Номер провадження: 22-ц/785/7397/16
Головуючий у першій інстанції Драніков С.М.
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Сібової А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 15 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення з відповідачів на його користь кошти в сумі 519 217,57 грн., проценти за прострочку за рік в сумі 15 576,53 грн., моральну шкоду в сумі 10 000 грн. та судові витрати.

Зазначав, що 16 жовтня 2013 року він домовився з відповідачами про купівлю у них коптильного цеху, розташованого на території Маяківської сільскої ради Біляївського району Одеської області.

В рахунок сплати за коптильний цех ним ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надано аванс в сумі 23 000 доларів США, про що відповідачами надана розписка. За домовленістю між ними залишок суми у розмірі 20 000 доларів США він мав сплатити через рік після оформлення відповідачем документів на земельну ділянку на якій знаходиться цех та нотаріального оформлення договору купівлі - продажу.

Посилаючись на те, що відповідачі після спливу року не оформили цільове призначення земельної ділянки, відмовилися продавати йому цех та не повертають гроші, чим спричинили йому моральну шкоду, ОСОБА_2 просив задовольнити його вимоги.

У липні 2016 року позивач уточнив позовні вимоги, зазначивши, що вказані вище вимоги до відповідачів підтримує повністю. Проте у первинному позові він не зазначив, що ОСОБА_3 отримав від нього 09 вересня 2013 року перший авансовий платіж у сумі 2000 доларів США, а тому просив стягнути з останнього 25 000 доларів США та три відсотки річних в сумі 32 432 грн. (а.с.2,111-113).

В судовому засіданні ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 остаточно уточнив коло відповідачів у справі та визначив, що позовні вимоги заявлено лише до ОСОБА_3 (а.с.130).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 15 вересня 2016 року провадження у справі закрито на підставі п.1ч.1ст.205 ЦПК України (а.с.132-133).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу про закриття провадження в справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Неправильність ухвали суду апелянт мотивував порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст.205 ЦПК України , виходив із того, що вказані вимоги підлягають розгляду у порядку господарського судочинства, оскільки сторони є суб'єктами господарської діяльності, що підверджено витягом з реєстру та свідоцтвом про державну реєстрацію.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється за правилами іншого судочинства ( ст. 15 ч.1 п.1 ЦПК України).

У порядку господарського судочинства підлягають розгляду справи за позовами громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, і, в установленому законом порядку, набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (ст. 1 ч.1 ГПК України).

З матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно є фізичними особами-підприємцями (а.с.126-127,128).

Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2, як фізична особа, звернувся до суду з позовом до фізичних осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є подружжям, про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди., а в подальшому - лише до ОСОБА_3

Тобто, згідно змісту позовної заяви, уточнення до неї та доданих до них документів немає доказів того, що позов ОСОБА_2 пред'явлено як суб'єктом підприємницької діяльності до ОСОБА_3 як суб'єкта підприємницької діяльності.

Крім того коптильний цех на час виникнення між сторонами цивільно-правових відносин взагалі був власністю ОСОБА_3

При цьому у справі немає даних, що вказаний цех використовувався відповідачем ОСОБА_3 з метою здійснення підприємницької діяльності.

Так, із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_3 вбачається, що останньому, як фізичній особі, а не як фізичній особі-підприємцю, належить цех по переробці риби, загальною площею 518,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності, виданого 23 грудня 2013 року Реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області.

Крім того, згідно листа Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (далі - управління) від 12 квітня 2016 року, ним станом на 31 грудня 2012 року був зареєстрований державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області (комплекс будівель та споруд №1, буд.№11), від 16 лютого 2010 року за № 059 на ім'я ОСОБА_3 Інформація стосовно зміни цільового призначення зазначеної земельної ділянки в управлінні відсутня.

Зазначена інформація свідчить про те, що й державний акт на земельну ділянку (на якій розташований цех по переробці риби) був виданий ОСОБА_3 на підставі п. «а» ч.3 ст.22 ЗК України як громадянину, тобто як фізичній особі (а.с.157-158).

Із змісту розписки від 16 жовтня 2013 року про отримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від ОСОБА_2 23 000 доларів США в якості предоплати в рахунок майбутньої купівлі- продажу коптильного цеху випливає, що всі зазначені особи діяли на підставі своїх паспортів громадян України, тобто виступали як фізичні особи (а.с.7).

Зміст договору завдатку, укладеного 09 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, згідно якого останній отримав від позивача завдаток у розмірі 2 000 доларів в рахунок купівлі коптильного цеху, статус сторін не містить (а.с.114).

Суд першої інстанції вищенаведені норми законодавства не врахував, не визначив характер спору, що виник між позивачем та відповідачем, а саме, в порядку якого судочинства він повинен розглядатися судом, та дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі.

За таких обставин, постановлена у справі ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.303, п.4 ч.2 ст.307, п.4 ч.1 ст.311, ст.313, п.2 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 15 вересня 2016 року про закриття провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков