Справа № 466/5119/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2016 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Ковальчука О.І.

при секретарі - Ваврин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства «Рясне-403» про визнання незаконною вимогу про сплату коштів за послуги з централізованого теплопостачання в сумі 1989,54грн., -

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати незаконною вимогу відповідача ЛКП «Рясне-403» про сплату коштів у сумі 1989,54грн., яку визначено як борг за послуги з централізованого теплопостачання та зобов'язати припинити протиправну дію щодо включення спірної суми 1989,54грн. у щомісячні рахунки на оплату комунальних послуг, а також стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 і є власниками даного помешкання з 1993 року.

Щомісячно на їх адресу ЛКП «Рясне-403» надсилає рахунки-повідомлення на оплату комунальних послуг, у яких, крім поточної суми боргу за послуги по утриманню будинку та прибудинкових територій, безпідставно зазначає неіснуючу заборгованість за послуги централізованого теплопостачання (у розмірі 1989 грн. 54 коп.). Копії рахунків-повідомлень додаємо.

З вищевказаною вимогою про сплату неіснуючої заборгованості позивачі категорично не згодні, вважають її безпідставною, виходячи з наступного:

З 1993 року (з моменту поселення у будинок) позивачам не надавалися належні (якісні) послуги з централізованого теплопостачання, про що вони неодноразово наголошували у своїх заявах-зверненнях у ЖЕК 307 та ЛКП «Рясне-402», (до яких вони на той час належали). Зазначають, що їх заяви реєструвалися, але до уваги не бралися. Відповідач по справі, Львівське комунальне підприємство ЛКП «Рясне-403», є повним правонаступником ЖЕКу 307 та ЛКП «Рясне-402».

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуг зобов'язаний укласти із споживачем договір про надання житлово-комунальних послуг. Але, всупереч нормам чинного законодавства, будь-яких письмових договорів про надання послуг з централізованого теплопостачання з позивачами не укладалися.

Оскільки послуги з теплопостачання були неякісними і не забезпечували тепло у квартирі позивачів, 20 жовтня 2006 року вони встановили автономне опалення і відключилися від системи централізованого теплопостачання, відповідно до копії акту про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення і гарячого водопостачання. Отже, з зазначеного часу (з 2006 року) позивачі не є споживачами централізованого теплопостачання. Тому, будь-які вимоги відповідача виходять за межі трирічної позовної давності

Крім того вказують, що у серпні 2008 року ЛКП «Рясне-403» дворазово подавало заяви до Шевченківського районного суду м. Львова на видачу судових наказів про стягнення заборгованості за централізоване теплопостачання з ОСОБА_3, який помер, ОСОБА_2, ОСОБА_1 Але ці заяви не відповідали дійсним обставинам справи, так як у визначений відповідачем період позивачі не отримували послуг з централізованого теплопостачання, оскільки були відключені від централізованої системи опалення, у зв'язку з встановленням 20 жовтня 2006 року автономного опалення. Тому вони зверталися до суду з заявами про скасування судових наказів на стягнення безпідставно нарахованих сум боргу. Ухвалами Шевченківського районного суду м. Львова від 8 вересня 2008 року та 16 грудня 2008 року судові накази були скасовані. Відповідачем позовні заяви у суд не подавалися.

Враховуючи відсутність надання відповідачем послуг з централізованого теплопостачання до їх квартири з 2006 року взагалі, у них не існує жодної заборгованості за такі послуги, тому відсутні підстави для оплати спірної суми.

Відповідно вказують, що у ЛКП «Рясне-403» не має жодних підстав вписувати у щомісячні рахунки-квитанції на оплату комунальних послуг, неіснуючий борг за теплопостачання, яке не подається, оскільки така послуга відсутня (у квартирі автономне опалення) і жодного договору на теплопостачання з ними не укладалося.

Окрім того зазначають, що позивачі своєчасно і в повному обсязі проводять оплату за ті послуги, що дійсно надаються: по утриманню будинку та прибудинкових територій, холодне водопостачання та водовідведення. Станом на даний час у них відсутній борг за ці комунальні послуги.

Наявність безпідставно нарахованої відповідачем неіснуючої заборгованості і зазначення її на особовому рахунку порушує права та інтереси позивачів, оскільки вони безпідставно значаться як злісні боржники, що унеможливлює отримувати у відповідача необхідні довідки (про склад сім'ї тощо) і ускладнює вирішення питань з іншими суб'єктами. Враховуючи вищевикладене, з метою захисту своїх прав, вимушені звернутись до суду.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, покликаючись на підстави та мотиви викладенні в позові. Просили позов задовольнити.

Представник ЛКП «Рясне-403» в судовому засіданні проти позову заперечила, та просила відмовити у задоволені позову.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яка дає визначення термінів, що вживаються у цьому Законі, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будників та споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово-комунальну послугу.

Згідно з вимогами ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг, зокрема, належить встановлення цін /тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону, визначення виконавця житлово-комунальні послуги відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів у сфері житлово-комунальних послуг тощо.

Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Положення про те, що відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються лише на умовах договору, містяться також в ст.ст. 19, 20, 21, 26, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

В судовому засіданні встановлено, що ЛКП «Рясне-403» є комунальним підприємством, яке відповідно до рішення виконкому Львівської міської ради «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові» визначено виконавцем послуг у житлових будинках м. Львова, а саме: з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій, централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води та централізованого водовідведення тощо. Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 проживають та є власниками квартири АДРЕСА_1, що знаходиться на території діяльності ЛКП «Рясне-403».

Вищевказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, представника ЛКП «Рясне-403», долученою до справи довідкою ЛКП «Рясне-402» та ці обставини в судовому засіданні ніким не оспорювались.

Судом також встановлено, що періодично на адресу позивачів ЛКП «Рясне-403» надсилає рахунки-повідомлення на оплату комунальних послуг, у яких, крім поточної суми боргу за послуги по утриманню будинку та прибудинкових територій, зазначає заборгованість за послуги централізованого теплопостачання у розмірі 1989 грн. 54 коп.

Проте з 1993 року, з моменту поселення у будинок, позивачам не надавалися належні (якісні) послуги з централізованого теплопостачання, про що вони неодноразово писали у своїх заявах-зверненнях у ЖЕК 307 та ЛКП «Рясне-402», до яких на той час належав їх будинок, однак їх звернення залишалися без розгляду.

Крім того в судовому засіданні встановлено, що позивачі 20 жовтня 2006 року встановили автономне опалення та відключилися від системи централізованого теплопостачання, що підтверджується копією акту про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення і гарячого водопостачання. Отже, з 2006 року позивачі не є споживачами централізованого теплопостачання. За ті послуги, що дійсно надаються позивачам, а саме по утриманню будинку та прибудинкових територій, холодне водопостачання та водовідведення, позивачі своєчасно і в повному обсязі проводять оплату.

Окрім цього, у серпні та вересні 2008 року за заявами ЛКП «Рясне-403» видавалися судові накази про стягнення заборгованості за централізоване теплопостачання з ОСОБА_3, який помер, ОСОБА_2, ОСОБА_1, однак ухвалами Шевченківського районного суду м. Львова від 8 вересня 2008 року та 16 грудня 2008 року судові накази були скасовані. Відповідачем не пред'являлися вимоги до позивачів в порядку позовного провадження.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

Крім того, в силу дії ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 322, 360 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суд, -

вирішив :

позов задовольнити частково.

Визнати заборгованість за житлово-комунальні послуги - централізоване теплопостачання у розмірі 1989,54грн. по особовому рахунку НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1 - такою, що підлягає скасуванню.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Рясне-403» в користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 551,20 грн. судового збору, сплачених при подачі позову до суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя О. І. Ковальчук