Справа № 361/2429/16-ц Головуючий у І інстанції Білик Г. О.
Провадження № 22-ц/780/5018/16 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 26 10.10.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

10 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря - Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітня 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, відповідно до укладеного договору від 24 січня 2011 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку НОМЕР_1 «Універсальна 55 днів» зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - січень 2014 року. Зазначав, що ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складають між ним і банком договір.

У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31 січня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 14 095 грн. 40 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 1 446 грн. 86 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 8 801 грн. 14 коп., пені у розмірі 2 700 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 647 грн. 40 коп. З наведених підстав позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у вказаному вище розмірі.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2015 року в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із його недоведеності. Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано належних доказів отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором та платіжної картки, а розрахунок заборгованості, що наданий позивачем, складений та підписаний невідомою особою, а тому не є належним доказом заборгованості відповідача за кредитним договором. Крім того, суд послався на те, що у наданих позивачем документах відсутні дані про встановлення строку повернення кредитних коштів. Також суд зазначив, що позивачем не надано доказів пред'явлення вимоги відповідачу про повернення кредитних коштів.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 24 січня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір шляхом приєднання (який складається із заяви відповідача, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку). Відповідно до умов цього договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4000 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5-31, 51, 61-86, 103-129).

ОСОБА_2, підписуючи 24 січня 2011 року заяву, надав свою згоду на те, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач засвідчив, що отримав повну інформацію про умови кредитування (а.с.5, 61-62, 103-104).

Крім того, про укладення договору свідчать дії сторін. Так, на виконання умов договору банком відповідачу була надана кредитна картка «Універсальна 55 днів» НОМЕР_1. При апеляційному розгляді справи відповідач вказаних обставин не заперечував.

Факт видачі банком ОСОБА_2 кредитних коштів 25 січня 2011 року та факт користування відповідачем кредитною карткою підтверджується даними виписки по картці/рахунку НОМЕР_1 за період з 25 січня 2011 року по 30 квітня 2016 року (а.с. 52-58) та долученою позивачем до апеляційної скарги виписки по картці/рахунку НОМЕР_1 за період з 25 січня 2011 року по 30 червня 2016 року (а.с.164-171), з яких вбачається, що ОСОБА_2 у вказаний період систематично користувався цією карткою та використовував кредитні кошти, надані банком.

Також факт отримання та користування відповідачем кредитною краткою підтверджується довідкою про те, що відповідач ознайомився з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів (а.с.6-7, 104-105).

Тому висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних доказів отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором та платіжної картки, є необгрунтованими.

Згідно з пунктом 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг (далі - Умови), позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до пункту 2.1.1.5.6 Умов, у разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник зобов'язався на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Згідно з пунктом 2.1.1.7.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредиту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

У порушення ст.ст.526, 1054 ЦК України та умов договору ОСОБА_2 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим згідно наданого позивачем розхрахунку станом на 31 січня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 14 095 грн. 40 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 1 446 грн. 86 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 8 801 грн. 14 коп., пені у розмірі 2700 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 647 грн. 40 коп. (а.с.59-60).

Висновки суду першої інстанції про те, що вказаний розрахунок заборгованості складений і підписаний невідомою особою та не є належним доказом заборгованості відповідача за кредитним договором, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Як вбачається з вказаного вище розрахунку заборгованості, він відповідає умовам договору, викладених в заяві позичальника, Умовах і правилах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою, Тарифах банку. Даний розрахунок складений банком на підставі аналізу руху коштів по кредитній картці «Універсальна 55 днів» НОМЕР_1, в якому враховані всі проведені відповідачем платежі за весь час користування коштами.

Вказаний розрахунок заборгованості підписаний представником банку та скріплений печаткою банку, містить дані про всі складові кредитного договору, а саме, поточну заборгованість за кредитом, прострочену заборгованість за кредитом, заборгованість за процентами на поточну заборгованість за кредитом, заборгованість за процентами на прострочену заборгованість за кредитом, заборгованість по пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов і правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) та штраф (процента складова).

Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами вказаний вище розрахунок заборгованості за кредитним договором, а також не надано доказів щодо сплати ним суми заборгованості або існування заборгованості у меншому розмірі.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході розгляду справи ОСОБА_2, заперечуючи проти позову, подав письмову заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом (а.с.140-144).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку.

Згідно з пунтом 1.1.7.12 Умов, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк.

Пунктом 2.1.1.1 Умов передбачено, що правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток банку визначені цими Умовами, Пам'яткою клієнта, Тарифами на випуск та обслуговування банківських карт.

За правилами пункту 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, вид якої визначено у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування та Заяві, підписом якої клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення такого договору є дата отримання картки, зазначеної у заяві.

Строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік), вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. Після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), видача картки на новий строк можлива при дотримання клієнтом умов обслуговування картки, передбачених договором (пункти 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12 Умов).

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_2, строк дії кредитної картки «Універсальна 55 днів» НОМЕР_1 встановлений до січня 2014 року (а.с.50).

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, яка є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Вказана правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс14), яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_2 періодично частково погашав заборгованість по тілу кредиту, процентах та останній платіж здійснив 03 серпня 2013 року (а.с.59 зворот). Тобто, відповідач періодично вчиняв дії, що свідчать про визнання ним боргу за кредитним договором.

Із вказаним позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося 26 квітня 2016 року, тобто в межах строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту, процентах, штрафу (фіксована частина) та штрафу (процента складова).

Разом з тим, згідно з вимогами ч.2 ст.258 ЦК України нарахування пені не може перевищувати одного року.

Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з даним позовом 26 квітня 2016 року, то пеня підлягає стягненню за останні 12 місяців перед зверненням до суду.

По справі встановлено, що згідно розрахунку заборгованості розмір пені у період з 26 квітня 2015 року по 26 квітня 2016 року становить 900 грн. (а.с.60).

Отже, враховуючи встановлені обставини, які свідчать про те, що ОСОБА_2 зобов`язання за вказаним вище договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31 січня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 12 295 грн. 40 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1 446 грн. 86 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 8 801 грн. 14 коп., пені у розмірі 900 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 647 грн. 40 коп., колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у вказаному вище розмірі та, відповідно, задоволення позову частково.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.212-214 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, належної оцінки вказаним вище доказам не дав, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову в позові з підстав його недоведеності.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 1 378 грн., а при подачі апеляційної скарги - 1 515 грн. 80 коп. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позов ПАТ КБ «ПриватБанк», то понесені ним судові витрати підлягають стягненню з відповідача на його користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 24 січня 2011 року у розмірі 12 295 грн. 40 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1446 грн. 86 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 8 801 грн. 14 коп., пені у розмірі 900 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 647 грн. 40 коп.

У решті позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 524 грн. 25 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді