Справа № 302/244/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 жовтня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої: Готри Т.Ю.,

суддів: Джуги С.Д., Леско В.В.,

при секретарі: Кухта М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 вересня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на успадковане іпотечне майно,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (далі ПАТ «ВіЕс Банк») звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 14 березня 2008 року в розмірі 59 639,43 доларів США, що еквівалентно 1 545 765 грн 93 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок загальною площею 68,98 кв. м, житловою площею 32,58 кв. м, літ. «А», гараж літ. «Б», літню кухню літ. «В», літню кухню літ. «Г», погріб літ. «Д», огорожу літ. «Е», ворота з хвірткою літ. «Є», що знаходяться за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, с. Верхній Студений, вулиця без назви, будинок № 510, та земельну ділянку площею 0,6041 га, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради, цільове призначення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, яке успадковане ОСОБА_1, шляхом продажу на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження, за ціною, встановленою в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно із яким останній отримав кредит в розмірі 25 тис. доларів США зі сплатою 12,5 % річних та терміном повернення до 11 березня 2016 року.

Для забезпечення виконання зобов'язання позичальника за вказаним кредитним договором 14 березня 2008 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, згідно із яким остання передала банку в іпотеку нерухоме майно житловий будинок загальною площею 68,98 кв. м, гараж, дві літні кухні, погріб, огорожу, ворота з хвірткою, що знаходяться у с. В. Студений, 510 Міжгірського району Закарпатської області, та земельну ділянку загальною площею 0,6041 га, що призначена для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства і розташована на території ОСОБА_2 сільської ради.

Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_3 належним чином не виконував, у звязку із чим станом на 16 лютого 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 59 639,43 доларів США, що еквівалентно 1 545 765 грн 93 коп., із яких: 591 656 грн 38 коп. заборгованість за кредитом, 438 070 грн 47 коп. заборгованість за процентами, 516 039 грн 08 коп. пеня.

20 вересня 2009 року майновий поручитель ОСОБА_4 померла.

Починаючи з 15 листопада 2010 року банк неодноразово звертався до Міжгірської державної нотаріальної контори з претензіями про пред'явлення вимог до спадкоємців та вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, проте на жодну з них не отримав відповіді.

25 липня 2014 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося до відділу нотаріату Головного управління юстиції в Закарпатській області зі скаргою на бездіяльність Міжгірської державної нотаріальної контори і лише після цього банком отримано відповідь про те, що 15 березня 2010 року було заведено спадкову справу та спадкоємцем майна померлої є ОСОБА_1

Враховуючи вищенаведене, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 вересня 2015 року позов ПАТ «ВіЕс Банк» задоволено. Звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: домоволодіння, до складу якого входять: житловий будинок загальною площею 68,98 кв. м, житловою площею 32,58 кв. м, що на плані позначається літ. «А», гараж літ. «Б», літня кухня літ. «В», літня кухня літ. «Г», погріб літ. «Д», огорожа літ. «Е», ворота з хвірткою літ. «Є», та знаходиться за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, с. Верхній Студений, вул. без назви, будинок № 510. Земельну ділянку площею 0,6041 га, що розташована за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, ОСОБА_2 сільська рада, урочише «Біля хати Двір», урочище «Вершок», «Загорода», цільове призначення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, яке успадковане ОСОБА_1, шляхом продажу на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження, за ціною, встановленою в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог ПАТ «ВіЕс Банк» за кредитним договором від 14 березня 2008 року в розмірі 59 639,43 доларів США, що еквівалентно 1 545 765 грн 93 коп.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 26 січня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 14 березня 2008 року, яка станом на 16 лютого 2015 року складає 59 639,43 доларів США, що еквівалентно 1 545 765 грн 93 коп., та складається із заборгованості за кредитом 591 656 грн 38 коп., заборгованості за відсотками 438 070 грн 47 коп., пені 516 039 грн 08 коп., звернуто стягнення на предмети іпотеки житловий будинок загальною площею 68,98 кв. м, житловою площею 32,58 кв. м, що на плані позначається літ. «А», гараж літ. «Б», літню кухню літ. «В», літню кухню літ. «Г», погріб літ. «Д», огорожу літ. «Е», ворота з хвірткою літ. «Є», що знаходяться за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, с. Верхній Студений, вул. без назви, будинок № 510, та земельну ділянку площею 0,6041 га, що розташована за адресою: Закарпатська область. Міжгірський район, ОСОБА_2 сільська рада, урочище «Біля хати Двір», урочище «Вершок», «Загорода», цільове призначення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження» за початковими цінами будинковолодіння не нижче ніж 155 188 грн, а земельної ділянки не нижче ніж 73 793 грн 49 коп., тобто за цінами, встановленими п. 2 іпотечного договору від 14 березня 2008 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 26 січня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, предметом апеляційного розгляду є апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 вересня 2015 року, в якій він просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у позові ПАТ «ВіЕсБанк» до нього відмовити - за пропуском строку предявлення вимоги.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав.

Представник ПАТ «ВіЕсБанк» ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнав, просив таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 14 березня 2008 року між ПАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 25 тис. доларів США зі сплатою 12,5 % річних, терміном повернення до 11 березня 2016 року.

На забезпечення своєчасного та повного виконання умов кредитного договору 14 березня 2008 року між ПАТ «Електрон Банк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір, за яким майновий поручитель передав в іпотеку іпотекодержателю житловий будинок у с. В. Студений, 510 Міжгірського району та земельну ділянку площею 0,6041 га, що призначена для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором станом на 16 лютого 2015 року утворилася заборгованість, яка складає 59 639,43 доларів США, що еквівалентно 1 545 765 грн 93 коп., із яких: 591 656 грн 38 коп. заборгованість за кредитом, 438 070 грн 47 коп. - заборгованість за процентами, 516 039 грн 08 коп. пеня.

20 вересня 2009 року майновий поручитель ОСОБА_4 померла, у зв'язку із чим позивачем було надіслано запити до Міжгірської нотаріальної контори із претензією про пред'явлення вимог до спадкоємців та вжиття заходів з охорони спадкового майна.

Після отримання відповіді банку стало відомо, що спадкоємцем майна померлої ОСОБА_4 є ОСОБА_1

ПАТ «ВіЕс Банк» було направлено на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 повідомлення-вимогу про необхідність погасити наявну у відповідача заборгованість за кредитом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «ВіЕс Банк», суд першої інстанції виходив з того, що до відповідача ОСОБА_1 як спадкоємця перейшли зобов'язання за договором іпотеки, у звязку із чим в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на предмет іпотеки. При цьому суд зазначив, що оскільки про відкриття спадщини на майно померлої ОСОБА_4 та про те, що спадкоємцем після її смерті є ОСОБА_1, банк дізнався лише у серпні 2014 році й звернувся до суду за захистом порушеного права в лютому 2015 року, то відсутні підстави для застосування до даних правовідносин ст. 1281 ЦК України.

Проте колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може за таких обставин.

Порядок прийняття спадщини визначений главою 87 ЦК України.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобовязання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязане з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою.

Перелік зобовязань, які не входять до складу спадщини, визначені статтею 1219 ЦК України, отже зобовязання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини.

За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобовязання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Отже, правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобовязань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-31цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 посилався на те, що він повідомив кредитора про відкриття спадщини 19 жовтня 2010 року, однак останній не дотримався шестимісячного строку пред'явлення вимоги до спадкоємця, подавши позовну заяву у лютому 2015 року, що відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України позбавляє права вимоги кредитора.

У заяві від 15.07.2015 року ОСОБА_1 просив застосувати наслідки спливу права вимоги кредитора до нього, як спадкоємця (а.с.112).

Втім суд, вирішуючи спір, на зазначене вище уваги не звернув, не застосував до даних правовідносин норми ст. ст. 1281, 1282 ЦК України.

Крім того, з матеріалів справи, зокрема листа ПАТ «Фольксбанк» на адресу Міжгірської державної нотаріальної контори, вбачається, що станом на 18 листопада 2010 року банку було відомо про смерть майнового поручителя ОСОБА_4 При цьому у додатку до даного листа зазначена копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4, померлої 20 вересня 2009 року (а. с. 18).

У відповіді Головного управління юстиції у Закарпатській області від 29 серпня 2014 року на адресу ПАТ «ВіЕс Банк» зазначено, що 06 грудня 2010 року до Міжгірської державної нотаріальної контори надійшла претензія від 15 листопада 2010 року ПАТ «Фольксбанк» до майна померлої ОСОБА_4, яка була долучена до заведеної спадкової справи у встановленому порядку, у відповідь на яку завідувачем Міжгірської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 було надіслано лист ПАТ «Фольксбанк» від 04 січня 2011 року.

Також завідувачем Міжгірської державної нотаріальної контори було повідомлено спадкоємця ОСОБА_1 листом від 04 січня 2011 року про претензію кредитора ПАТ «Фольксбанк», який прийняв спадщину на підставі поданої ним заяви до Міжгірської державної нотаріальної контори від 09 листопада 2010 року.

19 вересня 2012 року до Міжгірської державної нотаріальної контори надійшла повторна претензія ПАТ «Фольксбанк» від 04 вересня 2012 року, яка теж була долучена до спадкової справи, відповідь на яку було надано Міжгірською державною нотаріальною конторою 26 вересня 2012 року.

09 квітня 2012 року до Міжгірської державної нотаріальної контори втретє надійшла претензія ПАТ «Фольксбанк» від 04 квітня 2013 року, яка була долучена до спадкової справи і відповідь на яку було надано 08 травня 2013 року (а. с. 2425).

Отже з наведених доказів слідує, що станом на 18 листопада 2010 року банку було відомо про смерть майнового поручителя ОСОБА_4 А у січні 2011 року з листа завідуючої Міжгірської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 від 04.01.2011 року банку стало відомо, що спадкоємцем майна померлої ОСОБА_4, яка померла 20 вересня 2009 року, є ОСОБА_1, який прийняв спадщину шляхом подання заяви до Міжгірської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини від 09 листопада 2010 року (а.с.215).

Вказані докази є належними і допустимими, в розумінні вимог статей 58 і 59 ЦПК України, позивачем не спростовані, а тому колегія суддів приймає їх до уваги.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частини перша та третя статті 1296 ЦК України).

Втім, пославшись на те, що про відкриття спадщини на майно померлої ОСОБА_4 та про те, що спадкоємцем після її смерті є ОСОБА_1, банк дізнався лише у серпні 2014 році та з урахуванням цього звернувся до суду за захистом порушеного права в лютому 2015 року із дотриманням строку на звернення із такими вимогами, суд першої інстанції не дав ніякої оцінки вищевказаним доказам, у звязку з чим помилково дійшов такого висновку, оскільки вище зазначеними доказами стверджується, що банк про відкриття спадщини на майно померлої ОСОБА_4 і про те, що спадкоємцем після її смерті є ОСОБА_1, дізнався у січні 2011 року, а до суду з даним позовом звернувся у лютому 2015 року, тобто з пропуском встановленого ст.257 ЦК України трирічного строку позовної давності в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, який поновити не просив, що у відповідності до ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 828,24 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з ухваленням по справі нового рішення, яким у позові ПАТ «ВіЕсБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на успадковане іпотечне майно слід відмовити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 вересня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові публічному акціонерному товариству «ВіЕсБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на успадковане іпотечне майно відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 828,24 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :