АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 621/2083/15-ц Головуючий суддя І інстанції Нестерцова Н. В.
Провадження № 22-ц/790/3460/16 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Шаповал Н.М.

суддів - Кіся П.В., Пшенічної Л.В.,

за участю секретаря - Сементовської О.М.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 09 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» вказував, що 26 липня 2011 року між ним та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 20 000 грн. з терміном повернення 26 липня 2014 року. Зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав, станом на 10 серпня 2015 року сума заборгованості становить 67 369,25 грн.

Тому, ПАТ «ВіЕйБі Банк» просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за договором банківського обслуговування від 26 липня 2011 року у розмірі 67 369,25 грн.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 09 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за договором банківського обслуговування від 26 липня 2011 року в розмірі 11 148,53 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 378 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «ВіЕйБі Банк» ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку пені у розмірі 11 148,53 грн., з ухваленням нового рішення, яким задовольнити стягнення з ОСОБА_2 пені у розмірі 51 501,41 грн. на користь Банку.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги Банк посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що стягнення пені у повному обсязі є заходом цивільно-правової відповідальності боржника перед кредитором за неналежне та несвоєчасне виконання взятих на себе зобов'язань. Крім того, у зв'язку з тим, що у Банку розпочато процедуру ліквідації, є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, а власні кошти Банк не має, тому неповне отримання суми з боржника призведе до штучного зменшення суми маси, а це порушить права держави в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та інших кредиторів Банку.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню за таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем повністю погашено заборгованість за тілом кредиту, а суму стягнення пені слід зменшити з урахуванням значного перевищення її суми від розміру заборгованості по тілу кредиту. В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ст.. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Так, рішення суду першої інстанції переглядається колегією суддів лише в частині зменшення суми стягнутої пені за кредитним договором. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 26 липня 2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 укладено договір банківського обслуговування за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 20 000 грн. з терміном повернення 26 липня 2014 року (а.с.5).

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Матеріали справи свідчать, що станом на 10 серпня 2015 року сума заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 26 липня 2011 року становить 67 369,25 грн., з яких:

-11 700,86 грн. - заборгованість по поверненню кредиту;

-1 973,96 грн. - заборгованість по сплаті відсотків;

-2 193,02 грн. - заборгованість по сплаті комісії;

-51 501,41 грн. - плата за пропуск платежів.

Згідно зі ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

У разі порушення забов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що просрочив, якщо він не приступив до виконання забов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст. 611, ч.1 ст. 612 ЦК України.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 погасив заборгованість за кредитним договором на суму 16 420,17 грн., що Банком не заперечується.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині зменшення суми пені, яка підлягає стягненню, тому колегія суддів переглядає рішення лише в цій частині.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п.27 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Встановлено, що сума пені у розмірі 51 501,41 грн., яка нарахована Банком відповідно до умов кредитного договору, значно перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Сторонами не заперечується факт погашення кредиту на суму 16 420,17 грн.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про зменшення суми пені на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України, що узгоджується із правовим висновком, що висловлений Верховним Судом України в постанові від 3 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14).

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне і обґрунтоване рішення.

Статтею 88 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Так, за загальним правилом, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Матеріали справи свідчать, що вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», суд апеляційної інстанції частково задовольнив клопотання Банку про звільнення його від сплати судового збору та відстрочено таку сплату до ухвалення судового рішення у справі (а.с.109-110).

Тому, відхиляючи апеляційну скаргу ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», відповідно до ст. 88 ЦПК України також підлягає стягненню з Банку в дохід держави 1 515 грн. 80 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги, сплата якого була відстрочена до розгляду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» - відхилити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 09 березня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 1 515 грн. (одну тисячу п'ятсот п'ятнадцять гривень) 80 коп.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.М. Шаповал

Судді: П.В. Кісь

Л.В. Пшенічна