Справа № 510/562/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2016 року Ренійський районний суд Одеської області

У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у залі суду у місті Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Відповідач по справі, у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Позивач у судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні:

-Копія договору купівлі-продажу від 28.03.2013 року;

-Копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та ОСОБА_4;

-Копія довідки про право особистої власності від 22.02.2016 року;

-Копія заповіту від 14.02.2012 року;

-Копія технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1;

-Копія державного акту на право власності на земельну ділянку;

-Копія паспорта ОСОБА_1;

Дослідивши надані докази, судом було встановлено такі обставини:

Позивачка звернулась до суду і просить визнати за нею право власності на будинок АДРЕСА_1 пояснивши, що 28 березня 2013 року вона домовилась із відповідачем про купівлю житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 який розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га. В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу. Позивачка передала відповідачу гроші, а останній передав ключі від будинку.

Так як згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивачка через деякий час запропонувала відповідачу привести домовленість у відповідності до вимог закону, на що відповідач відповів, що поки не може це зробити, так як будинок хоча і належить йому, однак правовстановлюючі документи ще не оформлені.

Позивачка зазначила, що про існування подібних обставин їй не було відомо. Вона як сусідка відповідача знав, що є власником цього будинку за правом спадкування.

Враховуючи викладені обставини, на момент укладання договору відповідач не мав належних оформлених документів, що підтверджують його право власності і до їх оформлення не мав права відчужувати будинок, тому придбане майно було відчужено особою, яка не мала на це право.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до наступних висновків.

Позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Згідно норм ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Однак, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу передані гроші на суму 50 000 грн., а позивачці - об'єкт нерухомості, яким позивачка на теперішній час користується.

На підставі ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Так, позивачка набула права власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши його у відповідача, яке він фактично не мав права відчужувати.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачкою, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на будинок АДРЕСА_1 який розташований на земельній ділянці розміром 0,2500 га.

Виходячи з вищевикладеного,

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 220, 328, 330, 388, ЦК України (2003 р.) суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1.

3. Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку розміром 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: К.В. Сорокін