Провадження номер 2/741/504/16
Єдиний унікальний номер 741/1226/16
РІШЕННЯ

іменем України

30 вересня 2016 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що житловий будинок по вул. Березнева, 29, у с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів у вищевказаному будинку проживали та були зареєстровані ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_5. 30.01.1998 року помер ОСОБА_4 Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається із фактично належної йому 1/2 частини вищевказаного житлового будинку. Спадщину після смерті чоловіка прийняла ОСОБА_5, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. Ні позивач, ні її брат відповідач у справі ОСОБА_3 спадщину після смерті батька ОСОБА_4 не приймали. 21.02.2015 р. ОСОБА_5 померла. Позивач є спадкоємцем ОСОБА_5 за заповітом. Спадщину вона прийняла, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, коли позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, то отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно. Саме тому ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання за нею як спадкоємцем за заповітом після смерті матері права власності на житловий будинок.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позовної заяви, та просила суд їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що домоволодіння, розташоване за адресою: вул. 8 Березня, 29, у с. Червоні Партизани Носівського району Чернігівської області, відноситься до типу колгоспного двору, станом на 15.04.1991 у ньому були зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_5, що підтверджується довідкою виконкому Володьководівицької сільської ради Носівського району Чернігівської області № 902 від 27 травня 2016 року (а. с. 8).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Володьководівицької сільської ради Носівського району Чернігівської області №11428 від 08.09.2016 р. село ОСОБА_6 перейменовано на село Володькова Дівиця, а вулиця 8 Березня на вулицю Березневу.

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ розяснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як членам колишнього колгоспного двору належало по 1/2 частини житлового будинку № 29 по вул. Березнева у с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області.

30 січня 1998 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 7).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

У судовому засіданні встановлено, що в силу п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_4 як спадкоємець першої черги за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

21 лютого 2015 року померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 8).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 за життя склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла ОСОБА_2, що підтверджується копією заповіту (а. с. 23).

З копії спадкової справи № 397/2015 до майна померлої ОСОБА_5 убачається, що позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 як спадкоємець за заповітом, подавши заяву про прийняття спадщини, а також отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину немає (а. с. 20-23).

У судовому засіданні встановлено, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 837/02-31 від 06 травня 2016 року (а. с. 13).

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі субєкти права власності є рівними перед законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Матеріали цивільної справи підтверджують, що на будинок № 29 по вул. Березнева у с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області виготовлена технічна документація (а. с. 10-12).

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 197, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла 21 лютого 2015 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області по вул. Березнева, 29, який складається з власне жилого будинку «А», веранди «а», крильця «а1», сараю «Б», погреба «П», криниці «К», огорожі №1-4, загальною площею 72,0 кв. м житловою площею 34,2 кв. м інвентаризаційною вартістю 177676 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий