УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія «Фортуна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансової допомоги, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія «Фортуна» (далі - ТОВ Компанія «Фортуна») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 26 травня 2015 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір про надання фінансової допомоги на зворотній основі, відповідно до якого позивач надав відповідачу кошти у розмірі 65 058 900 грн.

У строк, встановлений п. 4.1 договору відповідач не повернув надану фінансову допомогу, тому ТОВ Компанія «Фортуна» просило суд стягнути з відповідача 65 058 900 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2016 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ Компанія «Фортуна» заборгованість за договором про надання фінансової допомоги на зворотній основі у розмірі 65 058 900 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 26 травня 2015 року між ТОВ Компанія «Фортуна» та ОСОБА_4 укладено договір про надання фінансової допомоги на зворотній основі, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 65 058 900 грн.

Зазначені обставини підтверджуються платіжним дорученням від 27 травня 2015 року № 335, згідно з яким ОСОБА_4 на свій рахунок у Публічному акціонерному товаристві «Український Професійний Банк» (далі - ПАТ «УПФ») отримав від позивача грошові кошти у розмірі 65 058 900 грн.

З довідки ПАТ «УПФ» від 05 лютого 2016 року вбачається, що грошові кошти у розмірі 65 058 900 грн 27 травня 2015 року перераховані з поточного рахунку ТОВ Компанія «Фортуна» № НОМЕР_1 на поточний рахунок № НОМЕР_2, відкритий ОСОБА_4 (а. с. 35).

Відповідно до п. 4.1 договору фінансова допомога була надана відповідачу строком на шість календарних місяців, з кінцевим терміном повернення до 30 листопада 2015 року.

Згідно із п. 5.1 договору відповідач зобов'язався повернути фінансову допомогу у розмірі 65 058 900 грн у строк, встановлений у п. 4.1.

Згідно з п. 5.2 договору повернення фінансової допомоги відбувається шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок позивача в АТ «НК Банк», яка за п. 5.3 договору вважається повернутою з моменту зарахування грошових коштів на рахунок.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки належних та допустимих доказів в силу вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України на підтвердження того, що відповідач виконав свої зобов'язання за договором про надання фінансової допомоги на зворотній основі від 26 травня 2015 року не надано, заборгованість у розмірі 65 058 900 грн має бути стягнута з відповідача, про що правильно вказали суди попередніх інстанцій.

Доводи відповідача про те, що провадження у справі мало бути зупинено судом першої інстанції з підстав розгляду Дніпровським районним судом м. Києва справи № 755/4352/16-ц за позовом дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_7 про визнання недійсним договору про надання фінансової допомоги на зворотній основі від 26 травня 2015 року не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано вказав про відсутність підстав для зупинення провадження у справі відповідно до вимог ст. 201 ЦПК України та п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

Доказів про задоволення судом позову ОСОБА_7 ні матеріали справи ні касаційна скарга не містять.

Щодо доводів відповідача про те, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволені його клопотання про призначення експертизи, то вони також не можуть бути взяті до уваги, оскільки згідно з ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. У суді першої інстанції клопотання про призначення судової експертизи не заявлялося і відповідачем не наведено поважних причини неможливості звернення з відповідним клопотанням.

Суди обґрунтовано задовольнили позов. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. Ступак О.В.