РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря - Бондаренко І.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідачів - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Житлосервіс «Злагода», Комунального підприємства «Житлосервіс «Світанок», ОСОБА_5 міської ради Луганської області про визнання членом сімї наймача, визнання наймачем та визнання права користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із вищевказаним позовом, в якому просила про наступне:

- визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, членом сімї колишнього наймача квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_6, який помер 23.12.2014 року;

- визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, наймачем за раніше укладеним договору найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2, замість попереднього наймача ОСОБА_6, померлого 23.12.2014 року;

- визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, право користування квартирою № 311 у будинку № 43 по вулиці Вілєсова в місті Сєвєродонецьку Луганської області.

В обґрунтування позову позивач вказала, що у 1990 році вона почала мешкати однією сімєю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 у належній їй квартирі за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, 17/25, разом з донькою Сиренко (дошлюбне прізвище Горб) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яку ОСОБА_6 виховував як рідну. У 1993 році ОСОБА_6, працюючи на ОСОБА_5 автобазі, отримав квартиру АДРЕСА_3, в якій за спільні кошти було зроблено ремонт і в якій вони продовжили спільне мешкання. За час свого життя ОСОБА_6 вказану квартиру не приватизував. Наприкінці 2014 року, у Житомирській області, під час гостювання у її родичів, ОСОБА_6 потрапив у лікарню, де позивач за ним доглядала, купувала ліки тощо, 23 грудня 2014 року він помер. Позивачем було організовано за спільні кошти його перевезення до м. Сєвєродонецька та похорон. Незважаючи на смерть ОСОБА_6, вона, як його дружина, продовжувала мешкати в квартирі АДРЕСА_3 та нести тягар її утримання. Коли працівники КП «Житлосервіс «Злагода» дізнались про смерть наймача квартири ОСОБА_6, то повідомили, що вона повинна зібрати усі належні їй речі та звільнити квартиру, так як квартира не приватизована, а, отже, є власністю держави і не переходить у спадок померлого. Крім того, незважаючи на знаходження у квартирі належних їй та ОСОБА_6 речей, працівники КП «Житлосервіс «Злагода» без її відома замінили замки в квартирі та опломбували її, а тому на даний час вона позбавлена не лише особистих речей та майна, а й єдиного постійного місця проживання. Вона має у власності квартиру АДРЕСА_4 та зареєстрована в ній, однак в даній квартирі не мешкає, так як постійно мешкала в квартирі АДРЕСА_3, а в належній їй квартирі мешкає донька ОСОБА_8 разом з неповнолітніми дітьми. За час життя з ОСОБА_6, з яким усе майно та речі були спільними, вони визначили, що квартира АДРЕСА_4 буде належати ОСОБА_8, яку ОСОБА_6 вважав своєю донькою. На даний час, незважаючи на спільне з ОСОБА_6 життя як подружжя і наявності спільного подружнього майна, а також залишеної спадщини, вона позбавлена можливості їх отримати. Свою квартиру ОСОБА_6 отримав у 1993 році та з того часу вони разом мешкали в цій квартирі однією сімєю та вона вселилась у зазначену квартиру саме в якості члена сімї, маючи з ним рівні права та обовязки, що підтверджується фактом її проживання в квартирі з 1993 року по час смерті ОСОБА_6 23 грудня 2014 року, а також знаходженням в даній квартирі усього належного їй та ОСОБА_6 майна.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, які викладені у позові, просила позов задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідачів КП «Житлосервіс «Злагода» та КП «Житлосервіс «Світанок» заперечував проти задоволення позову.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 міської ради Луганської області позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення проти позову.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_9 пояснила, що вона з 1989 року проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, а ОСОБА_4 є її сусідкою. Приблизно в 1989 році ОСОБА_4 почала проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, а з 1991 року разом із ОСОБА_4 за вказаною адресою почав проживати ОСОБА_6. Зі слів ОСОБА_4 їй відомо, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з 1994 року почали проживати разом за адресою: АДРЕСА_5. До 2015 року ОСОБА_4 більше не проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, про що їй відомо особисто, адже її квартира є сусідньою по відношенню до квартири № 25.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_10 пояснила, що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. ОСОБА_4 є її подругою, вона знайома з нею з 1990 року. ОСОБА_6 був чоловіком ОСОБА_4, вони жили разом спочатку за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, 17. З 1993 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 почали проживати разом за адресою: АДРЕСА_5, вона неодноразово та регулярно бувала у них в гостях і бачила, що вказані особи ведуть спосіб життя, який притаманний одній сімї. Після смерті та поховання ОСОБА_6 позивач, ОСОБА_4, продовжила проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, зокрема вона, ОСОБА_10, приходила в гості до позивача за вказаною адресою у січні 2015 року. На початку лютого 2015 року вона разом із позивачем пішли до лікарні, а коли вони повернулися до спірної квартири, то побачили, що вона опечатана.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_11 пояснив, що він з моменту введення будинку в експлуатацію проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7. ОСОБА_6 та ОСОБА_4 були його знайомими, зокрема ОСОБА_6 він знав дуже тривалий час. З 1990-х років ОСОБА_6 та ОСОБА_4 проживали разом за адресою: АДРЕСА_5, він чув, як вони називають один одного чоловіком та жінкою. За його участі відбувалося проникнення у вказану вище квартиру після смерті ОСОБА_6, він також заходив до квартири. В квартирі були наявні якісь особисті речі.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно із ордером на житлове приміщення ОСОБА_6 отримав право на зайняття житлового приміщення в однокімнатній ізольованій квартирі за адресою: вул. Дзержинського (станом на час розгляду справи вул. Вілєсова)АДРЕСА_6, що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні.

ОСОБА_6 помер 23 грудня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 475316, виданого 26.12.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ОСОБА_5 міського управління юстиції у Луганській області.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд враховує наступні норми закону.

Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що впливають з договору найму жилого приміщення. Членом сім'ї наймача може бути визнано особу, яка постійно проживає з наймачем та веде з ним спільне господарство

Відповідно до ч. 2 ст.106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сімї , які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у раз смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї , які проживають разом з ним , вселити в займане ним приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України гарантується свобода пересування і вільний вибір місця проживання.

Це означає, що наявність або відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування житловим приміщенням за особою, яка там проживає або вселилася як член сімї наймача приміщення , або відмови йому в цьому.

Відповідно до ч. 2 ст. 824 ЦК України, у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або , за погодженням з наймодавцем , одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах.

Відповідно до ст. 106 ЖК України повнолітній член сімї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сімї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сімї наймача.

Згідно правової позиції, що висловлена у постанові ВСУ № 6-60 цс12 від 11 липня 2012 року - у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обовязки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сімї наймача. Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Судом на підставі письмових доказів та показань свідків достовірно встановлено, що позивач з 1993 року фактично проживала разом з ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1. При цьому позивач та ОСОБА_6 заселилися у вказану квартиру разом і проживали разом як чоловік та жінка, вели спільне господарство.

Отже, позовні вимоги про визнання позивача членом сімї померлого наймача, визнання позивача наймачем та визнання за позивачем права користування квартирою № 311 у будинку № 43 по вулиці Вілєсова міста Сєвєродонецька Луганської області є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд враховує, що позов задоволено, проте позивач або її представник не просили розподіляти судові витрати ані в судовому засіданні, ані в позовній заяві.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Житлосервіс «Злагода», Комунального підприємства «Житлосервіс «Світанок», ОСОБА_5 міської ради Луганської області про визнання членом сімї наймача, визнання наймачем та визнання права користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, членом сімї колишнього наймача квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6, який помер 23.12.2014 року.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, наймачем квартири АДРЕСА_7, замість попереднього наймача ОСОБА_6, померлого 23.12.2014 року.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, право користування квартирою № 311 у будинку № 43 по вулиці Вілєсова в місті Сєвєродонецьку Луганської області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д. Б. Баронін