АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/6762/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1935/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Карпусь С.А., Федорової Н.О.,

секретар Бондар О.В.,

з участю прокурорів Параскевича О.Г.,

ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Першого заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави до Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області, ОСОБА_4, третя особа управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі Хмельницької області, про визнання розпорядження про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність незаконним і скасування цього розпорядження, визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 серпня 2016 року,

встановила:

У квітні 2015 року Перший заступник прокурора Хмельницької області (далі прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави до Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області (далі райдержадміністрація), ОСОБА_4, третя особа управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі Хмельницької області (далі Держгеокадастр), про визнання розпорядження про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність незаконним і скасування цього розпорядження, визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним.

Прокурор зазначив, що розпорядженням райдержадміністрації від 23 червня 2010 року № 810/10-р надано дозвіл ОСОБА_4 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності на території Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області. 6 липня 2010 року райдержадміністрація видала розпорядження № 892/10-р, яким затвердила проект землеустрою та передала земельну ділянку площею 1,5 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, у власність ОСОБА_4 На підставі цього розпорядження 14 липня 2010 року ОСОБА_4 одержала державний акт серії ЯЛ № 704816 на право власності на земельну ділянку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, він не містить обовязкових документів і відомостей, оформлений з порушенням встановленого порядку, затверджений райдержадміністрацією до прийняття та перевірки реєстратором державного реєстру земель обмінного файлу.

За таких обставин прокурор просив суд визнати розпорядження райдержадміністрації від 6 липня 2010 року № 892/10-р у частині затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки площею 1,5 га у власність ОСОБА_4 незаконним і скасувати це розпорядження, визнати державний акт серії ЯЛ № 704816 на право власності на земельну ділянку, виданий 14 липня 2010 року на імя ОСОБА_4, недійсним.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 серпня 2016 року позов задоволено, вирішено питання про розподіл судових витрат і скасування заходу забезпечення позову.

Суд виходив з того, що ОСОБА_4 набула право власності на земельну ділянку з порушенням вимог чинного законодавства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Представник райдержадміністрації ОСОБА_2 вважає апеляційну скаргу обґрунтованою.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, прокурори Параскевич О.І. та Гончар І.О. зазначили, що рішення суду є законним, а тому відсутні підстави для його скасування.

Представник Держгеокадастру, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не зявився.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі зясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін, неправильно витлумачив застосований закон (ст.ст. 118, 186-1, 196, 204 ЗК України, ст. 29 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-ІV «Про землеустрій» (далі Закон № 858-ІV)) та не дав належної оцінки дослідженим доказам (ст. 212 ЦПК України).

У звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

В силу ч. 5 ст. 88 ЦПК України має бути змінений розподіл судових витрат.

Встановлено, що розпорядженням райдержадміністрації від 23 червня 2010 року № 810/10-р надано дозвіл 11 громадянам, у тому числі ОСОБА_4, на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 20,2 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення (пасовище) на території Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

В подальшому приватне підприємство «Земельно-юридичний центр» розробило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4

6 липня 2010 року райдержадміністрація видала розпорядження № 892/10-р, яким затвердила вказаний проект землеустрою та передала безоплатно земельну ділянку площею 1,5 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, у власність ОСОБА_4

На підставі цього розпорядження 14 липня 2010 року ОСОБА_4 одержала державний акт серії ЯЛ № 704816 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :05:005:0091).

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Як передбачено ч. 1 ст. 116 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Частинами 6, 7, 8, 9 ст. 118 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновок конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, повязаних з погодженням документації із землеустрою (далі Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

У відповідності до ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що 18 червня 2010 року ОСОБА_4 подала до райдержадміністрації клопотання про безоплатну передачу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства їй у власність (а.с. 92). До клопотання вона додала графічні матеріали, на яких було зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с. 95).

Після того, як райдержадміністрація надала дозвіл ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою (а.с. 60), приватне підприємство «Земельно-юридичний центр» на замовлення останньої (а.с. 7, 8, 89, 105) виготовило цей проект.

Проект землеустрою включав текстові та графічні матеріали, що були необхідні для вирішення питання про відведення земельної ділянки. Зокрема, він містив вихідну земельно-кадастрову інформацію, пояснювальну записку щодо складу та розташування земельної ділянки, експлікації земель, акт встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), каталог координат кутів зовнішніх меж землекористування (а.с. 10, 11, 19-23, 70-80, 108-112).

1 липня 2010 року Комісія склала висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 (а.с. 16-17, 64-66), після чого райдержадміністрація прийняла рішення про передачу її останній у власність.

Прокурор обґрунтував свій позов тим, що склад, зміст, правила оформлення та затвердження проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_4 не відповідають вимогам чинного законодавства.

На підтвердження даних обставин прокурор надав суду висновок земельно-технічної експертизи від 3 березня 2015 року № 2060-2069/14-26 (а.с. 128-176).

Цей висновок експертизи є неналежним і недопустимим доказом, оскільки його одержано в кримінальному провадженні, до якого ОСОБА_4 не має будь-якого відношення, а не в даній справі. До того ж, експерт не досліджував обставини, що потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, а надав відповідь на правове питання.

В силу п. «в» ч. 1 ст. 2 Закону № 858-ІV землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.

Землеустрій проводиться в обовязковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок (п. «в» ч. 1 ст. 20 Закону № 858-ІV).

Згідно до ч. 1, п. «д» ч. 2 ст. 25 Закону № 858-ІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок є різновидом документації із землеустрою.

Відповідно до ст. 29 Закону № 858-ІV документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обовязкові положення, встановленні завданням на розробку відповідного виду документації. Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником. Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 50 Закону № 858-ІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Із положень п.п. 7, 8 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, убачається, що виконавець у встановлений договором строк розробляє проект землеустрою, який включає текстові та графічні матеріали, обовязкові положення, встановленні завданням на розроблення проекту, інші дані, необхідні для вирішення питання щодо відведення земельної ділянки. Вимоги до складу, змісту та оформлення проекту відведення земельної ділянки встановлюються нормативно-технічною документацією із землеустрою.

Як передбачено ч.ч. 1, 2, 3, 5, 7 ст. 186-1 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), для розгляду питань, повязаних з погодженням документації із землеустрою, в районах та містах обласного значення, містах Києві та Севастополі функціонують постійно діючі комісії. До повноважень Комісії належить забезпечення погодження документації із землеустрою відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. До складу Комісії входять уповноважені представники районного (міського) органу земельних ресурсів, містобудування та архітектури, природоохоронного та санітарно-епідеміологічного орану, органу охорони культурної спадщини. Документація із землеустрою, погоджена Комісією, вважається такою, що погоджена органами, представники яких входять до її складу. Підставою відмови у погодженні документації із землеустрою може бути невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Законодавство, що діяло на час передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_4 не визначало обовязковий склад документації, який включався до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадян.

Як передбачено п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 червня 1999 року за № 354/3647), яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, документи, на відсутність яких посилається прокурор (журнал польових робіт, відомості про обчислення площі земельної ділянки, відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки, креслення перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість), експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем), були обовязковими елементами Технічної документації зі складання державного акта на право власності або на право постійного користування земельною ділянкою.

Разом із тим, сторони не надали суду цієї документації, яка мала розроблятися землевпорядною організацію після прийняття органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування рішення про передачу земельної ділянки у власність громадянина.

Частина вказаних документів була визначена як обовязкова складова проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки згідно зі ст. 50 Закону № 858-ІV в редакції Закону України від 2 жовтня 2012 року № 5395-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України що вдосконалення процедури відведення земельних ділянок та зміни їх цільового призначення», що набрав чинності лише 7 грудня 2012 року.

В свою чергу, норми ст.ст. 196, 204 ЗК України не визначають структуру, зміст і правила оформлення вихідної земельно-кадастрової документації та форми державної статистичної звітності № 6-зем.

Не можна погодитися з доводами прокурора й про те, що затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 відбулося з порушенням Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 2 липня 2003 року № 174 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 липня 2003 року за № 641/7962).

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 204 ЗК України порядок ведення державного земельного кадастру встановлюється законом.

Указаний Тимчасовий порядок є підзаконним нормативним актом, до того ж, рішенням Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 18 квітня 2007 року № 35 його дію було зупинено з тих підстав, що Державний комітет України по земельних ресурсах не наділений повноваженнями прийняття порядку ведення державного реєстру земель.

Таким чином, досліджені судом докази достовірно не вказують на те, що ОСОБА_4 набула право власності на земельну ділянку з порушенням вимог закону, зокрема ст.ст. 118, 186-1 ЗК України, ст. 29 Закону № 858-ІV.

Висновок суду першої інстанції не відповідає закону та матеріалам справи. Позов прокурора є безпідставним і необґрунтованим, отже він не підлягає задоволенню.

Разом із тим, твердження ОСОБА_4 про те, що прокурор не обґрунтував підстав для звернення до суду з позовом в інтересах держави є помилковими.

Частиною 1 статті 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 121 Конституції України (в редакції на час звернення прокурора з позовом до суду) однією з функцій прокуратури України, яка становить єдину систему, є представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 36-1 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру», який був чинним на час звернення прокурора з позовом до суду, представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Як передбачено ч. 2 ст. 45 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 під представництвом прокуратурою інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави з урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним судженням, у звязку з чим прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство підставу позову, та зазначає, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно положень Закону України від 19 червня 2003 року № 963-ІV «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 459/2011, Державна інспекція сільського господарства України (Держсільгоспінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, на яких покладено функції здійснення контролю за використанням та охороною земель. Разом із тим ці норми не передбачають повноважень Держсільгоспінспекції України щодо звернення до суду з відповідними позовами.

Звертаючись до суду з позовом на захист інтересів держави, прокурор визначив Держсільгоспінспекцію як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, і вказав, що Держсільгоспінспекція не наділена повноваженнями на звернення до суду з таким позовом. При цьому прокурор обґрунтував вимоги тим, що спірна земельна ділянка неправомірно вибула з відання держави.

Оскільки позов прокурора не підлягає задоволенню, то в силу ст. 88 ЦПК України на відповідачів не можуть бути покладені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові Першого заступника прокурора Хмельницької області відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий/підпис/ОСОБА_5

Судді: /підпис/ОСОБА_6

/підпис/ОСОБА_7

Копія вірна. Суддя апеляційного суду О.І.Ярмолюк

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 47