_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/6571/13-ц
Провадження № 8/520/11/16
УХВАЛА

20.10.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Київського районного суду міста Одеси від 23.07.2013 року по цивільній справі №520/6571/13-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 комерційний промислово-інвестиційний ОСОБА_3 (ПАТ «Промінвестбанк»), третя особа ТОВ «Кредитні ініціативи», про захист прав споживачів і визнання недійсним і не підлягаючим виконанню договору, у звязку з нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси знаходилась цивільна справа №520/6571/13-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 комерційний промислово-інвестиційний ОСОБА_3 (ПАТ «Промінвестбанк»), третя особа ТОВ «Кредитні ініціативи», про захист прав споживачів і визнання недійсним і не підлягаючим виконанню договору, у звязку з нововиявленими обставинами, в якій позивач просив суд:

- визнати недійсними договір №05-03-16/118 від 10.04.2008 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 комерційним промислово-інвестиційним банком в особі Відділення «Промінвестбанку» в місті Одесі, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 комерційний промислово-інвестиційний банк» (скорочена назва - ПАТ «Промінвестбанк») в особі Відділення ПАТ «Промінвестбанку» в м. Одесі;

- привести сторони у первісний стан і зобов'язати відповідача ОСОБА_2 комерційний промислово-інвестиційним банк в особі Відділення «Промінвестбанку» в місті Одесі, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 комерційний промислово-інвестиційний банк» (скорочена назва - ПАТ «Промінвестбанк») в особі Відділення ПАТ «Промінвестбанку» в м. Одесі повернути позивачеві ОСОБА_1 усі отримані за недійсним договором грошові кошти;

- зобов'язати ОСОБА_2 комерційний промислово-інвестиційний4' банк в особі Відділення «Промінвестбанку» в місті Одесі, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 комерційний промислово- інвестиційний банк» (скорочена назва - ПАТ «Промінвестбанк») в особі Відділення ПАТ «Промінвестбанку» в м. Одесі, надати для огляду матеріали кредитної справи і матеріали, яки можуть спростувати твердження позивача про неотримання коштів в сумі 2.491242-00 гривні 00 копійок.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 23 липня 2013 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 комерційний промислово-інвестиційний ОСОБА_3 (ПАТ «Промінвестбанк»), третя особа ТОВ «Кредитні ініціативи», про захист прав споживачів і визнання недійсним і не підлягаючим виконанню договору було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07.10.2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Київського районного суду міста Одеси від 23.07.2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 комерційний промислово-інвестиційний ОСОБА_3 (ПАТ «Промінвестбанк»), третя особа ТОВ «Кредитні ініціативи», про захист прав споживачів і визнання недійсним і не підлягаючим виконанню договору залишено без змін.

14.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду міста Одеси з заявою про перегляд рішення Київського районного суду міста Одеси від 23.07.2013 року по цивільній справі №520/6571/13-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 комерційний промислово-інвестиційний ОСОБА_3 (ПАТ «Промінвестбанк»), третя особа ТОВ «Кредитні ініціативи», про захист прав споживачів і визнання недійсним і не підлягаючим виконанню договору, у звязку з нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви, ОСОБА_1 посилався на те, що рішення суду ґрунтується на тому твердженні, що факт отримання позичальником кредитних коштів за договором підтверджується його заявою про надання цих коштів. На теперішній час йому стало відомо, що не існує документу, що підтверджує видачу кредиту. Наявність нововиявлених обставин підтверджується тим, що 31.03.2016 року при ознайомленні в Овідіопольському районному суді Одеської області з матеріалами справи №2/509/630/16 позовом ОСОБА_1 про визнання недійсними ОСОБА_3 про відступлення права вимоги та ОСОБА_3 про передачу прав за договорами забезпечення, укладених 17 грудня 2012 року у судовому засіданні відповідач ПІБ АК «Промінвестбанк» надав свої пояснення та надав суду завірені належним чином документи - Акт приймання-передачі документацій від 21.02.2013 року. Зі змісту Акту вбачається, що оригінал документу, що підтверджує видачу кредиту відсутній, а саме його не існує ні в первісному примірнику (оригінальному) вигляді, ні будь-якої копії. Цей документ спростовує висновок суду про видачу кредитних коштів за кредитним договором і виключає правильність вирішення справи по суті, яке підлягає скасуванню та продовженню розгляду справи суті.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» у судовому засіданні заперечив щодо задоволення заяви, посилався на її безпідставність, та також стверджував, що факт передачі грошових коштів ОСОБА_1 за кредитним договором №05-03-16/225 від 31.05.2007 року було встановлено судовим рішенням, яке підлягало перегляду апеляційним судом Одеської області та залишено без змін, а не зазначення його в акті передачі не підтверджує його відсутність.

Представник ПАТ «ОСОБА_2 комерційний промислово-інвестиційний банк» у судове засідання не зявився, надав до суду письмові заперечення проти задоволення заяви, в яких посилався на те, що позивач відповідно до кредитного договору №05-03-16/225 від 31.05.2007 року отримав в Промінвестбанку кредит в сумі 332200 євро з кінцевим терміном погашення 11.05.2022 року і факт отримання кредиту він не оскаржує. У 2008 році у звязку з значним зростом курсу євро, на підставі заяви позивача заборгованість за кредитним договором в євро була проконвертована в національну валюту - гривні, по курсу, якій діяв на дату укладання договору №05-03-16/118 від 10.04.2008 р. про внесення змін до Кредитного договору №05-03-16/225 від 31.05.2007 р. Таким чином, ніяких платіжних документів на отримання позивачем кредиту у гривні не повинно бути. Вважає, що позивач умисно вводить суд в оману, тому як ніяких нововиявлених обставин позивачем не доведено.

Суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 361 ЦПК України, рішення або ухвала суду, якою закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у звязку з нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду рішення у звязку з нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення, що підлягає перегляду, встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане / ч. 2 ст. 361 ЦПК/.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 362 ЦПК України заяви про перегляд рішення у звязку з нововиявленими обставинами можуть бути подані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, протягом одного місяця з дня встановлення обставини, що є підставою для перегляду.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК).

Нововиявлені обставини це факти від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав та обовязків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти.

До нововиявлених обставин належать матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів).

Нова обставина, яка зявилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справи в порядку, встановленому ст. 361-366 ЦПК України.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими обставинами, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами.

Обставини, що виникли чи змінилися після прийняття судом рішення, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

В своїй заяві ОСОБА_1. просить суд переглянути рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.07.2013 р. з тих підстав, що при вирішенні справи ні суду, ні сторонам по справі не було відомо про відсутність оригіналу документу, що підтверджує видачу йому кредиту за договором №05-03-16/118 від 10.04.2008 року, що підтверджується актом прийому-передачі документації від 21.02.2013 року.

Із матеріалів цивільної справи №520/6571/13-ц вбачається, що з позовом про захист прав споживачів і визнання недійсним і не підлягаючим виконанню договору до суду ОСОБА_1 звернувся 24.05.2013 року.

Під час розгляду справи в якості третьої особи був залучений ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі заяви представника ТОВ «Кредитні ініціативи», в якій представник повідомив суд, що 17.12.2012 р. між Публічним акціонерним товариством „ОСОБА_2 комерційний промислово-інвестиційний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу. Відповідно до п. 2.2. ОСОБА_3 відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Тому, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача/іпотекодержателя за кредитним договором №05-03-16/225 від 31.05.2007 та за договором іпотеки №05-03-16/226 від 31.05.2007 року.

В судовому засіданні 23.07.2013 року, в якому вирішувалось питання щодо задоволення вказаної заяви та залучення ТОВ «Кредитні ініціативи» в якості третьої особи по справі позивач ОСОБА_1 був присутній, тобто ОСОБА_1 станом на 23.07.2013 року було відомо про те, що 17.12.2012 р. між Публічним акціонерним товариством „ОСОБА_2 комерційний промислово-інвестиційний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу.

Тобто, обставини на які посилається заявник, як на нововиявлені, існували на момент розгляду справи, могли бути будь-який час безперешкодно отримані позивачем або його представником, тобто могли бути відомі позивачу або його представнику.

Крім того суд вважає за необхідно зазначити що, з наданого до суду ОСОБА_1 копії акту приймання-передачі документації від 21.02.2013 року вбачається, що оригінал документу, що підтверджує видачу кредиту станом на 21 лютого 2013 року не передавався.

Однак суд зазначає, що зазначення у вказаному акті, що оригінал документу, що підтверджує видачу кредиту станом на 21 лютого 2013 року не передавався, не може бути також доказом його відсутності.

Крім того у рішення Київського районного суду міста Одеси від 23.07.2013 року, яке заявник просить суд скасувати за нововиявленими обставинами, було вже встановлено, що 10 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 комерційним промислово-інвестиційним банком в особі відділення «Промінвестбанку» в м. Одесі був укладений договір №05-03-16/118 про внесення змін до кредитного договору №05-03-16/225 від 31.05.2007 року. 31.05.2007 року ПАТ «Промінвестбанк» надав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2251352,62 гривні, що підтверджується заявою про видачу готівки №496/12 від 31.05.2007 року, а тому посилання позивача, що грошові кошти він не отримував спростовуються.

Вказане рішення Київського районного суду міста Одеси від 23.07.2013 року, було переглянуто апеляційним судом Одеської області та ухвалою від 07.10.2013 року залишено без змін. Рішення Київського районного суду міста Одеси від 23.07.2013 року набрало законної сили 07.10.2013 року.

Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд також зазначає, що в матеріалах цивільної справи №520/6571/13-ц наявна копія заяви на видачу готівки №496/12 від 31.05.2007 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 було видано за кредитним договором №05-03-16/225 від 31.05.2007 року кошти в сумі 2251352 гривні 52 копійки (а.с.53 ц.с. №520/6571/13-ц).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 № 4 суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України).

Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (п. 57). Встановлюючи такі правила, держава користується певною свободою розсуду. В той же час згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини застосовувані державою обмеження в доступі особи до національного суду не повинні звужувати чи зменшувати залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або такою мірою, що буде нівельована сама суть права. Більше того, встановлене державою обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети і якщо не буде забезпечено пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 вересня 1994 року у справі "Фаєд проти Сполученого Королівства" (п. 65), рішення від 18 лютого 1999 р. у справі "Вайт і Кеннеді проти Німеччини" (п. 59), рішення від 10 травня 2001 р. у справі "Т.Р. та К.М. проти Сполученого Королівства" (п. 98), рішення від 10 травня 2001 р. у справі "Z. та інші проти Сполученого Королівства" (п. 93), рішення від 12 липня 2001 р. у справі " Ганс-Адам II проти Німеччині" (п. 45). У цьому контексті Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (рішення у справі "Вайт і Кеннеді проти Німеччини" (п. 67), " Ганс-Адам II проти Німеччини" (п. 45).

Також відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.2 ст.365 ЦПК України, розгляд заяви здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. Розглянувши заяву, суд може скасувати судове рішення, що переглядається, і прийняти нове судове рішення або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд рішення Київського районного суду міста Одеси від 23.07.2013 року по цивільній справі №520/6571/13-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 комерційний промислово-інвестиційний ОСОБА_3 (ПАТ «Промінвестбанк»), третя особа ТОВ «Кредитні ініціативи», про захист прав споживачів і визнання недійсним і не підлягаючим виконанню договору, у звязку з нововиявленими обставинами є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, тому її слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 365 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Київського районного суду міста Одеси від 23.07.2013 року по цивільній справі №520/6571/13-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 комерційний промислово-інвестиційний ОСОБА_3 (ПАТ «Промінвестбанк»), третя особа ТОВ «Кредитні ініціативи», про захист прав споживачів і визнання недійсним і не підлягаючим виконанню договору, у звязку з нововиявленими обставинами залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пяти днів з дня проголошення ухвали, а особи, які не були присутні у судовому засідання протягом пяти днів з дня отримання ухвали суду.

Головуючий Калініченко Л. В.