ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1471/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"20" квітня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Колесника О.М.
при секретарі Заболотній Л.Г.
розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ „Страхова компанія „Україна" про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат, 3%-річних,
Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування, в якому просила стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Україна» на її користь суму страхового відшкодування в розмірі 17 617,37 грн., 5 577,70 грн. - пені, 285,26 грн. - 3% річних, 2 621,09 грн. - інфляційних втрат, 600 грн. - витрат, пов`язаних із проведенням експертного автотоварознавчого дослідження, 5 000 грн. - витрат на правову допомогу та судовий збір у розмірі 487,20 грн.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі, пояснивши, що 18.12.2014 року з вини водія ОСОБА_5, який керував автомобілем «ГАЗ», д.н.з. НОМЕР_1, сталася ДТП по пров. Шишкінівському, 6-8 в м. Києві, де він під час руху заднім ходом здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Сітроен», д.н.з. НОМЕР_3, який належить позивачу, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.04.2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні даного правопорушення та накладено штраф. Своїми протиправними діями ОСОБА_5 завдав позивачу матеріальний збиток у сумі 17 617,37 грн. Відповідальність ОСОБА_5 застрахована у ПрАТ «СК «Україна». Позивачем до страхової компанії був поданий необхідний пакет документів для отримання грошового відшкодування, однак на день звернення до суду відповідачем страхове відшкодування не виплачено, жодної відповіді за заявою не надано, тому позивач звернулась до суду із відповідними вимогами.
Представник відповідача ПрАТ «СК «Україна» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.63, 67), з заявами або клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався.
Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Автомобіль «Сітроен», д.н.з. НОМЕР_3, синього кольору, 2005 року випуску належить позивачу ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.17-18).
Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 12.01.2015 року (а.с.19-20), з вини водія ОСОБА_5, який керував автомобілем «ГАЗ», д.н.з. НОМЕР_1, сталася ДТП по пров. Шишкінівському, 6-8 в м. Києві, де він під час руху заднім ходом, не був уважним та не переконався, що це буде безпечним, здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Сітроен», д.н.з. НОМЕР_3, що призвело до пошкоджень транспортних засобів, чим порушив п. 2.3, 10.9 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Даною постановою, яка не оскаржувалась в апеляційному порядку і набрала законної сили, ОСОБА_5 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.
Частиною 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
28.02.2014 року між ОСОБА_5 та ПрАТ «СК «Україна» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3978982, за яким ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн., заподіяну життю - 100 000 грн., франшиза - 500 грн. Строк дії даного договору з 28.02.2014 року до 27.02.2015 року включно (а.с.21).
За приписами ч. 1 ст. 12 Закону Країни «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Відповідно до ст. 36.5 Закону Країни «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки винність ОСОБА_5 в нанесені матеріальної шкоди позивачу ОСОБА_2 знайшла своє повне підтвердження у судовому засіданні і не викликає сумніву, а саме неправомірні дії правопорушника призвели до зіткнення автомобілів, та те, що ПрАТ «СК «Україна», в якому був застрахований автомобіль ОСОБА_5, не сплатило страхового відшкодування позивачу, тому позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача ПрАТ «СК «Україна» на користь позивача страхове відшкодування, зменшене на суму франшизи, а саме 17 117,37 грн., 5 419,41 грн. - пені та 600 грн. витрачених позивачем на експерті послуги. У стягненні суми пені в розмірі 158,29 грн. необхідно відмовити, оскільки дана сума є різницею між сумою пені, розрахованої від суми страхової виплати з врахуванням франшизи та без врахування франшизи.
Згідно ст.88 ЦПК України, поскільки позов задоволено, суд вважає необхідним з відповідача ПрАТ «СК «Україна» на користь ОСОБА_2 стягнути 487,20 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.
Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до вимог ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а ч. 2 ст. 625 цього кодексу визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу із врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проте, до правовідносин, що склалися між сторонами у справі не можуть бути застосовані правові наслідки, що передбачені ст. 526, ст.625 ЦК України, оскільки між цими сторонами відсутні договірні правовідносини, а відтак і невиконання зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не несе правових наслідків.
За правилами ст. 5 Закону порядок та умови здійснення страхового відшкодування при настанні страхових випадків за договорами (полісами) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються саме цим Законом.
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4 при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).
Оскільки позивач не є страхувальником за полісом, а є потерпілою особою, тому вимога щодо сплати 3% річних є необґрунтованою і безпідставною, і в такому випадку задоволенню не підлягає.
Крім того, задоволенню також не підлягає вимога позивача про стягнення 5 000 грн. витрат на правову допомогу, оскільки вона не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні.
На підставі вищевикладеного, ст. ст. 23, 610, 979, 1194 ЦК України та керуючись ст.ст. 60, 61, 88, 209, 215-218 ЦПК України, Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1997 року,
Позов задовольнити частково.
В задоволенні частини позову ОСОБА_2 до ПрАТ „Страхова компанія „Україна" про стягнення 500 грн. в рахунок стягнення страхового відшкодування (вартість франшизи), 158 грн. 29 коп. пені, 2 621 грн. 09 коп. інфляційних втрат, 285 грн. 26 коп. 3%-річних, 5000 грн. витрат на правову допомогу відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Дарницького районного суду м. Києва протягом 10 днів з дня отримання його копії відповідачем.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини заочного рішення через Дарницький районний суд м. Києва.
СУДДЯ: О.М. КОЛЕСНИК