Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради до Сумського міського голови Лисенка ОлександраМиколайовича, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про відшкодування шкоди за касаційною скаргою Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на рішення апеляційного суду Сумської області від 22 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради (далі - Департамент) звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що Сумським міським головою ЛисенкомО.М. були прийняті розпорядження про звільнення ОСОБА_7 з посади директора Департаменту та розпорядження про звільнення ОСОБА_8 із посади заступника директора. У судовому порядку вказані розпорядження визнано незаконними та стягнуто із Департаменту на користь незаконно звільнених ОСОБА_7 й ОСОБА_8 середній заробіток за час вимушеного прогулу на загальну суму 51 344 грн 68 коп. Рішення судів про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу виконані Департаментом.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути із Сумського міського голови Лисенка О.М. завдану у зв'язку з цим матеріальну шкоду у порядку ст. 237 КЗпП України у розмірі 51 344 грн 68 коп.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 січня 2016 року позов Департаменту задоволено. Стягнуто із Сумського міського голови Лисенка О.М. на користь Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради матеріальну шкоду у розмірі 51 344 грн 68 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 22 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову Департаменту.

У касаційній скарзі Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що розпорядженням міського голови м. Суми від 06 лютого 2014 року № 57-к на посаду директора Департаменту містобудування та земельних відносин Сумськоїміської ради було призначено ОСОБА_7, а на посаду заступника директора цього Департаменту - начальника управління архітектури та містобудування головного архітектора - ОСОБА_8

Відповідно до розпорядження міського голови м. Суми від 14 квітня 2015 року № 149-к, ОСОБА_7 було звільнено з посади директора Департаменту з 14 квітня 2015 року згідно з п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, тобто за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, а саме: надання містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок по вул. Черепіна 1/2 та 1/3 в м. Суми під будівництво торгового комплексу ТОВ «Епіцентр» з порушенням Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Мінрегіонбуду від 07 липня 2011 року № 109.

Постановою Сумського районного суду Сумської області від 02 жовтня 2015 року визнано протиправним та скасовано розпорядження Сумського міського голови від 14 квітня 2015 року № 149-к «Про звільнення ОСОБА_7.»;поновлено його на роботі на посаді директора Департаменту з 14 квітня 2015 року і в цій частині постанову суду звернуто до негайного виконання. Стягнуто з Департаменту на користь ОСОБА_7 заробітну плату за весь час вимушеного прогулу починаючи з 14 квітня 2015 року по дату фактичного поновлення на роботі на вказаній посаді і в цій частині постанову суду звернуто до негайного виконання в розмірі виплати за один місяць (а.с. 59-62).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року вищевказану постанову місцевого суду змінено в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнуто з Департаменту на користь ОСОБА_7середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 14 квітня 2015 року по 28 травня 2015 року включно в розмірі 5 757 грн 12 коп. В іншій частині постанову Сумського районного суду Сумської області від 02 жовтня 2015 року залишено без змін (а. с. 63-69).

29 травня 2015 року Сумський міський голова Лисенко О.М. видав розпорядження № 207-к, яким звільнив ОСОБА_7 з посади директора Департаменту з 14 квітня 2015 року за прогул без поважних причин за період з 14 квітня 2015 року по 29 травня 2015 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а. с. 35).

Постановою Сумського районного суду Сумської області від 21 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року, визнано протиправним та скасовано розпорядження Сумського міського голови від 29 травня 2015 року № 207-к «Про звільнення ОСОБА_7.»; поновлено ОСОБА_7 на роботі на посаді директора Департаменту з 29 травня 2015 року і в цій частині постанову суду звернуто до негайного виконання. Стягнуто з Департаменту на користь ОСОБА_7 заробітну плату за весь час вимушеного прогулу починаючи з 29 травня 2015 року по дату фактичного поновлення на роботі в посаді директора Департаменту і в цій частині постанову суду звернуто до негайного виконання в розмірі виплати за один місяць (а. с.47-49, 51-58).

Розпорядженням міського голови м. Суми від 30 липня 2015 року № 307-к поновлено ОСОБА_7на посаді директора Департаменту з 29 травня 2015 року (а. с. 36). Під час виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_7 на роботі Департаментом йому була нарахована та виплачена середня заробітна плата за час вимушеного прогулу в сумі 16 928 грн 37 коп., що підтверджується довідкою від 20 січня 2016 року № 57/06.01-20 та копіями платіжних доручень (а. с. 98, 99-113).

Розпорядженням міського голови м. Суми від 24 липня 2015 року № 294-к було звільнено ОСОБА_8 з посади заступника директора Департаменту з 24 липня 2015 року згідно з п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, тобто за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, а саме: невжиття заходів щодо недопущення видачі містобудівних умов та обмежень неповноважною особою та неповідомлення міського голови про зазначені факти.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 13 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року, визнано протиправним та скасовано розпорядження Сумського міського голови від 24 липня 2015 року № 294-к «Про звільнення ОСОБА_8.»; поновлено ОСОБА_8 на роботі на посаді заступника директора Департаменту - начальника управління архітектури та містобудування - головного архітектора з 25 липня 2015 року і в цій частині постанову суду звернуто до негайного виконання. Стягнуто з Департаменту на користь ОСОБА_8 заробітну плату за весь час вимушеного прогулу починаючи з 25 липня 2015 року по дату фактичного поновлення на роботі на посаді заступника директора Департаменту - начальника управління архітектури та містобудування - головного архітектора і в цій частині постанову суду звернуто до негайного виконання в розмірі виплати за один місяць (а. с.40-42, 43-46).

Розпорядженням міського голови м. Суми від 19 жовтня 2015 року № 404-к було поновлено ОСОБА_8 на посаді заступника директора Департаменту - начальника управління архітектури та містобудування - головного архітектора Сумської міської ради з 25 липня 2015 року (а. с. 38).

Під час виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_8 на роботі Департаментом йому була нарахована та виплачена середня заробітна плата за час вимушеного прогулу у сумі 34 416 грн 29 коп., що підтверджується довідкою від 20 січня 2016 року № 58/06.01-20 та копіями платіжних доручень (а. с. 94, 95-97).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що постановами адміністративних судів, що набрали законної сили та згідно вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України мають преюдиційне значення, встановлено вину відповідача у незаконному звільненні ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що відповідно до ст. 237 КЗпП України покладає на Сумського міського голову як на службову особу, винну в незаконному звільненні працівників, обов'язок відшкодувати шкоду, заподіяну позивачу у зв'язку з оплатою цим працівникам часу вимушеного прогулу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач не довів, що внаслідок поновлення третіх осіб на роботі у зв'язку з оплатою цим працівникам часу вимушеного прогулу за рахунок коштів місцевого бюджету м. Суми була заподіяна шкода. Відповідно до кошторису на 2015 рік Департаменту містобудування та земельних відносин були надані кошти з місцевого бюджету на оплату праці, у тому числі на виплату заробітної плати директору та його заступнику, яка і була сплачена ОСОБА_9 та ОСОБА_8 після їх поновлення. Виходячи з даних відповідних звітів за бюджетними коштами, заборгованість із виділених позивачу коштів на кінець звітного періоду була відсутня. Таким чином, позивачем не надано доказів щодо заподіяння йому шкоди від сплати третім особам заробітної плати за час їх вимушеного прогулу, так як виплати здійснені в межах затверджених бюджетних призначень, тому його вимоги можна вважати, як пред'явлені неналежним позивачем, оскільки позивач не довів, що його права та законні інтереси були порушені відповідачем за вказаних у позові обставин.

Із висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Статтею 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Згідно положень ст. 24 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», матеріальна шкода, завдана територіальній громаді незаконними рішеннями сільських, селищних, міських голів, голів районних у місті, районних та обласних рад, їх заступників, керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів місцевого самоврядування, діями чи бездіяльністю посадових осіб місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок місцевого бюджету в порядку, встановленому законом. Сільські, селищні, міські, районні у місті, районні та обласні ради, сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної та обласної ради мають право зворотної вимоги (регресу) до посадової особи місцевого самоврядування, яка заподіяла шкоду територіальній громаді, у розмірах і порядку, визначених законами України та статутами територіальних громад, прийнятими відповідно до законів України.

За змістом ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами.

У ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

Згідно з п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 11 листопада 1992 року (з подальшими змінами) при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, виконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п. 8 ст. 134 та нової редакції ст. 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29 грудня 1992 року (з подальшими змінами), застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

З урахуванням викладеного, обов'язок службової особи, передбачений ст. 237 КЗпП України, у тому числі й сільського голови, покладається за обставин, якщо проведене службовою особою звільнення працівника відбулося із порушенням закону, а не лише у разі, коли в установі (сільській раді) відсутні вільні кошти із фонду оплати праці для оплати незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу.

Фактичні обставини звільнення Сумським міським головою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із порушенням закону встановлено постановою Сумського районного суду Сумської області від 02 жовтня 2015 року, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року, постановою Сумського районного суду Сумської області від 21 липня 2015 року та постановою Зарічного районного суду м. Суми від 13 жовтня 2015 року.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин висновки апеляційного суду про вирішення справи не ґрунтуються на правильному застосуванні положень ст. 237 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», ст. ст. 74, 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а тому ухвалене ним рішення підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції згідно ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 22 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик