Провадження № 22ц/790/4247/16 Головуючий 1-ї інст. - Шиянова Л.О.
Справа № 639/2097/15-ц Суддя доповідач - Бровченко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів -Швецової Л.А., Яцини В.Б.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 травня 2015 року по справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Спецагродар», зацікавлені особи: публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_1, товариство з обмеженою відповідальністю «Артемівські зорі», Жовтневий відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, про заміну сторони виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2012 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, 08 квітня 2008 року між банком та товариством з обмеженою відповідальністю «Артемівські зорі» (далі - ТОВ «Артемівські зорі») укладено генеральну кредитну угоду, в межах якої товариство отримало кредитні кошти: у розмірі 129270 доларів США із відсотковою ставкою в розмірі 14,5 % річних на строк до 31 грудня 2012 року; у розмірі 32230 доларів США із відсотковою ставкою в розмірі 14,5 % річних строком до 08 квітня 2013 року; у розмірі 206832 грн. із відсотковою ставкою в розмірі 24 % річних на строк до 31 січня 2011 року; у розмірі 373900 грн. із відсотковою ставкою в розмірі 27 % річних на строк до 30 листопада 2010 року. На забезпечення виконання умов зазначеної угоди банк 08 квітня 2008 року та 07 травня 2009 року уклав із ОСОБА_1 договір поруки.

У результаті неналежного виконання умов вищевказаних договорів виникла заборгованість, яку боржник та його поручитель, незважаючи на вимоги, не погасили. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача як поручителя кредитну заборгованість на загальну суму 141656,11 доларів США, та на загальну суму 419537 грн. 89 коп.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості за кредитним договором від 08 квітня 2008 року в розмірі 114282,38 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 05 жовтня 2012 року еквівалентно 913459 грн. 06 коп.; заборгованість за кредитним договором від 08 квітня 2008 року у розмірі 27373,73 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 05 жовтня 2012 року еквівалентно 218798 грн. 22 коп.; заборгованість за кредитним договором від 24 грудня 2009 року у розмірі 351376 грн.; заборгованість за кредитним договором від 07 травня 2009 року у розмірі 68161 грн. 89 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У вересні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Спецагродар» (далі - ТОВ «Спецагродар») звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на те, що 30 грудня 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило своє право вимоги за вказаними вище кредитними договорами та договором поруки на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Союз», яке відступило це право товариству з обмеженою відповідальністю «Арма Факторинг». Того ж дня останнє відступило право вимоги за вказаними договорами заявнику. Враховуючи викладене, заявник просив змінити стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за виконавчими листами, виданими 11 грудня 2014 року Жовтневим районним судом м. Харків, на ТОВ «Спецагродар».

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 травня 2015 року заяву ТОВ «Спецагродар» задоволено. Замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за виконавчими листами, виданими 11 грудня 2014 року Жовтневим районним судом м. Харкова на виконання заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 листопада 2013 року у справі № 2012/9657/2012, його правонаступником ? ТОВ «Спецагродар».

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що до спірних правовідносин судом застосована стаття 378 ЦПК України за відсутності доказів про наявність виконавчого провадження та не застосовані норми статей 1077-1086 ЦК України як спеціальні; крім того, на даний час набуло чинності рішення апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2014 року, за яким скасовано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2014 року та постановлено нове рішення про визнання договору поруки № 12/07-01/0229 від 07 травня 2009 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1, припиненим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості за кредитним договором від 08 квітня 2008 року в розмірі 114282,38 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 05 жовтня 2012 року еквівалентно 913459 грн. 06 коп.; заборгованість за кредитним договором від 08 квітня 2008 року у розмірі 27373,73 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 05 жовтня 2012 року складає 218798 грн. 22 коп.; заборгованість за кредитним договором від 24 грудня 2009 року у розмірі 351376 грн.; заборгованість за кредитним договором від 07 травня 2009 року у розмірі 68161 грн. 89 коп., а всього стягнуто заборгованість у розмірі 1551795 грн. 17 коп. Розподілено судові витрати.

30 грудня 2013 року, після ухвалення рішення суду по суті спору, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило своє право вимоги за вказаними вище кредитними договорами та договором поруки на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Союз», яке відступило це право товариству з обмеженою відповідальністю «Арма Факторинг».

Того ж дня, 30 грудня 2013 року, ТОВ «Арма Факторинг» відступило зазначене право вимоги ТОВ «Спецагродар».

Звертаючись до суду із заявою про зміну сторони виконавчого провадження, ТОВ «Спецагродар» посилалось на те, що до нього перейшло право вимоги до боржника, відповідача, що є підставою для заміни стягувача у виконавчому провадженні.

Задовольняючи заяву ТОВ «Спецагродар» та замінюючи сторону виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив із того, що відступлення права вимоги за договором кредиту та договором поруки відбулось відповідно до чинного законодавства, тому стягувач у виконавчому провадженні щодо стягнення кредитної заборгованості із ОСОБА_1 підлягає заміні.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, який не викликає сумніву, оскільки він відповідає обставинам і матеріалам справи та узгоджується з правовими нормами, які регулюють ці відносини.

Доводи апеляційної скарги, що у задоволені заяви про заміну сторони виконавчого провадження необхідно відмовити, оскільки наявний договір про відступлення права вимоги та відсутнє виконавче провадження, є помилковими. В апеляційній скарзі не наведені обставини та докази, які б свідчили про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права та є підставою для зміни чи скасування ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 травня 2015 року.

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 378 ЦПК України.

Правонаступництвом у виконавчому провадженні є заміна однієї зі сторін (стягувана або боржника) з переходом прав його попередника до іншої особи, що раніше не брала участь у виконавчому провадженні.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) , правонаступництва, а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги є правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Підстав для відступлення від зазначеної правової позиції судова колегія не вбачає.

Посилання представника ОСОБА_1, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1, були задоволені в повному обсязі та визнано договір поруки № 12/07-01/0229 від 07 травня 2009 року припиненим, не є підставою для зміни чи скасування судового рішення.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України Судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Відповідно до частини 1 статті 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

За приписом пункту 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Оскільки заочне рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 листопада 2013 року є чинним, в установленому порядку не скасоване, відсутні підстави для відмови у задоволені заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -