Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ОСОБА_5 про розірвання договорів про іпотеку та поруку, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», в інтересах якого діє Харинська Даря Сергіївна, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом, у якому просила розірвати іпотечний договір, укладений між ПАТ «Сведбанк» та нею, та договір поруки укладений між ПАТ «Сведбанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зі змінами та доповненнями, внесеними договором про внесення змін та доповнень від 20 березня 2009 року до договору поруки.

На обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що з серпня 2001 року перебувала з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду 24 грудня 2008 року. 28 липня 2008 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Сведбанк» правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 84 800 доларів США строком повернення до 26 липня 2018 року.

Для забезпечення виконання основного зобов'язання того ж дня між банком та ОСОБА_4 було укладено договори: іпотечний договір, згідно з яким позивач як іпотекодержатель передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 та договір поруки, відповідно до умов якого, поручитель бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням позичальника в повному обсязі цих зобов'язань.

Уже через два місяці після підписання кредитного договору, договорів про іпотеку та поруку, відповідач пішов з родини, оскільки як стало відомо пізніше, протягом року до цього моменту у нього, фактично, була друга сім'я.

Виступаючи в якості поручителя і іпотекодавця за кредитним договором, вона виходила з того, що знаходиться у шлюбно-сімейних відносинах з відповідачем, і договори укладаються в інтересах всієї сім'ї в цілому, для майбутнього благополуччя всієї сім'ї, створення матеріального базису для їх дитини, на утримання якої з того часу ОСОБА_5 не сплачує аліменти.

Вважає, що укладені договори не створюють для неї обов'язків щодо повернення кредитів, процентів за користування кредитами та підлягають розірванню на підставі ст. 652 ЦК України, оскільки позичені ОСОБА_5 грошові кошти були використані ним самостійно в особистих інтересах, а не в інтересах сім'ї.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року, позов задоволено.

Розірвано іпотечний договір від 28 серпня 2008 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4

Розірвано договір поруки від 28 серпня 2008 року, укладений між ПАТ «Сведбанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зі змінами та доповненнями, внесеними договором про внесення змін та доповнень № 1 від 20 березня 2009 року до договору поруки.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», в інтересах якого діє Харинська Д.С., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2001 року по 24 грудня 2008 року.

28 липня 2008 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Сведбанк» правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 84 800 доларів США строком повернення до 26 липня 2018 року. Для забезпечення виконання основного зобов'язання того ж дня між банком та ОСОБА_4 було укладено два договори: іпотечний договір, згідно з яким позивач як іпотекодержатель передала в іпотеку банку належну їй на праві власності АДРЕСА_1, та договір поруки.

20 березня 2009 року в кредитний договір та договір поруки були внесені зміни та доповнення, а саме, строк дії кредитної лінії було продовжено до 26 липня 2023 року.

У 2008 році ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_4, який відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 24 грудня 2008 року було розірвано.

Вказаним рішенням установлено, що шлюб між сторонами продовжує існувати формально, позивач створив нову сім'ю. Крім того, у 2009 році він звертався до суду з позовом про поділ спільного майна, в якому просив визнати право власності на майнові обв'язки по кредитах ПАТ «Сведбанк» у розмірі 50% за кожним з подружжя, проте у задоволенні даного позову ОСОБА_5 було відмовлено.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15 та договір про відступлення права за кредитними та іпотечними договорами (п.п. 1.1 та 1.2 Договору).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку щодо розірвання іпотечного договору та договору поруки, так як позивач довів наявність підстав, передбачених ч. 2ст. 652 ЦК України, оскільки у момент укладання вказаних договорів ОСОБА_4 не було відомо, що у ОСОБА_5 був намір та бажання розірвати з нею шлюб, на що вона не могла вплинути та усунути такі обставини, крім того ОСОБА_5 не заперечував того факту, що кредитні кошти він використав не в інтересах сім'ї з ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, тому касаційна скарга ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», в інтересах якого діє Харинська Д.С., підлягає відхиленню, а оскаржувані судові рішення - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», в інтересах якого діє Харинська Даря Сергіївна, відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова С.О. Карпенко