УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державної установи «Інститут медичної радіології імені С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України», треті особи: Національна академія медичних наук України, директор Державної установи «Інститут медичної радіології імені С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України» ОСОБА_6, про визнання незаконним та скасування рішення і зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення розширеної вченої ради державної установи «Інститут медичної радіології імені С.П.Григорєва Національної академії медичних наук України» (далі - Інститут) від 29 квітня 2013 року про надання підтримки професору ОСОБА_6 при розгляді його кандидатури на посаду директора цієї державної установи;

- зобов'язати Інститут повторно обговорити на засіданні розширеної вченої ради кандидатури на посаду директора Інституту згідно з об'явою Президії Національної академії медичних наук України (далі - НАМН України) від 09 листопада 2011 року з урахуванням усіх кандидатів від Інституту, якими було подано відповідні документи, у тому числі і його.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що 09 листопада 2011 року Президія Національної академії медичних наук України розмістила на своєму офіційному сайті рішення про проведення виборів керівника Інституту, а згідно з діючим на той час порядком його та ОСОБА_7 було висунуто як кандидатів на посаду керівника Інституту, проте на засіданні розширеної вченої ради Інституту 29 квітня 2013 року з невідомих причин раніше висунуті кандидатури не обговорювалися, а розглядалася лише одна кандидатура на посаду керівника Інституту ОСОБА_6

Посилаючись на те, що його було незаконно позбавлено можливості прийняти участь у конкурсі на посаду керівника Інституту, а також було порушено сам порядок обрання керівника і кандидатура ОСОБА_6 не відповідала кваліфікаційним вимогам, які передбачені для посади директорів, оскільки він не мав спеціальності за напрямом «радіологія», тобто не мав спеціалізації за основним напрямом діяльності Інституту, у нього відсутня спеціалізація з «організації і управління охороною здоров'я», а також стаж роботи на керівній спеціальності не менше 5 років, ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї директора державної установи «Інститут медичної радіології імені С.П.Григорєва Національної академії медичних наук України» ОСОБА_6, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 09 вересня 2011 року листом НАМН України повідомлено ОСОБА_4 про те, що у зв'язку із внесенням змін до Статуту академії, після закінчення терміну дії укладеного з ним контракту, він подовжений не буде, у зв'язку із проведенням виборів на посаду директора цієї наукової установи, оголошення про які буде розміщено на офіційному сайті НАМН України (а. с. 79, т. 1).

У листопаді 2011 року на офіційному сайті НАМН України було оголошено рішення про проведення виборів керівника Інституту, а 16 листопада 2011 року на засіданні Вченої ради Інституту були обговорені кандидатури від трудового колективу, які пропонувалися для участі у виборах директора, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а. с. 7, т. 1).

10 січня 2013 року ОСОБА_4 була подана заява про звільнення з посади директора Інституту з 16 січня 2013 року за згодою сторін (а. с. 94, т. 1).

Наказом НАМН України від 11 січня 2013 року достроково припинено строк дії контракту від 20 жовтня 2000 року №25 та звільнено ОСОБА_4 з займаної посади 15 січня 2013 року (а. с. 92, т. 1).

Відповідно до п. 1 Положення про порядок обрання науковими радами НАМН України на посаду керівника наукової установи Національної академії медичних наук України, затвердженого постановою Президії НАМН України від 19 липня 2011 року, вибори керівника наукової установи проводяться при закінченні строку його повноважень або звільненні з посади з інших причин, при реорганізації або створенні наукової установи.

Пунктами 4, 5 Положення також встановлено, що керівництво Наукової ради НАМН України розглядає подання на всіх кандидатів, що були висунуті, отримує від них згоду на участь у виборах на посаду керівника установи, а також документи, що є необхідними для проведення конкурсу. Документи, що надійшли від претендентів, Наукова рада НАМН України надсилає до відповідної наукової установи не пізніше, ніж за 20 днів до виборів, для розгляду на засіданні розширеної вченої ради наукової установи (а. с. 12-13, т. 1).

26 лютого 2013 року Інститутом були отримані документи ОСОБА_6, кандидатуру якого запропоновано для участі у виборах на посаду директора Інституту для проведення засідання розширеної вченої ради Інституту.

29 квітня 2013 року на засіданні розширеної Вченої ради Інституту обговорювалася лише одна кандидатура на посаду директора Інституту - ОСОБА_6, оскільки інші кандидати не подали заяв про свою згоду на участь у виборах на посаду керівника (а. с. 130, т. 1).

Згідно з копії протоколу № 51 засідання Наукової ради від 18 червня 2013 року з теоретичної та профілактичної медицини при Президії НАМН України вирішено за результатами таємного голосування, відповідно до Статуту НАМН України та Положення про порядок обрання Науковими радами НАМН України на посаду керівника наукової установи НАМН (Постанова Президії НАМН від 19 липня 2011 року № 16/2) обрати професора ОСОБА_6 на посаду директора Інституту (а. с. 112, т. 1).

Зважаючи на вищевикладене суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права та Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», які їх регулюють, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

При цьому апеляційним судом враховано, що на зазначених вище засіданнях був присутній ОСОБА_4 та задавав питання ОСОБА_6, брав участь у голосуванні і не заявляв про порушення своїх будь-яких прав щодо участі його у конкурсі на обрання директора наукової установи, що підтверджується протоколом засідання розширеної ради Інституту від 29 квітня 2013 року та протоколом засідання від 18 червня 2013 року № 51 Наукової ради з теоретичної та профілактичної медицини при Президії НАМН України (а. с. 112-137, т. 1).

Крім того комісією НАМН України з приводу дотримання норм чинного законодавства при звільненні з посади директора Інституту ОСОБА_4 та призначення на цю посаду ОСОБА_6 раніше вже здійснювалась перевірка, відповідно до Наказу НАМН України від 09 липня 2014 року № 59, за результатами якої порушення порядку звільнення та призначення директорів з боку НАМН України виявлено не було (а. с. 138-141, т. 1).

Таким чином докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В.Попович