Справа № 603/86/13- ц
Провадження № 6/603/11/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" жовтня 2016 р. Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Гудкової Ю. Г.

секретар Б»єля Д.С.,

за участі представника відповідача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастириська заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа №603/86/13-ц, виданого Монастириським районним судом Тернопільської області на виконання рішення від 28.03.2013 року, таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи заяву тим, що ОСОБА_3 у рахунок погашення заборгованості 03.05.2013 року отримав від ОСОБА_5 (представник заявника) грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що підтверджується розпискою стягувача ОСОБА_3 від 03.05.2013 року. Також під розписку ОСОБА_1 19.12.2013 року передано ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 3000 доларів США і 23.07.2016 року 1000 доларів США. Своєю розпискою від 23.07.2016 року ОСОБА_3 підтвердив, що не має претензій до ОСОБА_1 Зважаючи на зазначене та посилаючись на положення ч.4 ст. 369 ЦПК України, просить визнати виконавчий лист №603/86/13-ц, виданий Монастириським районним судом Тернопільської області у цивільний справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, таким, що не підлягає виконанню, оскільки відповідачем ОСОБА_1 виконано зобов»язання, яке виникло за рішенням суду від 28.03.2013 року, а позивач ОСОБА_3 не має претензій до нього.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні заяву підтримав, просить її задовольнити. Суду пояснив, що трьома окремими платежами стягувач одержав 6000 доларів США в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1, яка згідно рішення суду від 28.03.2013 року становила 84 014 грн. 49 коп. Стягувач погодився на одержання коштів в іноземній валюті і 23.07.2016 року надав розписку про те, що у нього відсутні претензії до ОСОБА_1 Вказане свідчить про добровільне виконання рішення суду, а тому наявні правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні вважає, що заява до задоволення не підлягає з огляду на те, що 03.05.2013 року між позивачем ОСОБА_3 та представником відповідача ОСОБА_5 укладено мирову угоду в процесі виконання, згідно умов якої остання погодилася сплатити 8000 доларів США, у відповідь на що ОСОБА_3 зобов»язався не пред»являти виконавчий лист до виконання. Однак, станом на сьогодні ОСОБА_3 одержав лише 6000 доларів США, отже, несплаченими залишилися 2000 доларів США. Що ж стосується розписки ОСОБА_3 про те, що у нього відсутні претензії до ОСОБА_1, представник ОСОБА_4 пояснив, що, зі слів ОСОБА_3, йому відомо, що у даному випадку ОСОБА_3 мав на увазі те, що у нього відсутні претензії до боржника в частині сплати штрафу, інфляційних нарахувань та 3% річних.

Судом встановлені такі обставини.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України, ч.1 ст.209 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У справі №603/86/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики Монастириським районним судом Тернопільської області 28.03.2013 року ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 84 014 грн. 49 коп. згідно договору позики від 29.04.2010 року, а також понесені судові витрати.

Як убачається зі змісту рішення суду, у вказану суму заборгованості включено: 63 407,20 грн. суму основного боргу за договором позики, 2219,21 грн. 3% річних, 15 217,72 грн. штраф, а також 3170,36 грн. інфляційні нарахування за весь час прострочення.

Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області набрало законної сили 08.04.2013 року, є чинним.

Згідно вимог ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

За заявою ОСОБА_3 про поновлення строку для пред»явлення виконавчого листа до виконання Монастириським районним судом Тернопільської області 19.09.2016 року постановлено ухвалу, якою поновлено строк для пред»явлення виконавчого листа №603/86/13-ц до виконання.

За правилами статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

У відповідності до ч.1, п.1 ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» (N 606-XIV від 21 квітня 1999 року, втратив чинність, крім статті 4, на підставі Закону N 1404-VIII ( 1404-19 ) від 02.06.2016 р.) примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Як убачається із матеріалів цивільної справи, виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 84 014 грн. 49 коп. згідно договору позики від 29.04.2010 року, а також судових витрат, згідно заяви представника ОСОБА_3 видано Монастириським районним судом Тернопільської області 13.09.2016 року.

Звернувшись до суду із заявою про визнання виконавчого листа №603/86/2013 таким, що не підлягає виконанню, представник боржника ОСОБА_2 посилається на добровільне виконання боржником ОСОБА_1 грошового зобов»язання та відсутністю з боку стягувача ОСОБА_3 претензій до нього.

Згідно вимог ч.4 ст. 369 ЦПК України суд у разі, якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Обов»язок боржника може припинитися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов»язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п»ятої ЦК України.

Так, зобов»язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов»язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов»язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, на що звертає увагу судів Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Узагальненні про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах від 26.10.2015 року (п.5).

Згідно розписки від 03.05.2013 року в рахунок погашення позики ОСОБА_3 отримав від представника боржника ОСОБА_1 ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 2000 доларів США.

У березні 2014 року ОСОБА_3 передано грошові кошти в сумі 3000 доларів США.

Відповідно до розписки від 23.07.2016 року ОСОБА_3 отримав від представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 1000 доларів США, вказавши, що претензій до ОСОБА_1 не має.

Факт одержання ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості 6000 доларів США визнається та не заперечується представником ОСОБА_4

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У обґрунтування своїх заперечень з приводу заяви представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 покликається на укладення між сторонами мирової угоди в процесі виконання. Проте суд дане обґрунтування до уваги не приймає з огляду на положення ч.1 ст.372 ЦПК України ( в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), у відповідності до якої мирова угода, укладена між сторонами, або відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання.

Окрім цього, ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (N 606-XIV від 21 квітня 1999 року, втратив чинність, крім статті 4, на підставі Закону N 1404-VIII ( 1404-19 ) від 02.06.2016 р.) передбачалося право сторін укласти мирову угоду про закінчення виконавчого провадження, яка визнається судом.

Однак, у даному випадку, не мало місце визнання мирової угоди судом з постановленням відповідної ухвали згідно положень процесуального законодавства. Вказане не заперечив представник ОСОБА_3 ОСОБА_4

Твердження у судовому засіданні представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 з приводу того, що стягувач у розписці від 23.07.2016 року, вказавши, що не має претензій до ОСОБА_1 , в дійсності мав на увазі відсутність претензій лише в частині боргу, що стосується штрафу, інфляційних нарахувань, а також 3% річних, суд відхиляє і вважає їх голослівними. Натомість вважає слушними обґрунтування представника заявника ОСОБА_2 з приводу того, що у даній розписці відсутні такі застереження.

Суд вважає слушними доводи представника відповідача ОСОБА_2 про те, що стягувач, одержуючи в рахунок погашення боргу грошові кошти в іноземній валюті, про що свідчать відповідні розписки, не вказував їх гривневий еквівалент, а 23 липня 2016 року своєю розпискою про відсутність претензій до ОСОБА_1 засвідчив факт виконання останнім своїх зобов»язань.

Таким чином, судом встановлено, а представником боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 доведено добровільне виконання боржником грошового зобов»язання, передбаченого рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 28.03.2013 року, з приводу чого зі строни стягувача ОСОБА_3 відсутні претензії.

На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що зобов»язання за договором позики припинилися внаслідок добровільного виконання обов»язку боржником поза межами виконавчого провадження, що підтверджено відповідними розписками, доданими до матеріалів справи, стягувач ОСОБА_3 не має претензій до боржника ОСОБА_1 майнового характеру, що убачається зі змісту розписки, датованої 23.07.2016 року, а тому заява підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 210, 293, 369 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати виконавчий лист № 603/86/13-ц, виданий у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_6