Справа № 573/1694/16-ц
Номер провадження 2/573/660/16
РІШЕННЯ

іменем України

01 листопада 2016 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Кліщ О.В.

за участю секретаря: Ольховик А.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, треті особи: Улянівська державна нотаріальна контора Білопільського району Сумської області, відділ Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області, про визнання права власності на земельну ділянку (пай) у порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

30 серпня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона з 1961 року проживала разом з ОСОБА_2 до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 вели спільне господарство, що підтверджено рішенням Білопільського районного суду від 07 липня 2016 року. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 3,115 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, що належала останній на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1. Позивачка вступила у фактичне управління спадковим майном шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на час смерті, однак отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном вона не може у зв'язку з тим, що оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку втрачений. Посилаючись на викладені вище обставини, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності порядку спадкування за законом після ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на земельну ділянку, площею 3,115 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник за довіреністю ОСОБА_3 не з'явилися, представник за довіреністю ОСОБА_3 надала суду письмову заяву про те, що заявлений позов підтримує, просить розглянути справу без її участі.

Представник відповідача - Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився, просили розглянути справу без участі представника сільради, проти позову не заперечують.

Представники третіх осіб - Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області та відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області у судове засідання також не з'явились, надавши письмові заяви про розгляд справи без участі представників.

У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Зокрема, суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 86 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, який діяв на час смерті спадкодавця - ОСОБА_1, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно ст. 527 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Зокрема п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року зазначено, що цивільні правовідносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що правила книги 6 Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а. с. 7).

Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого Верхосульською сільською радою на підставі розпорядження голови Білопільської РДА від 19 березня 2002 року за № 90, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 824, ОСОБА_2 на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, загальною площею 3,115 гектарів ріллі (а. с. 5).

Зі звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки вбачається, що станом на 22 серпня 2016 року оціночна вартість об'єкта оцінки - земельної ділянки, площею 3,115 га. ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Верхосульської сільської ради, складає 77 200 грн. (а. с. 8-19).

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 07 липня 2016 року встановлено юридичний факт постійного проживання однією сім'єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Верхосулка Білопільського району Сумської області, у період з 1961 року і до дня смерті ОСОБА_2, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 6).

У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру Улянівської державної нотаріальної контори Сумської області спадкова справа після ОСОБА_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 держнотконторою не заводилась (а. с. 37,38).

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та визнати за нею право власності на вищевказану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області в порядку спадкування за законом після ОСОБА_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 86, 524, 525, 527, 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), ст.ст. 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1264, 1268 ЦК України, ст. 81 ЗК України, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, треті особи: Улянівська державна нотаріальна контора Білопільського району Сумської області, відділ Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області, про визнання права власності на земельну ділянку (пай) у порядку спадкування за законом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування після ОСОБА_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на земельну ділянку, загальною площею 3,115 гектарів ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого Верхосульською сільською радою на підставі розпорядження голови Білопільської РДА від 19 березня 2002 року за № 90, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 824.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :