справа № 208/2300/16-ц
№ провадження 2/208/1585/16
РІШЕННЯ

Іменем України

19 вересня 2016 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., при секретареві Шешуревої Я.І.,

за участю:

- Позивача ОСОБА_1,

- представника позивача ОСОБА_2,

- відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він за договором позики від 21 серпня 2013 року передав відповідачу кошти в розмірі 287 500 грн., на підтвердження чого написана розписка, із сплатою відсотків в розмірі 12 500 грн. та за кожен день прострочення зобовязався сплатити 595 грн. Суму позики відповідач зобовязався повернути 01.09.2013 року, однак свої зобовязання у термін, зазначений в розписці, не виконав та до теперішнього часу грошові кошти не повернув. У звязку з тим, що суму позики та відсотки у строк до 11 вересня 2013 року відповідач не повернув, а тому прострочення повернення позики починається з 12.09.2013 року. Станом на час предявлення позову, сума основного боргу складає 287 500 грн., сума відсотків складає 12 500 грн., з урахуванням періоду прострочення зобовязань за період з 12.09.2013 року по 27.03.2016 рік складає 928 днів, сума основного боргу з урахуванням індексу інфляції складає 524 946,25 грн., річні за період прострочення 37 днів складає 21 928,76 грн., а також пеня за кожен день прострочення у розмірі 595 грн. за 928 днів складає 552 160 грн.

Таким чином, просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 524 946 грн. 25 коп., відсотки у розмірі 12 500 грн., пеню у розмірі 21 928,76 грн. та штрафні санкції у розмірі 552 160 грн., а всього на суму 1 111 535 грн. 01 коп., а також судовий збір у розмірі 6 958,90 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги, викладені в позові підтримав в повному обсязі, посилався на обставини викладені в позові та просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 524 946 грн. 25 коп., відсотки у розмірі 12 500 грн., пеню у розмірі 21 928,76 грн. та штрафні санкції у розмірі 552 160 грн., а всього на суму 1 111 535 грн. 01 коп., а також судовий збір у розмірі 6 958,90 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилався на обставини викладені в позові та просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 524 946 грн. 25 коп., відсотки у розмірі 12 500 грн., пеню у розмірі 21 928,76 грн. та штрафні санкції у розмірі 552 160 грн., а всього на суму 1 111 535 грн. 01 коп., а також судовий збір у розмірі 6 958,90 грн.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги позивача визнав частково. Суду зазначив, що він дійсно у позивача у тимчасове користування отримав грошові кошти, але до 01 вересня 2013 року частково їх повернув. В судовому засіданні заперечував про стягнення боргу та просив суд відмовити позивачу в задоволені позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, вислухавши сторони, представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 21 серпня 2013 року між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу в тимчасове користування грошові кошти на загальну суму 287 500 грн., що підтверджується розпискою від 21 серпня 2013 року.

Згідно до ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до розписки 21 серпня 2013 року відповідач ОСОБА_3 взяв у ОСОБА_1 у борг грошові кошти в розмірі 287 500 грн. та зобовязався повернути зазначену суму коштів 11 вересня 2013 року, а також 12 500 грн. у вигляді відсотків, та у разі прострочення також й пеню в розмірі 595 грн. за кожен день.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 на 11 вересня 2013 року свої зобовязання не виконав та до сьогоднішнього часу борг не повернув.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Так, в судовому засіданні встановлено, що договір позики між сторонами є укладеним 21 серпня 2013 року, а саме з часу отримання відповідачем коштів в розмірі 287 500 грн., що підтверджується розпискою та не заперечується сторонами.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, відповідачем не надано суду будь-яких доказів того, що отримані ним в тимчасове користування кошти він повернув позивачу.

Таким чином, враховуючи, що до сьогоднішнього часу відповідач свої зобовязання за договором позики не виконав, а тому вимоги позивача про стягнення боргу позики в розмірі 287 500 грн. підлягають задоволенню.

Окрім цього, частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, враховуючи вимоги ст.ст. 625, 1048, 1050 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню й сума індексу інфляції в розмірі 237 446 грн., 12 500 грн. суму відсотків, три відсотків річних в розмірі 21 928 грн. 76 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Ураховуючи обставини справи, те, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та виходячи із визначених ст. 129 Конституції України та ст. 1 ЦПК України основних засад і завдань судочинства, якими є законність, справедливість та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд приходить до висновку про можливість зменшення розміру пені до 287 500 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, а тому, сплачені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Так, при зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору в розмірі 6 958 грн. 90 коп., яка відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 551, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 209, 214, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1:

287 500 (двісті вісімдесят сім пятсот) грн. основну суму боргу;

237 446 (двісті тридцять сім тисяч чотириста сорок шість) грн. 25 коп. розмір індексу інфляції;

12 500 (дванадцять тисяч пятсот) грн. 00 коп. суму відсотків;

21 928 (двадцять одна тисяча девятсот двадцять вісім) грн. 76 коп. три відсотків річних;

287 500 (двісті вісімдесят сім тисяч пятсот) грн. суму пені;

6 958 (шість тисяч девятсот пятдесят вісім) грн. 90 коп. - витрати суму судового збору.

Усього: 853 833 (вісімсот пятдесят три тисячі вісімсот тридцять

три) 91 коп.

В іншій частині позову, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний термін апеляційної скарги з дня його проголошення.

Суддя Похваліта С. М.