доходить висновку, що уточнена позовна заява підлягає задоволенню шляхом визнання за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, яке відкрилось після смерті її матері ОСОБА_3, померлої 14.03.2011 року, а саме: на 9/10 частки земельної ділянки площею 6,20 гектарів, розташовану на території Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області, масив 13, ділянка №13 тобто на 5,58 га.

Рішення повинно відповідати вимогам статтей 213, 215 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями 10, 11, 57, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області, третя особа: відділ Держгеокадастру у Березівському районі Одеської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на спадкове майно, яке відкрилось після смерті її матері ОСОБА_3, померлої 14.03.2011 року, а саме: на 9/10 частки земельної ділянки площею 6,20 гектарів, розташовану на території Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області, масив 13, ділянка №13, яка належала померлій ОСОБА_3 на праві власності, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №298737 виданого 03.10.2006 року, тобто на 5.58 гектара.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 27.10.2016 року.

Суддя І.А. Римар