Справа № 128/2189/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

04.10.2016 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі - Микитюк І.С., за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача- ОСОБА_6., третьої особи- ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниця Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області «про встановлення факту, що має юридичне значення та про визнання права власності в порядку спадкування за законом на будинок », третя особа, яка не заявляє самостійних на предмет спору - ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2016 року позивач звернулась до Вінницького районного суду із даним позовом, який обгрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_3 в смт. Стрижавка, Вінницького району Вінницької області.Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, що належав померлому згідно записів погосподарських книг та даних Стрижавської селищної ради, як голові робочого двору даного будинковолодіння, але за життя він не отримав свідоцтво про право власності на вищезазначений житловий будинок

Вказує, що вона є спадкоємцем за законом першої черги, однак, у свідоцтві про одруження значиться її прізвище і прізвище чоловіка - «ОСОБА_3», а в свідоцтві про смерть він записаний як «ОСОБА_3 », що перешкодою для оформлення спадкових прав.

Іншими спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3.є їх донька - ОСОБА_2, а також рідний син -ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Але діти подали заяви про відмову від спадщини на її користь .

Зазначає, що вона прийняла спадщину після смерті чоловіка, так як подала заяву про прийняття спадщини, а також фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки вступила у володіння та користування спадковим майном та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади.

В зв'язку з тим, що за життя спадкодавець не отримав правовстановлюючий документ на спадковий будинок, вона не може оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі, що підтверджується відмовою нотаріуса від 21.04.2016 р.

Тому, просить суд встановити факт, що з 05 лютого 1967 року вона ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, 1943 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіка ОСОБА_3, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_6 позов підтримали, з підстав викладених у ньому, просили його задовольнити та надали пояснення аналогічні зазначеним у ньому.

Представник відповідача Короленко Т.А. в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд даної справи у його відсутності, при розгляді справи поклались на розсуд суду.( а.с.65).

Третя особа яка не заявляє самостійних на предмет спору -ОСОБА_2 просила задовольнити позов позивача.

Суд вважає, з урахуванням міркування присутніх учасників цивільного процесу, які не заперечували, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Вислухавши пояснення позивача, її представника, третьої особи, вивчивши позов та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необґрунтований та такий, що відмові у задоволені виходячи з такого.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивача- ОСОБА_3, який проживав в смт. Стрижавка, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6).

Після його смерті відкрилася спадщина на грошові вклади та на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_3 не отримав свідоцтво про право власності на вищезазначений житловий будинок.

Позивач є спадкоємцем першої черги законом після смерті ОСОБА_3, оскільки перебувала з спадкодавцем в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 05.02.1967 р. та спадщину після смерті чоловіка прийняла , подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с.8,40,61).

Іншими спадкоємцями першої черги за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 є його донька - ОСОБА_2 (а.с.9), а також був рідний син - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7). Діти померлого, подали заяви про відмову від спадщини на користь позивача, що підтверджується копією спадкової справи (а.с.61 зворотна сторона,62).

15.08.2016 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка на грошові вклади (а.с.64).

Відповідно до довідки від 15.04.2016 року №1211 виданої виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_1 була зареєстрована та постійно проживала за однією адресою з померлим чоловіком ОСОБА_3 на момент смерті по АДРЕСА_1 (а.с.18).

З довідки від 15.04.2016 року №529, виданої виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради Вінницького району, вбачається, що за будинковолодінням АДРЕСА_1 рахується земельна ділянка орієнтованою площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку ,господарський будівель та споруд. ( а.с.20)

З копій погосподарских книг станом на періоди з 1961-1980 р.р. , вбачається , що будинок АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи робітників, головою двору якого був гр. ОСОБА_11.( а.с.26-39)

З копій погосподарських книг станом на 1980 р.-1984р. спірний будинок АДРЕСА_1, також відносився до суспільної групи робітників, головою двору якого став вже гр. ОСОБА_3 - чоловік позивача.( а.с.24-26)

З копії технічного паспорту спірного будинку від 22.11.1988 р., вбачається ,що юридичні документи на будинок відсутні. ( а.с.12).

З копії технічного паспорту спірного будинку від 25.03.2016 р., вбачається , що будинок АДРЕСА_1 побудований ще в 1960 році ( а.с.13-16) , тобто коли даний будинок відносився до суспільної групи робітників, головою двору якого був гр. ОСОБА_11

Листом від 21.04.2016 р., нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про спадщину на спірний будинок , оскільки за життя спадкодавець не отримав правовстановлюючий документ на цей будинок.( а.с.40)

Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з такого:

Згідно до положень, викладених у п.4 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.95 року, вбачається, що суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану.

Судом встановлено, що позивач просить суд встановити факт, що з 05 лютого 1967 року вона- ОСОБА_1, дійсно перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, 1943 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки у свідоцтві про одруження значиться її прізвище і прізвище чоловіка - «ОСОБА_3», а в свідоцтві про смерть він записаний як «ОСОБА_3 ».

Судом достеменно встановлено , що у свідоцтві про одруження від 05.02.1967 р. прізвище подружжя - позивача та спадкодавця , зазначено однаково як «ОСОБА_3», що підтверджується його копією ( а.с.8).

Тому у задоволені вимоги позивача про встановлені реєстрації шлюбу , слід відмовити за необґрунтованістю.

Твердження представника позивача ОСОБА_6., що розбіжність у написані прізвища чоловіка позивача ( у свідоцтві про укладенні шлюбу («ОСОБА_3»), та свідоцтві про смерть («ОСОБА_3 ») є перешкодою у оформлені спадкових прав позивача на будинок, а тому позивач заявила таку вимогу про встановлення факту реєстрації шлюбу, суд вважає хибним, оскільки нотаріусом вже було видано позивачу свідоцтво про спадщину після смерті чоловіка на вклади , і вказана розбіжність у прізвищі померлого, не стало цьому перешкодою. ( а.с.64).

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч.1 ст. 20 ЦК України , ст. ст. 3 ,4 ЦПК України ).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Обґрунтовуючи позовну вимогу про визнання права власності за нею на будинок АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, вона посилається на відсутність правовстановлюючого документу на нього, оскільки він належав померлому як голові робочого двору і за своє життя він не отримав свідоцтва про власність наданий будинок що стало причиною відмовити нотаріуса в оформлені спадкових прав позивача на будинок.

Відмовляючи у задоволені цієї вимоги, суд виходить з того, що, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно, суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

З погосподарских книг станом на періоди з 1961-1980 р.р. , вбачається , що будинок АДРЕСА_1 побудований в 1960 році та відносився до суспільної групи робітників, головою двору якого був гр. ОСОБА_11, та згідно даних яких - за цим будинком фактично рахувалася вже земельна ділянка для його обслуговування.( а.с.26-39)

Також з погосподарських книг станом на 1980 р.-1984р., вбачається , що спірний будинок АДРЕСА_1, продовжував відноситися до суспільної групи робітників, головою двору якого вже став гр. ОСОБА_3 - чоловік позивача.( а.с.24-26)

З технічного паспорту спірного будинку від 22.11.1988 р., вбачається , що юридичні документи на будинок відсутні. ( а.с.12).

Таким чином, жодного документу, який би підтверджував підставу переходу одного і того ж будинку АДРЕСА_1, побудованого в 1960 році, який відносився до суспільної групи робітників, від одного голови двору гр. ОСОБА_11 до гр. ОСОБА_3 позивачем суду не надано.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Суд вважає ,що позивач передчасно звернулася до суду із даним позовом ,оскільки не надала суду доказів, які підтверджують відмову відповідача- виконкому селищної ради в оформленні права власності на цей будинок; висновку спеціалістів щодо технічного стану спірного будинку, дотримання санітарних, протипожежних вимог; рішення селищної ради та договору про надання земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва будинку на ім'я спадкодавця тощо, оскільки суд вважає, що лише копія технічного паспорту від 29.03.2016року та копії погосподарських книг станом на 1980 р.-1984р.,не можуть слугувати підставою для суду задовольнити даний позов .

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 212 -215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області «про встановлення факту, що має юридичне значення та про визнання права власності в порядку спадкування за законом на будинок», третя особа, яка не заявляє самостійних на предмет спору - ОСОБА_2,- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги , протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення суду виготовлено 10 жовтня 2016 року.

Суддя: